Провадження № 2/761/9233/2022
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 листопада 2022 року Шевченківський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Романишеної І.П.

за участю секретаря Решти Д.О.,

представника відповідача Прозорової Ю.П.,

представника відповідача Лісовського М.Л.,

представника третьої особи Сабадаша О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства "Національні інформаційні системи", третя особа: Міністерство юстиції України про зобов`язання вчинити дії та стягнення збитків, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні суду перебуває вищезазначена справа.

В судовому засіданні було поставлено на обговорення клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі. Клопотання мотивоване тим, що ДП «НАІС» є технічним адміністратором та вживає організаційно-технічних заходів щодо відновлення доступу до реєстру конкретного користувача на підставі письмового повідомлення від Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, в той же час, саме Міністерство юстиції України визначає правові засади надання доступу до державних реєстрів, в тому числі АСВП. ДП «НАІС» не здійснює владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, та законодавчо не уповноважений владно керувати поведінкою, в тому числі, позивача, а вимога щодо відновлення позивачу доступу до АСВП є спором про право на доступ до цієї Системи, що вирішується з суб`єктом владних повноважень, який приймає ці рішення. Отже, цей спір є публічно-правовим та підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Представники відповідача вказане клопотання у судовому засіданні підпримали та просили задовольнити. Зокрема, представник відповідача Прозорова Ю.П. вказала, що підприємство не є суб`єктом владних повноважень, не вправі приймати рішення щодо відновлення позивачу доступу до АСВП за відсутності письмового повідомлення від Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України та вважає, що ДП "НАІС" являється неналежним відповідачем у даній справі.

Представник третьої особи залишив вирішення даного клопотання на розсуд суду.

Заслухавши думку учасників судового засідання, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання та закриття провадження у справі з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленого цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Керуючись практикою Європейського суду з прав людини, суд виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава - учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Сокуренко і Стригун проти України» від 20.07.2006 зазначив, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі «Занд проти Австрії» висловлено думку, що термін «судом, встановленим законом» у п. 1 ст. 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з [...] питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів [...]».

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних і юридичних осіб, державних і суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до ст. 19 ЦПК України, визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне, а по-друге - суб`єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

Як убачається зі змісту позовної заяви підставою позову є те, що відповідач, діючи самостійно, посилаючись на обставини непереборної сили, припинив позивачу доступ до АСВП і не відновлює його. Позивач знаходиться на не окупованій території України, на якій не ведуться бойові дії. Ніякої загрози несанкціонованого доступу до відомостей, що містяться в державних інформаційних ресурсах з боку позивача немає. Позивачем сплачено рахунок відповідача за надані послуги з користування АСВП за лютий 2022 року. Однак відповідачем протиправно не виконуються умови Договору щодо своєчасного і належного надання послуг з користування Автоматизованою системою виконавчого провадження та іншими Єдиними та Державними реєстрами, чим спричинено збитки у вигляді неотриманої винагороди.

У постанові від 12.02.2020 року по справі №693/1140/16-ц, Велика Палата Верховного Суду зазначала, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності такого суб`єкта, прийнятих або вчинених ним при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення. Тобто публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для класифікації спору як публічно-правового. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати такий спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин. Публічно-правовий характер спору визначається тим, що вказані суб`єкти наділені владно-управлінськими повноваженнями у сфері реалізації публічного інтересу.

Велика Палата Верховного Суду у вказаній постанові дійшла висновку, що участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Тобто суд повинен з`ясовувати, у зв`язку із чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду. Такий правовий висновок закріплений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 листопада 2019 року у справі №755/9215/15-ц (провадження 14-382цс19).

Зміст позовної заяви свідчить про те, що відповідач будучи відповідальним за функціонування АСВП, тимчасово призупинив доступ позивачу в користуванні системою, з огляду на введення в Україні військового стану з 24.02.2022 року. Разом з тим, позивач з вказаними діями категорично не погоджується, вказує на відсутність відповідного нормативно-правового регламентування вказаних дій підприємства, та порушення договору про надання послуг приватним виконавця в редакції від 13.04.2021 р.

Відповідно до статті 2 КАСУ, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до п.1-2 ч.1 ст.4 КАСУ, адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи;

У п.7 ч.1 ст.4 КАСУ визначено, що суб`єкт владних повноважень - орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Згідно ст. 19 КАСУ, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів, зокрема, належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Разом з тим, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин.

Відповідно до Статуту ДП "НАІС", затвердженого наказом МЮ України від 10.01.2019 року №79/5, Державне комерційне підприємство "Національні інформаційні системи" засноване на державній власності та належить до сфери управління Міністерстваюстиції України; метою діяльності підтриємства є отримання прибутку шляхом здійснення господарської діяльності в сфері створення, розробки, підтримки, супроводження, удосконалення, модернізації та технічного супроводження Єдиних та Державних реєстрів, автоматизованих систем, баз даних та інших інформаційних систем, функіцій з адміністрування, супроводження, забезпечення, функціонування та підтпримки роботи яких покладено на підприємство. Основним завданням підприємства є адміністрування систем, здійснення заходів зі створення, розробки, впровадження, супроводження та модернізації програмного забезпечення систем інші заходи (дії), передбачені законодавством.

Вирішуючи дане клопотання суд також враховує норми ЦПК України, зокрема статтей 13, 48, 51, відповідно до яких виключним право на визначення відповідача у справі та пред`явлення до нього позову наділений тільки позивач, заміна неналежного відповідача та залучення співвідповідача здійснюється судом виключно за клопотанням позивача. Тобто, у суду відсутні процесуальні можливості за власної ініціативи вирішувати питання в порядку статті 51 ЦПК України та залучати до участі у справі співвідповідачів, а також замінювати первісного відповідача на належного. В той же час, пред`явлення позову до неналежного відповідача є підставою для відмови у позові, про що неодноразово зазначалось у постановах Верховного Суду (зокрема, справи № 523/9076/16-ц, № 705/3876/18, № 686/23977/18).

Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. У даній справі позивач подала позов саме до Державного підприємства "Національні інформаційні системи" наголошуючи на порушення її прав саме даним підприємством.

Ураховуючи предмет спору та суб`єктний склад у цій справі, наявність спірних правовідносин стосовно виконання умов Договору про надання послуг приватним виконавцям, суд приходить до висновку, що спір у даній справі має вирішуватись за правилами Цивільного процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 19, 255, 259, 260, 353 ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

В задоволенні клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали суду складено 28.11.2022 року.

СУДДЯ І.П.РОМАНИШЕНА