Номер провадження: 22-ц/813/3875/22
Головуючий у першій інстанції Шенцева О. П.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.11.2022 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого судді Сєвєрової Є.С.,

суддів: Колеснікова Г.Я., Вадовської Л.М.,

за участю секретаря Малюти Ю.С.,

учасники справи:

позивач за первісним позовом (відповідачі за зустрічним позовом) ОСОБА_1 у власних інтересах та в інтересах малолітніх дітей: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,

відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом) ОСОБА_4 ( ОСОБА_5 ,

відповідач за зустрічним позовом - ОСОБА_6 ,

треті особи: ОСОБА_7 , Відділ забезпечення діяльності органу опіки та піклування Приморського районної адміністрації Одеської міської ради, Представництво Міністерства закордонних справ України в м. Одесі, Відділ державних адміністративних послуг у Приморському районі м. Одеси,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 та в інтересах малолітніх дітей: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 17 червня 2021 року у складі судді Шенцевої О.П.,

встановив:

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулася з позовом до ОСОБА_4 ( ОСОБА_8 та просила:

- заборонити ОСОБА_9 або будь-яким іншим особам виселяти ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , малолітніх дітей ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , зареєстрованих та проживаючих за адресою: АДРЕСА_1 , та вселяти в квартиру АДРЕСА_2 інших осіб у будь-який спосіб;

- зобов`язати ОСОБА_9 надати малолітнім дітям ОСОБА_2 і ОСОБА_3 інше постійне жиле приміщення;

- стягнути з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 50 000 грн.

Позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовувала тим, що 05 вересня 2019 року на її поштову адресу надійшло попередження про виселення від 01 вересня 2019 року, яке підписане представником відповідача за первісним позовом ОСОБА_9 адвокатом Дяченко В.І., але її виселення є неможливим, так як в судах перебувають цивільні справи №522/13572/17, №521/8746/18, №522/2725/18, а також Малиновським ВП в м. Одесі здійснюється досудове розслідування по кримінальному провадженню, внесеному до ЄРДР за №0000212 від 16 вересня 2015 року, пов`язані з вказаною квартирою. ОСОБА_1 зазначає, що разом із нею зареєстровані та проживають малолітні діти ОСОБА_2 , ОСОБА_3 і син ОСОБА_6

ОСОБА_9 звернувся з зустрічним позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , які діють у свої інтересах та інтересах малолітніх дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження квартирою та виселення, посилаючись на те, що 22 серпня 2014 року він придбав у ОСОБА_10 квартиру під АДРЕСА_2 . Позови ОСОБА_1 до ОСОБА_9 про визнання договору купівлі - продажу квартири недійсним судами апеляційної та касаційної інстанції залишено без задоволення. ОСОБА_1 без згоди власника квартири ОСОБА_9 зареєструвала 04 лютого 2017 року малолітніх дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_3 09 серпня 2019 року власником квартири ОСОБА_9 підписано договір оренди квартири та акт прийму-передачі квартири в оренду, проте фактично квартира не була передана в оренду, так як зайнята ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Він позбавлений права користування квартирою, вимушений звернутися до суду.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 17 червня 2021 року в задоволені позовних вимог ОСОБА_1 , що діє в інтересах дітей ОСОБА_2 , ОСОБА_3 відмовлено. Позовні вимоги ОСОБА_4 ( ОСОБА_8 задоволено.

Усунуто перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном для власника ОСОБА_4 ( ОСОБА_8 виселивши з квартирою під АДРЕСА_2 : ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 . Розподіллено судові витрати. Скасовано заходи забезпечення позову, накладені ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 14 листопада 2019 року, у вигляді арешту на квартиру під АДРЕСА_2 . Знято арешт, накладений ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 14 листопада 2019 року на квартиру під АДРЕСА_2 .

ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позов, відмовити у задоволенні зустрічного позову гр. ОСОБА_4 ( ОСОБА_11 ) до ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_7 , відділ забезпечення діяльності органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, відділ державних адміністративних послуг у Приморському районі міста Одеси, про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення з житлового приміщення. Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом не досліджено належним чином усі обставини справи при постановленні рішення у справі. Зустрічний позов підписано невідомою особою, проте це не є підписом ОСОБА_12 . Судом першої інстанції не прийнято до уваги клопотання, подані представником позивача до суду та обставини викладені у них. При розгляді справи на суд вчинявся тиск представниками Генерального Консульства Туреччини в місті Одесі, які кожного разу з`являлися у судові засідання, тиск представників відповідача, які здійснювали постійні залякування суду щодо направлення скарг до Вищої ради правосуддя нібито затягування розгляду справи судом, що стало підставою для постановлення упередженого рішення. При розгляді справи відділ забезпечення діяльності органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради жодним чином не захищав права та інтереси малолітніх дітей, які на сьогоднішній день мають проживати на вулиці. Представник органу опіки та піклування у судовому засіданні не надав ніяких пояснень по суті справи, не мав правової позиції, не поцікавився де будуть жити діти. У судовому засіданні представником позивача було зазначено про необхідність допиту свідків, яких вказано у позовній заяві, проте судом так і не була надана позивачу можливість заявити свої докази. Судом не досліджено питання щодо обставин та ступеню душевних страждань позивача належним чином.

