Справа № 214/2738/21
2/214/910/22
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

22 листопада 2022 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Прасолова В.М.

при секретарі Петренко К.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Саксаганський відділ державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), про припинення стягнення аліментів, суд

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, уточнивши який, просить: припинити стягнення аліментів з неї на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 20.07.2020 року.

В обґрунтування своїх позовних вимог вказала, що перебувала в шлюбі з відповідачам в період з 27.08.2005 р. по 07.06.2011 року. Після реєстрації розірвання шлюбу прізвище дружині присвоєно ОСОБА_4 . Згідно свідоцтва про народження вона є матір`ю ОСОБА_3 . 26.05.2010 року, на підставі рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу (справа № 2-2114/10), було видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_2 аліментів в розмірі 1/4 частини всіх видів його доходів на її користь на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Син залишився проживати разом з нею. 3 11 січня 2019 року син вирішив жити разом з батьком, вона поважаючи рішення сина, не чинила опір. Крім того, у неї народився син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . В зв`язку з доглядом за сином, до досягнення ним чотирнадцятирічного віку, відповідач за власним бажанням була звільнена з роботи Також, до січня 2019 року син ОСОБА_6 проживав разом з нею та перебував на її утриманні, в свою чергу відповідач, аліменти на утримання свого сина, сплачував не в повному обсязі. В зв`язку з чим, заборгованість по аліментам (виконавчий лист № 2-2114, виданий Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21.06.2010 року) становить 20 658,36 грн. Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 18.07.2019 р. стягнуто з неї на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частки з усіх видів її заробітку (доходу) щомісяця, починаючи з 20 лютого 2019 року і до досягнення дитиною повноліття. З ІНФОРМАЦІЯ_3 син ОСОБА_6 , вирішив повернутися жити разом з нею. І по теперішній час її син проживає разом з нею та перебуває на її повному утриманні. Факт її спільного проживання та її сина ОСОБА_3 , 2007 р.н. за адресою: АДРЕСА_1 , підтверджується актом від 13.08.2020 р. та актом від 07.12.2020 р. Вона самостійно виховує сина. Відповідач, батько дитини, разом з ними не проживає. Також вона самостійно несе витрати на утримання, виховання та розвиток дитини ОСОБА_3 . А відповідач отримує аліменти на утримання сина і користується ними на власний розсуд, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, тому вона змушена звернутися до суду з відповідною позовною заявою про припинення стягнення аліментів на утримання сина. Син, ОСОБА_6 , 2007 р.н., бажає і надалі проживати з нею. Відповідно до ст.3 Конвенції ООН про права дитини-від 20 листопада 1989 року (яка була ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року і набула чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Способи захисту сімейних прав та інтересів встановлені ч. 2 ст. 18 СК України, згідно з нормами якої способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення, а також його анулювання. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. (ч.3 ст.181 СК України). Відповідно до п. 17 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і, відповідно, право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналогічна вимога кореспондується з положеннями ст.273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267 - 271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч.3 ст.181 СК України) та на підстави припинення сплати аліментів. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, а ст.273 СК України додатково вказує на підстави припинення виплати аліментів. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст. ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження, а відсутність імперативної заборони на припинення виплати аліментів, за положеннями ст.273 СК України має на меті скасування їх присудження. З аналізу вказаних статей вбачається, що припинення стягнення аліментів можливим є у тому випадку, коли одержувач аліментів, наприклад, батько дитини не витрачає отримувані нею аліменти на дитину. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я одержувача аліментів - батька дитини. При цьому обов`язок матері - платника аліментів утримувати дитину не припиняється. Враховуючи встановлені судом обставини, а саме те, що з 13.08.2020 року неповнолітній ОСОБА_6 , перестав проживати з батьком, та повернувся жити до матері, означає зміну сімейного стану особи, яка сплачує аліменти, та особи, яка їх одержує, тому, враховуючи загальні принципи регулювання сімейних відносин, способи захисту сімейних прав, вважаю за необхідне захистити порушене право позивача шляхом звільнення його від сплаті аліментів.

