Постанова

Іменем України

12 грудня 2022 року

м. Київ

справа № 754/1340/21

провадження № 61-9063св22

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Бурлакова С. Ю. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 16 листопада 2021 року у складі судді Галась І. А. та постанову Київського апеляційного суду від 04 серпня 2022 року

у складі колегії суддів: Поліщук Н. В., Андрієнко А. М., Соколової В. В.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації (далі - Деснянська РДА), про усунення перешкод

у спілкуванні та вихованні дитини та визначення способу участі батька

у вихованні дитини.

Позов обґрунтовує тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі

з 01 жовтня 2010 року. Під час перебування у шлюбі народилася дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Дитина зареєстрована та фактично проживає з матір`ю. Після розірвання шлюбу у договірному порядку не вдалося вирішити питання щодо участі позивача як батька у вихованні дитини. Розпорядженням Деснянської РДА від 22 червня 2017 року № 338 «Про участь батька у вихованні малолітньої дитини ОСОБА_3 » позивачу визначено порядок участі

у вихованні та спілкуванні із дитиною відповідно до встановленого графіку,

а саме: кожної п`ятниці з 18:00 годин до 21:00 години у присутності матері дитини; кожної суботи з 10:00 годин до 15:00 годин у присутності матері дитини; кожної неділі з 12:00 години до 16:00 годин у присутності матері дитини.

Вказує, що мати дитини зазначене розпорядження систематично не виконує. Досягти домовленості про побачення з дитиною не вдається.

Мотивуючи наведеним, просив суд:

зобов`язати матір ОСОБА_2 , не чинити перешкод батькові ОСОБА_1

у спілкуванні та вихованні дитини ОСОБА_3 ;

визначити такі способи участі батька ОСОБА_1 у спілкуванні та вихованні дитини ОСОБА_3 :

кожну 1-у та 3-тю суботу та неділю, щомісячно ОСОБА_2 зобов`язана приводити дитину - ОСОБА_3 до батька - ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 об 11 годині для спілкування батька

з дитиною без присутності матері, а батько зобов`язаний повертати дитину матері о 20.00 за адресою проживання дитини;

батько ОСОБА_1 має право безперешкодно відвідувати та спілкуватися

з дитиною - ОСОБА_3 у будь-який час у будь-якому місці, не враховуючи регулярне спілкування дитини з батьком;

мати ОСОБА_2 зобов`язана надавати дитині можливість і не забороняти вільного спілкування з батьком будь-яким доступним шляхом - засобами мобільного зв`язку, Інтернетом, телефоном тощо;

мати ОСОБА_2 зобов`язана повідомляти та погоджувати з батьком

ОСОБА_1 про зміну місця проживання дитини та про зміну місця навчання дитини не менше ніж за 7 діб, про захворювання дитини повідомляти протягом 12 годин, де перебуває дитина під час хвороби, як дитина хворіє, про місце

та період відпочинку дитини не менше ніж за 7 діб;

мати ОСОБА_2 зобов`язана отримувати погодження від батька ОСОБА_1 зміну місця реєстрації та проживання дитини, та повідомити куди вона виписується;

мати ОСОБА_2 зобов`язана узгоджувати з батьком ОСОБА_1 будь-які порушення особистої недоторканості дитини ОСОБА_3 медичного, фізичного чи психічного характеру, зокрема здійснення вакцинації (щеплень), здійснення хірургічних втручань, вживання медичних препаратів відвідування релігійних установ та участь у релігійних обрядах тощо;

мати ОСОБА_2 зобов`язана на протязі трьох діб поставити дитину на облік

до сімейного лікаря за місцем реєстрації та максимально повністю повідомити про це батька ОСОБА_1 ;

мати ОСОБА_2 зобов`язана надавати можливість раз на рік дитині відпочивати разом з батьком ОСОБА_1 терміном до 20 діб;

мати ОСОБА_2 зобов`язана не перешкоджати можливості навчання

та розвитку дитини, яке ініціював та організував батько ОСОБА_1 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 16 листопада 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Визначено спосіб участі ОСОБА_1 - батька малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у її вихованні, встановивши графік зустрічей: перша, третя та п`ята субота та неділя місяця з 10:00 до 14:00 години без присутності матері; спільний відпочинок протягом двадцяти днів в літній період за домовленістю між батьками. В задоволенні інших позовних вимог - відмовлено.

Суд першої інстанції врахував висновок Служби у справах дітей та сім`ї Деснянської РДА, проте враховуючи якнайкращі інтереси дитини

та дотримуючись балансу інтересів батьків, визначив способи участі батька

у спілкуванні та вихованні дитини більш ширше, ніж визначив орган опіки

та піклування, що не суперечить положенням статті 19 СК України.

Відмовляючи у задоволенні цих позовних вимог, суд першої інстанції виходив

із того, що позивачем не надано доказів, що відповідачка чинить перешкоди батькові дитини у вихованні і спілкуванні з дитиною.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Київського апеляційного суду від 04 серпня 2022 року рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову щодо зобов`язання ОСОБА_2 не чинити перешкод ОСОБА_1 у спілкуванні та вихованні дитини ОСОБА_3 скасовано і прийнято в цій частині нове рішення, яким зобов`язано ОСОБА_2 не чинити перешкод ОСОБА_1 у спілкуванні та вихованні дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . У решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Апеляційний суд погодився із висновками суду першої інстанції в частині врахування висновку Служби у справах дітей та сім`ї Деснянської РДА

від 14 вересня 2021 року № 102/02/38-5691, проте враховуючи якнайкращі інтереси дитини та дотримуючись балансу інтересів батьків, визначив способи участі батька у спілкуванні та вихованні дитини більш ширше, ніж визначив орган опіки та піклування, що не суперечить положенням статті 19 СК України.

На думку колегії суддів, визначення запропонованого позивачем графіку спілкування з дитиною, а саме кожну 1-у та 3-тю суботу та неділю, щомісячно

з 11 години до 20 години, з урахуванням малолітнього віку дитини не в повній мірі буде сприяти дотриманню здорового режиму та звичайного розпорядку для дитини.

Крім того, апеляційний суд дійшов висновку, що не є позовною вимогою

у визначеній в розумінні цивільного процесуального законодавства процесуальній формі наступне: «мати ОСОБА_2 зобов`язана повідомляти

та погоджувати з батьком ОСОБА_1 про зміну місця проживання дитини

та про зміну місця навчання дитини не менше ніж за 7 діб, про захворювання дитини повідомляти протягом 12 годин, де перебуває дитина під час хвороби,

як дитина хворіє, про місце та період відпочинку дитини не менше ніж за 7 діб; мати ОСОБА_2 зобов`язана отримувати погодження від батька ОСОБА_1 зміну місця реєстрації та проживання дитини, та повідомити куди вона виписується; мати ОСОБА_2 зобов`язана узгоджувати з батьком

ОСОБА_1 будь-які порушення особистої недоторканості дитини ОСОБА_3 медичного, фізичного чи психічного характеру, зокрема здійснення вакцинації (щеплень), здійснення хірургічних втручань, вживання медичних препаратів відвідування релігійних установ та участь у релігійних обрядах тощо; мати ОСОБА_2 зобов`язана на протязі трьох діб поставити дитину на облік до сімейного лікаря за місцем реєстрації та максимально повністю повідомити про це батька ОСОБА_1 ; мати ОСОБА_2 зобов`язана не перешкоджати можливості навчання та розвитку дитини, яке ініціював та організував батько ОСОБА_1 », оскільки таке не визначено як матеріально-правова вимога про зобов`язання вчинити певні дії, яка мала б наслідком ефективний захист порушеного права.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про помилковість висновків суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні вимоги щодо зобов`язання ОСОБА_2 не чинити перешкоди ОСОБА_1

у спілкуванні та вихованні дитини ОСОБА_3 .

Узагальнені доводи касаційної скарги

У вересні 2022 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу

у якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права

та порушення норм процесуального права, просив оскаржувані судові рішення скасувати і ухвалити нове рішення про задоволенні позову в повному обсязі.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди обох інстанцій не дослідили всі надані докази та не надали їм правову оцінку, застосували формальний підхід

до вирішення справи, не досліджено та не надано правової оцінки протоколу поліції та актам, наданих позивачем про відсутність дитини під час зустрічі,

не вирішено клопотання про витребування доказів, заявлене у прохальній частині позовної заяви, змінено графік участі батька у спілкуванні з дитиною

у порівнянні з графіком, про який просив позивач у позовній заяві, обмежено батька у часі на спілкування з дитиною, не встановлено підстав для визнання недопустимим доказом висновку Служби у справах дітей та сім`ї Деснянської РДА про участь батька у вихованні малолітньої дитини № 102/02/38-5691

від 14 вересня 2021 року, зменшено час спілкування батька та дитини, оскільки згідно розпорядження Деснянської РДА від 22 червня 2017 року № 338 позивач мав право спілкуватися з дитиною 48 годин на місяць, в позовній заяві позивач просив спілкуватися з дитиною 36 годин на місяць, а згідно оскаржуваних судових рішень позивач має право спілкуватися всього 16 годин, місце зустрічей батька з дитиною судами взагалі не визначено, як це просив у позовних вимогах позивач. Судами першої та апеляційної інстанції взагалі не обґрунтовано відмову у задоволенні інших заявлених вимог.

Суди застосували норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі № 758/5545/18, від 01 липня 2020 року

у справі № 138/96/17, від 09 листопада 2020 року у справі № 753/9433/17.

Доводи інших учасників справи

У жовтні 2022 року ОСОБА_2 надіслала до Верховного Суду відзив

на касаційну скаргу в якому просила касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 21 вересня 2022 року відкрито касаційне провадження у справі № 754/1340/21, витребувано її з Деснянського районного суду міста Києва.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 01 жовтня 2010 року. За час перебування у шлюбі у сторін народилася дитина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 30 листопада 2016 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано.

Розпорядженням Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації

від 22 червня 2017 року № 338 ОСОБА_1 визначено порядок спілкування

з ОСОБА_3 . З даних розпорядження убачається, що відповідно

до встановленого графіку ОСОБА_1 може спілкуватися з донькою кожної п`ятниці з 18:00 до 21:00 у присутності матері дитини; кожної суботи з 10:00

до 15:00 години у присутності матері дитини та кожної неділі з 12:00 до 16:00

у присутності матері дитини.

03 червня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Служби у справах дітей та сім`ї Деснянської районної у місті Києві адміністрації із заявою про захист особистих немайнових прав батька та дитини. Вказана заява зареєстрована за № РТ-601.

У поданій заяві ОСОБА_1 просив Службу у справах дітей та сім`ї Деснянської районної у місті Києві адміністрації прийняти нове рішення, яким встановити такий спосіб спілкування ОСОБА_1 з донькою, ОСОБА_3 : систематичні побачення кожної п`ятниці з 18:00 по 21:00 години, суботи з 10:00 по 19:00 годину, неділю з 10:00 по 17:00 годину за місцем проживання батька, без присутності матері дитини, та встановити вільне спілкування з дитиною в будь-якій формі. Окрім цього, просив прийняти рішення, яким встановити такий спосіб участі ОСОБА_1 у вихованні доньки, ОСОБА_3 : форми та методи виховання, напрями інтелектуального, духовного та фізичного розвитку дитини, шляхи

та способи такого розвитку, безпосередню участь, вибір закладу (установи) та/або фахівця (спеціаліста) із надання дитині послуг в освітньо-виховній, медично-оздоровчій, спортивній сферах, зокрема вибір форми, виду, місця знаходження закладу для отримання дошкільної, загальної середньої освіти, додаткової освіти, розвитку творчих здібностей, заняття фізичною культурою

та спортом, заклад для надання медичних послуг, особу педагога, тренера, інструктора, лікаря тощо узгоджуються з батьком, ОСОБА_1 ; будь-які порушення особистої недоторканності дитини медичного, фізичного

чи психічного характеру, зокрема здійснення вакцинації (щеплень), здійснення хірургічних втручань, вживання медичних препаратів, відвідування релігійних установ та участь у релігійних обрядах тощо здійснюється лише за наявності згоди батька, ОСОБА_1 .

З даних довідки від 30 жовтня 2019 року № 54, виданої ОСОБА_2 , убачається, що її дитину ОСОБА_3 ученицю 2-Б, забирає зі школи після уроків довірена особа ОСОБА_2 - ОСОБА_5 .

З даних акту обстеження житлово-побутових умов батька дитини ОСОБА_1 від 30 січня 2020 року складеного заступником начальника Служби у справах дітей та сім''ї Деснянської РДА - начальника відділу правового захисту дітей Харченко О. В., заступником начальника відділу правового захисту дітей ССДС ДРДА Терещенко О. О. та фахівцем соціальної роботи та молоді Клімовим О. М. убачається, що ОСОБА_1 створено всі належні умови для виховання

та розвитку дитини.

З даних витягу протоколу № 2 засідання комісії з питань захисту прав дитини Деснянської РДА від 06 лютого 2020 року убачається, що одноголосно внесено пропозиції до Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації,

як органу опіки та піклування, щодо недоцільності зміни попереднього встановленого графіку участі батька ОСОБА_1 у вихованні малолітньої дитини ОСОБА_3 та рекомендувати розпорядження Деснянської районної

в місті Києві державної адміністрації від 22 червня 2017 року «Про участь батька у вихованні малолітньої дитини ОСОБА_3 » № 338 залишити без змін.

Розпорядженням від 14 лютого 2020 року № 106 ОСОБА_1 відмовлено у зміні графіку його участі у вихованні малолітньої дитини ОСОБА_3 , який визначений розпорядженням від 22 червня 2017 року № 338.

З даних висновку спеціаліста у галузі судово-медичної експертизи від 19 жовтня 2015 року № 11998/Ж убачається, що тілесні ушкодження, отримані 18 жовтня 2015 року ОСОБА_2 , за ступенем тяжкості відносяться до легких.

З даних висновку експерта від 31 жовтня 2019 року № 043-1287-2019 убачається, що тілесні ушкодження, отримані 27 жовтня 2019 року ОСОБА_2 , відносяться до легких.

З даних витягу ЄРДР від 05 грудня 2019 року № 0008738 убачається, що 27 жовтня 2019 року невстановлена особа, перебуваючи за адресою АДРЕСА_2 нанесла ОСОБА_2 тілесні ушкодження.

З даних висновку психологічного обстеження від 21 грудня 2019 року № 266 наданого міським центром дитини Служби у справах дітей та сім`ї Виконавчого органу Київської міської ради убачається, що у ОСОБА_3 сформовано прив`язаність до матері, дівчинка визначає її постійно поряд. Спостерігається повне задоволення потреб дитини з боку матері, присутня активна участь матері, бабусі, дідуся та старшого брата. Наявна дистанція у взаємовідносинах

з батьком через його поведінку та ставлення до матері.

З даних характеристики за місцем роботи від 20 січня 2021 року убачається

№ 33/3, що ОСОБА_2 працює завідувачем педіатричного відділення - лікаря Центральної поліклініки Міністерства внутрішніх справ України. За місцем роботи характеризується як професіональний та грамотний фахівець, дисциплінований та ініціативний керівник.

З даних характеристики від 19 січня 2021 року № 27 убачається, що ОСОБА_3 навчається у спеціалізованій навчально-виховному комплексі «Усмішка»

з поглибленим вивчення англійської мови Деснянського району міста Києва.

За місцем навчання характеризується позитивно. Зазначено, що мати дитини регулярно цікавиться досягненнями доньки та приводить її до школи. Зі школи забирає дитину довірена матір`ю особа.

З даних акту обстеження умов проживання, складеного на підставі заяви ОСОБА_1 заступником начальника відділу Служби у справах дітей та сім`ї Терещенко О.О. ,головним спеціалістом Служби у справах дітей та сім`ї Вакуленком В.М. , головного спеціалісту відділу Служби у справах дітей та сім`ї Кравченком убачається, що за адресою: АДРЕСА_2

не створені умови для проживання дитини. Проживання дитини у даній квартирі не встановлено. Під час обстеження дитина у квартирі була відсутня, був присутній батько. Дати складання цей акт не містить.

02 квітня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до начальника Служби у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації зі скаргою щодо неналежного виховання, знущання над дитиною - ОСОБА_3 , перешкоджання спілкуванню з батьком - ОСОБА_1 та невиконання матір`ю, ОСОБА_2 розпорядження Деснянської в місті Києві державної адміністрації від 22 червня 2017 року № 338. У прохальній частині скарги ОСОБА_1 просив терміново зібрати комісію та зробити повторне обстеження місця реєстрації дитини і скласти протокол про обстеження умов проживання ОСОБА_3

за адресою АДРЕСА_2 .

Згідно Витягу з протоколу № 19 засідання комісії з питань захисту прав дитини Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації від 02 вересня

2021 року, на якому були присутні , зокрема, ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , малолітня ОСОБА_3 , представник ОСОБА_1 - ОСОБА_11 .

Комісією прийнято рішення внести пропозиції до Деснянської РДА, як органу опіки та піклування, щодо надання висновку до суду про доцільність визначення наступного графіку зустрічей батька ОСОБА_1 з дитиною ОСОБА_3 , а саме: кожну першу та третю суботу та неділю місяця з 11.00 до 13.00. Зустрічі проводити враховуючи інтереси та бажання дитини.

14 вересня 2021 року Деснянською РДА надано висновок № 102/02/38-5691 про участь батька у вихованні малолітньої дитини. З даних наданого висновку убачається, що у квартирі за адресою АДРЕСА_2 , яка належиться сторонам у справі, ніхто не проживає. Мати і дитина проживають

за адресою АДРЕСА_3 , що належить ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу. У батька та матері проведено обстеження житлово-побутових умов та складено акти, згідно яких, умови для виховання, розвитку

та проживання дитини відповідають вимогам. Мати дитини активно цікавиться та сприяє процесу навчання ОСОБА_3 . Батько дитини - ОСОБА_1 , за період навчання доньки, відвідував клас не більше 3-4 разів, при йому виявляючи неповагу до педагогів, не цікавиться навчальними успіхами доньки

та її шкільним життям. На запитання педагогів реагує агресивно, створюючи конфліктну ситуацію. На шкільних закладах, святах та розвагах жодного разу

не був присутнім. Деснянська районна в місті Києві державна адміністрація, на яку покладені повноваження органу опіки та піклування, уважає за доцільне визначити способи участі батька ОСОБА_1 у вихованні та спілкуванні дитини ОСОБА_12 - перша та третя субота та неділі місяця з 11 години 00 хвилин

до 13 години 00 хвилин. Зустрічі проводити, враховуючи інтереси та бажання дитини.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції

в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

В ухвалах Верховного Суду від 10 травня та 02 червня 2022 року вказано,

що касаційна скарга містить підстави касаційного оскарження, передбачені пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України.

Перевіривши доводи касаційних скарг, а також матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційні скарги задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Мотиви і доводи Верховного Суду та застосовані норми права

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою, десятою статті 7 Сімейного кодексу України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності

та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання

і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини

є предметом їх основного піклування.

Частиною першою статті 3 Конвенції визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно статті 9 Конвенції держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

У статті 7 Конвенції передбачено, що кожна дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування.

Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.

Згідно із статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право

на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Відповідно до статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той

з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Частиною першою статті 158 СК України передбачено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї.

Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення.

Відповідно до частини другої статті 159 СК України суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування з урахуванням віку, стану здоров`я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення.

В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Визначаючи спосіб участі батька у вихованні дитини, спілкуванні з нею, суди мають враховувати принцип рівності прав батьків у вихованні дитини та принцип забезпечення найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою

та важливістю переважають інтереси батьків.

Встановлюючи порядок побачень батька з дитиною, врахувавши інтереси дитини, її вік, режим навчання та відпочинку, а також закріплений у положеннях чинного законодавства України принцип рівності батьків у реалізації права

на вільне спілкування з дитиною та участі у її вихованні, врахувавши активне

та стабільне бажання батька на участь у вихованні та спілкуванні зі своїм єдиним малолітнім сином, встановивши відсутність обставин, які

б унеможливлювали реалізацію права батька на спілкування з сином, необхідність спілкування дитини як з батьком, так і з матір`ю, які не змогли самостійно визначити порядок участі у вихованні дитини, а визначений органом опіки та піклування спосіб участі батька у вихованні дитини фактично спір між батьками не вирішив, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про можливість визначення порядку періодичних побачень з дитиною

за запропонованим позивачкою варіантом. Відповідач свій варіант способу участі у вихованні та спілкуванні з дитиною не запропонував, вважав правильними висновки органу опіки та піклування.

Відповідно до частини четвертої - шостої статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою

є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд може не погодитися з висновком органу опіки і піклування, якщо він

є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

За змістом частини першої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Не викликають сумнівів в обґрунтованості посилання судів першої

та апеляційної інстанцій на висновок Служби у справах дітей та сім`ї Деснянської РДА від 14 вересня 2021 року № 102/02/38-5691, а тому суди першої

та апеляційної інстанцій обґрунтовано погодилися з ним.

У цій справі Верховний Суд вважає правильним висновки судів про визначення спілкування батька ОСОБА_1 із малолітньою дочкою за відсутності матері, оскільки як встановили суди, сторони між собою мають конфліктні стосунки. Суд вважає, що найкращим інтересам дітей відповідає убезпечення їх від спостереження за конфліктами між батьками.

Крім того, з урахуванням вікових змін дитини, її розвитку та потреб, батьки

не позбавлені права в майбутньому змінити як добровільно, так і в судовому порядку встановлений судовим рішенням у цій справі спосіб участі у вихованні дитини, що буде відповідати її інтересам.

Посилання касаційної скарги на неврахування судами попередніх інстанцій висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду, є безпідставним. Висновки судів попередніх інстанцій не суперечать висновкам, викладеним у зазначених заявником у касаційній скарзі постановах.

Із урахуванням того, що інші доводи касаційної скарги є ідентичними доводам апеляційної скарги заявника, яким судом апеляційної інстанції надана належна оцінка, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність необхідності повторно відповідати на ті самі аргументи заявника. При цьому судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразова відзначав,

що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Руїз Торія проти Іспанії). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанції просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалено без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться значною мірою

до переоцінки доказів у справі, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України, перебуває поза межами повноважень Верховного Суду. Суди попередніх інстанцій, ухвалюючи рішення, врахували всі доводи учасників справи

й виходили при вирішенні спору, у першу чергу, з інтересів дитини. Підстави для скасування оскаржених судових рішень відсутні.

Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палата Верховного Суду

від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц).

Порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Доводи касаційних скарг не дають підстави для висновку, що оскаржуване судове рішення ухвалено без додержання норм матеріального та процесуального права. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає необхідним касаційну скаргу залишити без задоволення, оскаржувану постанову апеляційного суду - без змін.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної

чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Оскільки в цій справі оскаржувані судові рішення підлягають залишенню без змін, розподіл судових витрат Верховний Суд не здійснює.

Керуючись статтями 400, 401 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного суду від 04 серпня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту

її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ю. Бурлаков

В. М. Коротун

М. Є. Червинська