20.06.2022 ОСОБА_12 надав суду відзив на апеляційну скаргу та просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення без змін, посилаючись на те, що у ОСОБА_1 наявне право власності на 2 житлових приміщення, у яких вона може проживати з членами своєї сім`ї. Одночасно, в матеріалах справи міститься заява про визнання фізичних осіб недієздатними від 17 квітня 2019 року, відповідно до якої ОСОБА_1 фактично мешкає разом з ОСОБА_13 за адресою: АДРЕСА_3 . Подання заяви про вчинення кримінального правопорушення або реєстрація кримінального правопорушення у Єдиному реєстрі досудових розслідувань не є підставою для зупинення провадження у справі. Твердження апелянта, що в суді першої інстанції їй не була надана можливість подати заяву про виклик свідків є необґрунтованим.

Заслухавши суддю-доповідача, представників учасників процесу, дослідивши доводи, наведенні в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Апеляційний суд переглядає справу в межах доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 , яка також заявила про представництво інтересів дітей, рішення в частині вимог до відповідача ОСОБА_6 не переглядається, оскільки він апеляційну скаргу не подав.

Встановлено, що з 22.08.2014 власником квартири АДРЕСА_2 є ОСОБА_9 , який придбав її у ОСОБА_10 , договір посвідчений приватним нотаріусом Трускавецького міського нотаріального округу Скрипченко А.Д., зареєстрований в реєстрі за №826.

Первісно квартира належала ОСОБА_14 , який 14.07.2014 за договором купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сегеченко І.М., зареєстрованим в реєстрі за №1015, продав її ОСОБА_10

ОСОБА_1 та ОСОБА_6 залишилися зареєстрованими в квартирі, та після укладання згаданих договорів 04.02.2017 в квартирі без згоди власника ОСОБА_9 зареєстровані неповнолітні діти: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

30.08.2019 ОСОБА_9 направив відповідачам попередження про виселення, проте воно залишилося без задоволення.

Відмовляючи в задоволенні первісного позову, суд виходив з його безпідставності, задовольняючи зустрічний зазначив, що право власності підлягає захисту, підстави для зайняття спірної квартири відповідачами відсутні.

Такий висновок суду ґрунтується на законі, судом вірно встановлені фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права, чи обмежений у його здійсненні.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст. 328 ЦК України).

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст. 391 ЦК України).

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 17 липня 2019 року у справі №320/13248/14-ц (провадження №61-23388св18) зазначає, що застосовуючи положення ст. 391 ЦК України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого.

Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Положеннями ч. 1 ст. 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Відповідно до частини першої статті 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім`ї власника житла користуватись цим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на житло в особи, членами сім`ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду України від 05 листопада 2014 року в справі №6-158цс14.

Верховний Суд в постанові від 15 серпня 2018 року (справа №595/1271/16-ц) зазначив, що право членів сім`ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї.

Встановивши, що право користування будинком було похідним від прав колишнього власника будинку, членом сім`ї якого він був, апеляційний суд зробив обґрунтований висновок про задоволення позову про усунення перешкод в користуванні будинком.

Аналогічна позиція сформована в постанові Верховного Суду України від 05 листопада 2014 року у справі №61-158цс14 та постановах Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі №465/8613/13-ц (провадження №61-16222св18), від 17 липня 2019 року у справі №320/13248/14-ц (провадження №61-23388св18), від 23 вересня 2019 року у справі №329/398/18 (провадження №61-6362св19).

ОСОБА_1 , ОСОБА_6 є членами сім`ї колишнього власника житла ОСОБА_14 , який продав спірну квартиру, відтак з того часу вони втратили право користування нею.

Право неповнолітніх дітей на проживання є похідним від права їх батьків, мати дітей ОСОБА_7 в спірній квартирі не зареєстрована, неповнолітні діти зареєстровані в квартирі без згоди власника квартири ОСОБА_9 , та тоді, коли право ОСОБА_6 вже було втраченим, відтак суд дійшов вірного висновку про наявність підстав для задоволення вимог про усунення перешкод в здійсненні права власності.

Виходячи з відсутності у ОСОБА_1 прав на спірну квартиру, а також відсутність законних підстав представляли інтереси неповнолітніх, у яких є законні представники батьки, суд законно відмовив у задоволенні первісного позову.

Власником квартири був ОСОБА_14 , після продажу квартири права членів його сім`ї на проживання припинилися, діти зареєстровані в квартирі через кілька років після набуття на неї права власності сторонніми особами, з якими у них жодний правовий зв`язок відсутній, вимоги про надання іншого житла безпідставні.

Вимоги про відшкодування моральної шкоди є похідними від інших вимог, тому правомірно не задоволені судом.