Від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, який обґрунтований наступним. У своїй позовній заяві позивачка зазначає, що з 20.07.2020 року проживає з нею, за власним бажанням (до цього часу проживав з батьком), що син ОСОБА_6 , 2007 р.н. знаходиться на повному її утриманні, батько участі в утриманні сина не приймає натомість безпідставно отримує аліменти, якими користується на власний розсуд. Також позивачка зазначає у своїй позовній заяві та підтверджує це копією трудової книжки, що з квітня 2019 року позивачка звільнилась за власним бажанням та на сьогоднішній день не працює. Факт проживання сина з позивачкою, остання підтверджує актом, що складений за участю 3-х сусідів, які «підтверджують», що син учасників справи ОСОБА_3 проживає з позивачкою, знаходиться на її утриманні та вони неодноразово бачили їх разом, батька ОСОБА_7 вони за цей час не бачили. Вважає, що позовна заява є необґрунтованою, докази надані до суду є неналежними. Акт, наданий на підтвердження факту проживання сина позивачки та відповідача, ОСОБА_7 , складений за участі сусідів позивачки. Постає логічне питання, яким чином сусіди встановили факт саме проживання, а не простого відвідування матері сином. Яким чином сусіди встановили факт знаходження сина на повному утриманні матері. У звязку з чим, вважає за необхідне, осіб, що підписали акт наданий позивачкою до суду, допитати в якості свідків з метою встановлення того, яким чином вони обізнані про обставини, які вони підтвердили своїми підписами. Для належного підтвердження факту проживання сина з позивачкою, на його думку, позивачка повинна була звернутись до служби у справах дітей виконкому Саксаганської районної у місті ради. Встановити факт проживання сина з одним із батьків можливо лише після комплексного вивчення ситуації, а саме: проведення бесіди з батьками та відвідування дитини за місцем проживання, про що складається відповідний акт обстеження умов проживання (п. 72 Постанови КМУ від 24.09.2008 №866 "Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини"). Проте, позивачка до відповідного компетентного органу не звернулась (про причини можливо тільки здогадуватись). Крім цього, позивачка сама в позовній заяві зазначає про те, що вона не працює, проте з нею проживають двоє синів. Постає логічне питання, за який кошт ці сини утримуються. Також і твердження про те, що відповідач отримує від неї аліменти та розпоряджається ними на власний розсуд не знайшли свого підтвердження, адже довідки про суми сплачених аліментів або інших належних доказів того, що такі аліменти взагалі сплачуються нею вона до суду не надає. Проте, як встановлено рішенням суду у цивільній справі №214/5380/20 за позовом відповідача до позивачки про стягнення пені за несплату аліментів, позивачка не виконувала рішення суду по справі №214/1392/19 і за період з січня 2019 року по 21.07.2020 року у неї утворилась заборгованість зі сплати аліментів у сумі 54 580,48 грн., тобто позивачкою у цій справі аліменти за рішенням суду не були сплачені одного разу. Також, на підтвердження факту несплати аліментів позивачкою, додає копії довідки з Саксаганського ВДВС про те, що станом на дату подання позовної заяви позивачкою за 2,5 роки аліменти не були сплачені жодного разу і станом на 20.04.2021 року борг зі сплати аліментів складає 84 987, 94 грн. Отже, твердження позивачки про нецільове використання аліментів ОСОБА_2 (відповідачем по справі) та утримання позивачкою сина ОСОБА_7 спростовуються вищезазначеними обставинами та відповідними доказами. З вищезазначеного, вважає, можна дійти висновку, що даний позов направлений не на захист інтересів власного сина, а на бажання позивачки звільнитись від обов`язку утримання сина на підставі рішення суду, а в подальшому, на його думку, і від заборгованості зі сплати аліментів. При цьому, знову ж таки, позивачка лукавить і не надає до суду інформацію про те, що на момент повернення виконавчого листа без виконання про стягнення аліментів на її користь, відповідачем сума заборгованості зі сплати аліментів була погашена в повному обсязі і станом на березень 2019 року заборгованість відсутня. Син зареєстрований з відповідачем, періодично проживає то з батьком, то з матір`ю за взаємною згодою батьків, що на його думку в даному випадку є нормальним, проте, син знаходиться і по цей день на повному утриманні відповідача. Розглядаючи дану справу, на його думку, потрібно виходити не з факту «проживання» дитини з одним із батьків, адже син фактично проживає з обома батьками, місце проживання у встановленому законом порядку не визначалось, а з того факту, хто з батьків утримає спільного сина і з найкращих інтересів дитини. Доводи позивачки, на його думку, не знайшли свого підтвердження, докази надані нею є неналежними і деякі з них фактично суперечать обставинам зазначеним в позовній заяві. Син повністю утримувався і утримується батьком (відповідачем), а мати (позивачка), на його думку, маніпулюючи доказами і, можливо, сином вирішує свої фінансові питання, а не піклується про найкращі інтереси спільної дитини сторін. Як на його думку, відсутні підстави передбачені ст. 192, 273 СК України (на які посилається позивачка) для звільнення від сплати аліментів позивачки. Крім цього, у разі, якщо суд дійде висновку про обґрунтованість позовних вимог і вдоволення позову, хоче звернути увагу суду, що обов`язок зі сплати аліментів припиняється з моменту набрання рішенням законної сили, а не з якоїсь вигаданої позивачкою дати.

У судове засідання позивачка не з`явилась, подала до суду заяву, згідно якої просить провести судове засідання за її відсутності, позов підтримує повністю, просить задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Третя особа, в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином.

У судовому засіданні дослідженні наступні письмові докази: свідоцтво про розірвання шлюбу (а.с. 9), свідоцтво про народження (а.с.10), акт (а.с. 11), виконавчий лист (а.с. 12-13), розрахунок (а.с. 14), свідоцтво про народження (а.с. 25), акт (а.с. 26), трудова книжка (а.с. 28), рішення (а.с. 30-31), рішення (а.с. 57-58), розрахунок (а.с. 59,60), довідка (а.с.61), акт обстеження умов (а.с. 99).

Суд, керуючись вимогами ст. 77 ЦПК України, згідно якої предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, оцінюючи з точки зору належності досліджені у судовому засіданні докази, приходить до наступних висновків.

Суд вважає належними доказами: свідоцтво про розірвання шлюбу (а.с.9), свідоцтво про народження (а.с.10), так як ці докази стосуються обставин, що підтверджують заявлені вимоги, а саме, що сторони перебували у шлюбі, від якого мають дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Суд вважає належними доказами: акти (а.с. 11, 26), довідку (а.с.61), акт обстеження умов (а.с. 99), так як ці докази стосуються обставин, що підтверджують заявлені вимоги, а саме, що дитина ОСОБА_6 мешкає разом з позивачкою, зареєстрований разом з батьком.

Суд вважає належними доказами: рішення (а.с. 39-40, 57-58), розрахунок (а.с. 60), так як ці докази стосуються обставин, що підтверджують заявлені вимоги, а саме: стягнення з позивачки на користь відповідача аліментів на утримання сина ОСОБА_3 .

Суд вважає неналежними доказами: виконавчий лист (а.с. 12-13), розрахунок (а.с. 14), свідоцтво про народження (а.с. 25), трудову книжку (а.с. 28), розрахунок (а.с. 59), так як ці докази не стосуються предмету доказування.

Суд, відповідно до ст.78 ЦПК України, вважає досліджені у судовому засіданні зазначені письмові докази, які визнані належними, допустимими, так як ці докази одержані без порушення порядку, встановленого законом.

Оцінюючи докази з точки зору їх достовірності, суд приходить до висновку, що досліджені у судовому засіданні письмові докази, які визнані допустимими та належними, є достовірними.

Керуючись вимогами ст. 80 ЦПК України, суд вважає, що сукупність визнаних судом допустимими, належними та достовірними доказами, є достатньою для встановлення наступних фактів та обставин.

Сторони по справі є батьками дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що вбачається зі свідоцтва (а.с.10).

На підставі рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 18 липня 2019 року, з позивачки ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліментів в розмірі 1/4 частини з усіх видів її заробітку на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи з 20 лютого 2019 року і до досягнення дитиною повноліття, що підтверджується рішенням (а.с. 39-40), розрахунком (а.с.60).

З 20 липня 2020 року дитина ОСОБА_6 і по теперішній час проживає разом з позивачкою за адресою: АДРЕСА_1 , що встановлено поясненнями позивачки, викладеними у позові, актами (а.с.11,26,99).

За адресою: АДРЕСА_1 , для дитини ОСОБА_3 створені належні умови проживання, дитина має окрему кімнату, облаштовану необхідними меблями, предметами для навчання, забезпечена одягом, взуттям, що встановлено актом (а.с.99).

Зі змісту акту (а.с.99), складеного головним спеціалістом служби у справах дітей виконкому Саксаганської районної у місті ради та фахівцем із соціальної роботи Криворізького міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді, вбачається, що зі слів ОСОБА_3 , дитина бачила батька останній раз у кінці літа 2021 року, дитина бажає мешкати разом з матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 .

Встановленим судом фактам та обставинам відповідають правовідносини, які регулюються нормами ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікованапостановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 рокута набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до п. 17 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів, право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і, відповідно, право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина.

З аналізу статтей вбачається, що припинення стягнення аліментів можливим є у тому випадку, коли одержувач аліментів, наприклад мати дитини не витрачає отримувані нею аліменти на дитину. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я одержувача аліментів - матері дитини. При цьому обов`язок батька - платника аліментів утримувати дитину не припиняється.

Способи захисту сімейних прав та інтересів встановлені ч. 2ст. 18 СК України, згідно з нормами якої способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення, а також його анулювання.

Відповідно до ч.3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ч.2 ст. 188 СК України, батьки можуть бути звільнені від обов`язку утримувати дитину тільки за рішенням суду.

Відтак, з урахуванням предмета даного спору (припинення стягнення аліментів на утримання дитини), однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає дитина на час звернення до суду з позовом і розгляду справи судом та ухвалення рішення по справі, зокрема з одержувачем аліментів чи з їх платником.

При вирішенні цього спору суд також враховує правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 04 вересня 2019 року (справа № 711/8561/16), відповідно до якого за своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні.

Судом встановлено, що на даний час неповнолітній син ОСОБА_6 , проживає разом з матір`ю позивачкою ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , що не спростовано відповідачем та підтверджується матеріалами справи.

Твердження віповідача про те, що неповнолітній син ОСОБА_6 періодично проживає то з батьком, то з матір`ю за взаємною згодою батьків, не знайшло свого підтвердження у судовому засіданні.

Отже, беручи до уваги, що аліменти - це кошти, покликані забезпечити утримання дитини та є власністю дитини, а неповнолітній син сторін ОСОБА_6 проживає разом з матір`ю позивачкою по справі, що вказує на відсутність підстав для подальшого стягнення аліментів з позивачки на його утримання на користь відповідача.

Відповідно до ст.2 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Спір - це юридичний конфлікт між учасниками правовідносин, у якому кожен з учасників правовідносин захищає свої суб`єктивні права від протиправних дій, невизнання або їх оспорювання.

Припинення аліментів здійснюється за загальними принципами стягнення аліментів, враховуючи, що аліменти є поточними місячними платежами для поточного забезпечення потреб дитини, а також з метою необґрунтованого перерахування відповідачеві аліментів за той період, коли дитина з ним не проживала і знаходилась у платника аліментів, то припинення стягнення аліментів має бути з дати подання позову до суду, тобто з 08 квітня 2021 року.

Враховуючи вище викладене, позовні вимоги ОСОБА_1 про припинення стягнення аліментівна утримання неповнолітньої дитини, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, на підставі ст.141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки витрати по сплаті судового збору в сумі 908 грн. 00 коп.

Керуючись ст. ст. 180, 181 СК України, ст. ст. 2, 4, 12, 13, 77, 78, 80, 133, 141, 206, 223, 258-260, 263-265, 280, 430 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Саксаганський відділ державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про припинення стягнення аліментів задовольнити.

Припинити стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини заробітку (доходів) щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повнолітнього віку, які стягуються на підставі рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18.07.2019 року.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 судовий збір в сумі 908 грн. 00 коп.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дати підписання шляхом подання апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження, або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий суддя: В.М. Прасолов