Справа № 307/1774/22
Провадження № 2/307/386/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

26 грудня 2022 року м. Тячів

Тячівський районний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді Бряник М.М.,

секретар судового засідання Мельник Б.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Тячів у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовною заявою адвоката Дудурич Ігоря Володимировича, який діє в інтересах позивача ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

В С Т А Н О В И В:

Адвокат Дудурич Ігорь Володимирович, який діє в інтересах позивача ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

Позовні вимоги мотивує тим, що 10 квітня 2019 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики. Згідно договору позики позивач передав відповідачу грошові кошти в сумі 5.000,00 доларів США, що підтверджується наданою розпискою від 10.04.2019 року. На момент пред`явлення позову розмір боргу еквівалентний 177.145,00 грн. Згідно розписки ОСОБА_2 зобов`язалася повернути кошти до 10.07.2019 року. Проте позика не була повернута у встановлений строк.

Позивач стверджує, що розписка від 10.04.2019 року підписана ОСОБА_2 , є документом, що підтверджує вчинення правочину (договору позики) в письмовій формі та підтверджує обставини, на які він посилається. Згідно договору позики відповідач зобов`язався повернути кошти до 10.07.2019 року. Незважаючи на ту обставину, що сторони домовилися, що відповідач зобов`язаний повернути позику у встановлений договором строк, ОСОБА_2 не виконала свого обов`язку та не повернула позику.

ОСОБА_1 зазначає, оскільки відповідачем до 10.07.2019 року не повернуті кошти за розпискою, наявне порушення підлягає захисту позивача в судовому порядку шляхом стягнення з ОСОБА_2 суми боргу в розмірі 5.000,00 доларів США. Відповідно до даних Національного банку України станом на 29.05.2022 року середньозважений курс на готівковому валютному ринку України гривні до долара США становить 35,4290 гривні за один долар США. Враховуючи вказаний курс валюти сума боргу, становить 177,145,00 грн.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити три проценти річних від простроченої суми. Згідно договору відповідач в строк до 10.07.2019 року повинен був повернути борг. Сума боргу за договором складає 177.145,00 гривень. Тому враховуючи наведене, розмір трьох процентів річних за період з 10.07.2019 року по 29.05.2022 року, становить 15360,66 грн. (п`ятнадцять тисяч триста шістдесят гривень шістдесят шість копійок).

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний також сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Відтак позивач вважає, що розмір інфляційних втрат за період з 07.10.2019 року по 29.05.2022 року, становить 27.471,05 грн. (двадцять сім тисяч чотириста сімдесят одна гривня п`ять копійок).

Виходячи з наведеного позивач ОСОБА_1 просить суд стягнути з ОСОБА_2 за договором позики від 10.04.2019 року борг у розмірі 5.000 доларів США, що еквівалентно 177.145,00 грн., три проценти річних за період з 10.07.2019 по 29.05.2022 року в розмірі 15360,66 грн. та інфляційні втрати в розмірі 27.471,05 грн. та судові витрати у справі.

Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилися. 26.12.2022 року від представника позивача до суду надійшла заява в якій він просить розгляд справи провести без його та позивача участі.

Відповідачка будучи належним чином повідомленою, про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення за штрих кодовими ідентифікатороми за №399 та №268 у судове засідання не з`явилася та про причини неявки суду не повідомила. Клопотань про відкладення розгляду справи та відзиву, не надходило.

Суд, виконуючи вимоги ст. 280 ЦПК України, враховуючи, що відповідачка належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, не з`явилася в судове засідання без поважних причин та без повідомлення причин, не подала відзив, а також те, що позивач та його представник просив справу розглянути у їхній відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять їх задовольнити та не заперечують проти заочного вирішення справи, ухвалив провести заочний розгляд справи.

На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики унаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Особа, яка має боргову розписку, в якій немає даних про позикодавця, вважається позикодавцем при відсутності належних і допустимих доказів, визначених частиною другою статті 76 ЦПК України, що спростовують зміст боргового документа, або є докази неправомірного заволодіння такою розпискою особою, яка нею володіє (рішення правоохоронних органів тощо).

Зазначене узгоджується із правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 27 травня 2020 року у справі № 583/97/19, провадження, № 61-13172св19.

Із розписки наданої позивачем вбачається, що 10 квітня 2019 року відповідач ОСОБА_2 , зобов`язалася повернути кошти в повному обсязі в сумі 5000$ (п`ять тисяч доларів), своєчасно до 10 липня 2019 року.

У вказаній розписці, також зазначено, що у разі недотримання цього, її син, який проживає з нею, зобов`язується допомагати заплатити борг мешканцю АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 .

Оригінал вказаної боргової розписки заявою представника позивача від 1.12.2022 надано для долученння до матеріалів справи.

Разом з цим судом встановлено, що в кінці боргової розписки, а саме після проставлення в ній дати та підписів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 міститься накладення коректору на очевидно раніше проставлений запис. Встановити, що собою представляє вказаний запис, достовірно можливості не має. Відтак зміст боргової розписки, суд оцінює виходячи з досліджених та чітко відображених у ній відомостей.

Таким чином судом встановлено, наявність між сторонами правовідносин, які випливають із договору позики, оскільки наявна у позивача розписка підтверджує, як факт укладення договору позики, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. При цьому доказів того, що позивач неправомірно заволодів цією розпискою зі сторони відповідача, суду не надано, а відтак суд приходить до висновку, що грошові кошти (позика) у сумі 5000 доларів США, розмір якої на момент предявлення позову еквівалентний 177.145,00 грн. не була повернута позивачу у встановлений строк до 10.07.2019 року, а тому позов у цій частині підлягає до задоволення.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому право кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цьогоКодексу.

Приписи ч. 2 ст. 625 ЦК України, поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язують із індексом інфляції, орієнтує на їх компенсаційний, а не штрафний характер, а тому 3 % річних або інший розмір процентів, який встановлений в договорі, не є неустойкою у розумінні ст. 549 ЦК України.

За змістом вказаних статей нарахування інфляційних втрат на суму боргу і 3 % річних або інший розмір процентів входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання. Вони є способом захисту майнового права й інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів і отриманні компенсації (плати) від боржника, який користується утримуваними грошовими коштами, що належить сплатити кредиторові.

Враховуючи викладене, cуд, перевіривши розрахунок трьох процентів річних від простроченої суми за невиконання грошового зобов`язання за період з 10.07.2019 року по 29.05.2022 року у розмірі 15360,66 грн. та розрахунок інфляційних втрат за період з 10.07.2019 року по 29.05.2022 року у розмірі 27.471,05 грн. визнає їх арифметично вірними та обґрунтованими, у зв`язку з чим позовні вимоги в частині стягнення 27.471,05 грн. інфляційних втрат та в частині стягнення 15360,66 грн. трьох процентів річних підлягають до задоволення.

Відповідачка не спростувала вказаний розрахунок заборгованості, хоча такий процесуальний обов`язок передбачений ст.ст. 12, 13 ЦПК України та не надала суду жодних доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги та свідчили про відсутність обов`язку сплатити заявлену до стягнення на підставі частини 2 статті 625 ЦК України суму інфляційних втрат та три процента річних від простроченої суми за невиконання грошового зобов`язання.

З урахуванням всіх обставин справи, враховуючи вимоги ст. 81 ЦПК України - кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, виходячи із принципів розумності та справедливості, зважаючи на те, що відповідачем не представлено суду жодних доказів щодо безпідставності вимог позивача, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають до задоволення.

Відповідно до ч. 1, та ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У відповідності до вимог п.3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення сплачений останнім судовий збір у сумі 2199,76 грн.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат.

Згідно з дослідженого судом під час розгляду справи ордеру серії АО №1048381 підтверджено повноваження адвоката Дудурич І.В. та факт надання ним позивачу професійної правничої допомоги у справі. (а.с.7).

До матеріалів справи представником також додано попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат на загальну суму 42898,92 гривень, який окрім судового збору включає витрати на правничу допомогу адвоката в судах трьох інстанцій.

Беручи до уваги, що представником позивача підтверджено належними й допустимими доказами витрати на професійну правничу допомогу. Розмір витрат під час розгляду справи в суді першої інстанції є частково співмірним зі складністю справи з часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, який підтверджується підготовленою позовною заявою її змістом, яка містить аналіз обставин справи та чинного законодавства; з ціною позову та значенням для позивача справи щодо захисту його цивільних прав. Витрати безпосередньо пов`язані з розглядом цієї справи. Суд приходить до висновку, що понесені позивачем витрати пов`язані з наданням професійної правничої допомоги у розмірі 5000 гривень слід покласти на відповідача.

На підставі ст.ст. 202, 207, ч.ч. 1, 2 ст. 509, ст.ст. 525, 526, 610, ч.2 ст. 625, ст.ст. 1046, 1047 ЦК України, керуючись ст. 258, 259, 263-265, 273 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг за договором позики від 10.04.2019 року у розмірі 5000 доларів США (п`ять тисяч доларів США), що еквівалентно 177145,00 (сто сімдесят сім тисяч сто сорок п`ять гривень, ноль копійок ), три проценти річних за період з 10.07.2019 по 29.05.2022 в розмір 15360,66 (п`ятнадцять тисяч триста шістдесят гривень шістдесят шість копійок), інфляційні втрати за період з 10.07.2019 по 29.05.2022 в розмірі 27471,05 (двадцять сім тисяч чотириста сімдесят одна гривня, п`ять копійок).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 слачений ним судовий збір у розмірі 2199,76 (дві тисячі сто дев`яносто дев`ять гривень сімдесят шість копійок).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 5000,00 (п`ять тисяч гривень) судових витрат на професійну правничу допомогу.

Заочне рішення може бути переглянуте Тячівським районним судом Закарпатської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Відомості про учасників справи:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач - ОСОБА_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Головуючий М.М. Бряник