Не можуть бути підставою скасування рішення суду доводи про те, що провадження у справі слід було зупинити до вирішення кримінального провадження, оскільки доказове значення має лише вирок суду у кримінальному провадженні, такого не надано, так само як і не визначено в процесуальних документах на час вирішення справи в чиїх діях вбачаються ознаки злочину.

Суд першої інстанції належним чином клопотання розглянув.

Доводи скарги про недопит свідків, про яких заявлено в позовній заяві, не можуть бути підставою скасування рішення суду, оскільки пояснення свідків на зміст правовідносин, які виникли між сторонами, не впливають.

Щодо доводів апеляційної скарги про існування судових спорів як підстав для проживання ОСОБА_15 , то суд виходить з наступного.

Протягом тривалого часу ОСОБА_1 , ОСОБА_6 оспорювали угоди, які стали підставою набуття ОСОБА_9 права власності на квартиру.

Рішенням апеляційного суду Одеської області 06.06.2016 ОСОБА_1 та ОСОБА_6 відмовлено у задоволенні позовних вимог про визнання недійсними договорів купівлі продажу квартири, укладених між ОСОБА_14 та ОСОБА_10 , між ОСОБА_10 та ОСОБА_12 (справа №520/11983/15-ц).

21.12.2016 Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_6 залишено без задоволення, а рішення апеляційного суду Одеської області від 06.06.2016 залишено без змін.

15.02.2018 Верховним Судом у цій же справі відмовлено в допуску до провадження справи №520/11983/15-ц, за заявою ОСОБА_1 та ОСОБА_6 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 грудня 2016 року.

ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_4 ( ОСОБА_8 та ОСОБА_10 про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним та стягнення моральної шкоди.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси 06.07.2018 у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 та ОСОБА_10 , третя особа ПАТ «ФОРУМ БАНК», про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним та стягнення моральної шкоди відмовлено (справа №522/2725/18).

Постановою Одеського апеляційного суду 17.07.2019 апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Приморського районного суду м. Одеси від 06 липня 2018 року залишено без змін. 02.04.2020 постановою Верховного Суду касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Приморського районного суду м. Одеси від 06.07.2018 та постанову Одеського апеляційного суду від 17.07.2019 залишено без змін.

Рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 06.07.2018 (справа №522/13572/17) задоволено позов ОСОБА_12 ( ОСОБА_16 до ОСОБА_6 про усунення перешкод в користуванні власністю, усунуто перешкоди ОСОБА_12 у користуванні та розпорядженні власністю та звільнено з - під арешту квартиру АДРЕСА_2 , який накладений ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 22 липня 2016 року по справі № 522/13118/16-ц. Постановою Одеського апеляційного суду від 24.10.2019 апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 06.07.2018 без змін.

Ухвалою Верховного Суду від 04.11.2019 у справі №522/13572/17 відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 06.07.2019 та постанову Одеського апеляційного суду від 24.10.2019. 07 жовтня 2020 року Верховним Судом заяву ОСОБА_2 про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали Верховного Суду від 14 листопада 2019 року у справі за позовом ОСОБА_12 ( ОСОБА_16 до ОСОБА_6 про усунення перешкод в користуванні власністю повернуто.

В провадженні Малиновського районного суду м. Одеси перебувала цивільна справа №521/8746/18 за позовом ОСОБА_13 до ОСОБА_4 ( ОСОБА_8 про повернення боргу за договором позики. 25 березня 2021 року Малиновський районний суд м. Одеси залишив позов ОСОБА_13 без розгляду та скасував заходи забезпечення позову у вигляді арешту квартири та земельної ділянки.

Отже, на час вирішення спору судом першої інстанції, а також перегляду рішення апеляційним судом відсутні рішення, які б обґрунтовували існування підстав для користування спірною квартирою позивачкою та дітьми, тому суд обґрунтовано не прийняв до уваги такі доводи ОСОБА_1 .

Під час апеляційного перегляду справи ОСОБА_1 заявлялося клопотання про зупинення провадження у справі, оскільки нею подано позов до суду про розірвання договору купівлі- продажу квартири, проте суд апеляційної інстанції переглядаючи рішення, виходить з тих обставин, що існували на час його ухвалення, тому такі доводи підставою скасування рішення суду бути не можуть.

Зважаючи на викладене, рішення суду в оскарженій частині підлягає залишенню без змін, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та в інтересах малолітніх дітей: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 17 червня 2021 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 в інтересах дітей ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 ( ОСОБА_5 , третіх осіб: Відділу забезпечення діяльності органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, Представництва Міністерства закордонних справ України в м. Одесі, ОСОБА_7 про заборону виселення та вселення, надання іншого житлового приміщення, стягнення моральної шкоди, позовних вимог ОСОБА_4 ) до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_7 , Відділу забезпечення діяльності органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, Відділу державних адміністративних послуг у Приморському районі міста Одеси, про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення з житлового приміщення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 26.12.2022.

Головуючий:

Судді: