ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/747/22 Справа № 209/382/20 Суддя у 1-й інстанції - Замкова Я. В. Суддя у 2-й інстанції - Єлізаренко І. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Єлізаренко І.А.

суддів Красвітної Т.П., Свистунової О.В.

за участю секретаря Паромової О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 07 грудня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Укрсиббанк", Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Довіра та гарантія", треті особи ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання недійсним договору поруки,

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до АТ "Укрсиббанк", ТОВ "ФК "Довіра та гарантія", треті особи ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання недійсним договору поруки.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилалася на те, що 25 листопада 2019 року, їй з рішення Саксаганского районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 вересня 2018 року стало відомо про те, що було частково задоволені позовні вимоги ТОВ "ФК "Довіра та гарантія", яке є правонаступником АТ "Укрсиббанк", до ОСОБА_1 та інших відповідачів: ОСОБА_2 (боржник за основним зобов`язанням - кредитним договором), ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 0 від 06 серпня 2008 року в загальному розмірі 10 232,69 доларів США. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 05 листопада 2019 року було частково задоволено апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_4 , рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 вересня 2018 року скасовано в частині позовних вимог ТОВ "ФК "Довіра та гарантія", яке є правонаступником АТ "Укрсиббанк", до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором та ухвалено в цій частині нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ТОВ "ФК "Довіра та гарантія", яке є правонаступником ПАТ "Укрсиббанк", до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено, в іншій частині рішення суду залишено без змін. ОСОБА_1 зазначає, що спірний договір поруки від 29 травня 2009 року № 238918 не підписувала, з цим договором, а також з договором кредиту та додатковими угодами до нього вона ознайомлена не була. Їй взагалі невідомо, яким чином копії її документів фігурують у банківській справі. Ні її чоловік - ОСОБА_4 , ні вона особисто, не передавали копії її документів до банківських установ, ні ОСОБА_2 , а самого ОСОБА_2 вона ніколи не бачила та не була із ним знайома, так як на час укладення договору поруки вона знаходилась разом із своїм чоловіком у м.Запоріжжя, а потім постійно (і до цього часу) проживає у м. Кам`янське (Дніпродзержинськ). Таким чином, про вчинення угоди від її імені та її умови їй нічого не було відомо і вона не брала на себе будь-яких зобов`язань перед банком, не була обізнана з умовами договору, не отримувала жодних документів від банку як на підтвердження факту укладення договору, так і щодо обов`язку його виконання. На підставі викладеного, ОСОБА_1 просила суд визнати недійсним договір поруки № 238918 від 29 травня 2009 року, як правочин, що не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю між нею, як позивачем, та відповідачами - АТ "Укрсиббанк" та ТОВ "ФК "Довіра та гарантія" з дати зазначеної в Договорі поруки № 238918 тобто з 29 травня 2009 року.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 07 грудня 2020 року було відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до АТ "Укрсиббанк", ТОВ "ФК "Довіра та гарантія", треті особи ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання недійсним договору поруки.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду від 07 грудня 2020 року скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

У відзиві на апеляційну скаргу АТ "Укрсиббанк" просить виключити із кола відповідачів та судові витрати не стягувати з відповідача АТ "Укрсиббанк", оскільки після укладення договору факторингу №17 від 20 квітня 2015 року АТ "Укрсиббанк" не є стороною правовідносин у цій справі.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ "ФК "Довіра та гарантія" просили апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення суду від 07 грудня 2020 року залишити без змін, посилаючись на його законність та обгрунтованість.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 202 ЦК України).

Відповідно до статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Частинами першою, третьою статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини (стаття 217 ЦК України).

За змістом статей 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст. 626, ч.1 ст. 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

За ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. У разі порушення боржником негативного зобов`язання кредитор незалежно від сплати неустойки та (або) відшкодування збитків і моральної шкоди має право вимагати припинення дії, від вчинення якої боржник зобов`язався утриматися, якщо це не суперечить змісту зобов`язання. Така вимога може бути пред`явлена кредитором і в разі виникнення реальної загрози порушення такого зобов`язання.

Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1054 ЦК України.

Згідно ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із частиною першою статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконанняним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Відповідно до ч.1,2 статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, 06 серпня 2008 року між АКІБ "УкрСиббанк", правонаступником якого є ПАТ "УкрСиббанк", та ОСОБА_2 було укладено договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №0, за умовами якого позичальник отримав кредит в сумі 29627 доларів США строком до 05 серпня 2015 року зі сплатою процентів за користування ним за ставкою 14% річних з можливістю її перегляду та зміни в порядку, встановленому договором та законом. Порядок погашення кредиту сторонами погоджено шляхом внесення щомісячних платежів з 01 по 10 число включно кожного місяця, наступного за тим, за які були нараховані проценти.

Додатковою угодою №1 від 29.05.2009 року п.2.1 кредитного договору викладено в новій редакції (т.1 а.с.8-14).

З метою забезпечення виконання кредитних зобов`язань ОСОБА_2 виступала порука ОСОБА_5 за договором поруки №221811 від 06 серпня 2008 року, ОСОБА_4 за договором поруки №238917 від 29 травня 2009 року, та ОСОБА_1 за договором поруки №238918 від 29 травня 2009 року (т.1 а.с.42-44).

Відповідно до умов договорів поруки, поручителі зобов`язалися відповідати солідарно з позичальником ОСОБА_2 в повному обсязі усіх зобов`язань, що виникли з кредитного договору, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків. Свої зобов`язання за кредитним договором ПАТ "УкрСиббанк" виконав належним чином, надавши ОСОБА_2 кредит в обумовленому розмірі шляхом зарахування коштів на поточний рахунок позичальника № НОМЕР_1 .

Натомість ОСОБА_2 в порушення умов договору свої зобов`язання припинив належним чином виконувати починаючи з жовтня 2013 року, у зв`язку з чим банком реалізовано право вимоги дострокового повернення кредиту.

Так, 03 листопада 2014 року ПАТ "УкрСиббанк" направили позичальникові та поручителям вимоги про дострокове погашення заборгованості, облікованої станом на 12 січня 2015 року, в загальному розмірі 10 239,69 доларів США, з яких: заборгованість по кредиту (тіло) - 8 395,66 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно 132 298 грн. 52 коп.; по процентам - 1 837,03 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно 28 947 грн. 85 коп., а також нараховану пеню в сумі 14 503 грн. 62 коп. (т.1 а.с.8-14).

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 вересня 2018 року було частково задоволено позовні вимоги ТОВ "ФК "Довіра та гарантія", які є правонаступником ПАТ "УкрСиббанк". Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ТОВ "ФК "Довіра та гарантія" заборгованість за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу (кредитним договором) №0 від 06 серпня 2008 року, станом на 12 січня 2015 року, в загальному розмірі 10 232 долари США 69 центів, яка складається із заборгованості: за кредитом - 8 395 доларів США 55 центів, по процентам за користування кредитом - 1 837 доларів США 03 центи, а також стягнуто пеню, в загальному розмірі 14 503 грн. 62 коп. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_4 на користь ТОВ "ФК "Довіра та гарантія" заборгованість за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу (кредитним договором) №0 від 06.08.2008 року, станом на 12 січня 2015 року, в загальному розмірі 10 232 долари США 69 центів, яка складається із заборгованості: за кредитом - 8 395 доларів США 55 центів, по процентам за користування кредитом - 1 837 доларів США 03 центи, а також стягнуто пеню, в загальному розмірі 14 503 грн. 62 коп. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ТОВ "ФК "Довіра та гарантія" заборгованість за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу (кредитним договором) № 0 від 06.08.2008 року, станом на 12 січня 2015 року, в загальному розмірі 10 232 долари США 69 центів, яка складається із заборгованості: за кредитом - 8 395 доларів США 55 центів, по процентам за користування кредитом - 1 837 доларів США 03 центи, а також стягнуто пеню, в загальному розмірі 14 503 грн. 62 коп. Стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_1 , з кожного окремо в рівних частках, на користь ТОВ "ФК "Довіра та гарантія", по 439 грн. 37 коп. в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору. Стягнуто з ТОВ "ФК "Довіра та гарантія" в дохід держави недоплачену суму судового збору 12 грн. 10 коп. (т.1 а.с.15-20).

У рішенні Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 вересня 2018 року у справі № 214/830/15-ц, зазначено, що: "Не погоджуючись з пред`явленими вимогами, відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , кожен окремо подали заперечення проти позову (в порядку ст.128 ЦПК України редакції, діючої на той момент), в яких просили відмовити в задоволенні пред`явлених позовних вимог (т.1 а.с.125-137). Свої заперечення мотивували тим, що в п.1.1 кредитного договору № 0 від 06 серпня 2008 року вказано, що Графік погашення кредиту є невід`ємним додатком до кредитного договору, однак до позовної заяви банком його не було долучено, що викликає сумнів в його наявності загалом. Зауважили, що відсутність цього додатку в силу ст.11 Закону України "Про захист прав споживачів", ст.ст.5, 46, 49 ЦК України тягне за собою визнання кредитного договору недійсним. Відповідно до п.2.1 договорів поруки №238917 №238918, укладених 29 травня 2009 року між ними та ПАТ "УкрСиббанк", встановлено, що кредитор вправі змінювати умови основного договору з боржником, внаслідок чого збільшується обсяг відповідальності поручителя, однак про це він повинен повідомляти поручителів з оформленням таких змін додатковою угодою. Так, банк в односторонньому порядку змінив процентну ставку за користування кредитом з 14% на 28%, про що поручителів не повідомив, тим самим збільшив обсяг їх відповідальності, що, на їх переконання, є підставою для визнання поруки припиненою відповідно до ст.559 ЦК України. Окремо зауважили, що хоча й кредитний договір між ПАТ "УкрСиббанк" та ОСОБА_2 було укладено на видачу кредиту в іноземній валюті, фактично кредит він отримав у національній валюті України - гривні. При цьому, оспорюваний ними правочин укладався за дії заборони надання (отримання) споживчих кредитів в іноземній валюті, встановленої Законом України від 22 вересня 2011 року "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг". Таким чином, відповідачі вважають, що умови кредитного договору про визначення валюти платежу за обмінним курсом в еквіваленті до долару США суперечать ч.1 ст.11 Закону України "Про захист прав споживачів". У цьому випадку ПАТ "УкрСиббанк", починаючи з 16 жовтня 2011 року, повинен був перерахувати укладений кредитний договір на національну валюту України - гривню, та в подальшому погашати кредитні зобов`язання у цій валюті без прив`язки до долару США. Надану позивачем вимогу про дострокове погашення заборгованості вони не отримували, а доказів вручення їм такої вимоги банком суду не надано. З огляду на наведене, відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_4 вважають, що їх порука є припиненою та не має жодної юридичної сили, у зв`язку з чим підстави для стягнення з них кредитної заборгованості солідарно з позичальником ОСОБА_2 відсутні."

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 05 листопада 2019 року апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 залишено без задоволення. Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_4 задоволено частково. Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 вересня 2018 року в частині задоволення позовних вимог ТОВ "ФК "Довіра та гарантія", яке є правонаступником ПАТ "УкрСиббанк", до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення. В задоволенні позовних вимог ТОВ "ФК "Довіра та гарантія", яке є правонаступником ПАТ "УкрСиббанк", до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено. В іншій частині рішення суду залишено без змін (т.1 а.с.8-14).

Звернувшись до суду із цим позовом ОСОБА_1 зазначала, що оскаржуваний договір поруки від 29 травня 2009 року № 238918 вона не підписувала, з цим договором, а також з договором кредиту та додатковими угодами до нього вона ознайомлена не була. Їй взагалі невідомо, яким чином копії її документів фігурують у банківській справі. Ні її чоловік - ОСОБА_4 , ні вона особисто, не передавали копії її документів до банківських установ, ні ОСОБА_2 , а самого ОСОБА_2 вона ніколи в житті не бачила та не була із ним знайома, так як на час укладення договору поруки вона знаходилась разом із своїм чоловіком у м. Запоріжжя, а потім постійно (і до цього часу) проживає у м. Кам`янське (Дніпродзержинськ). Таким чином, про вчинення угоди від її імені та її умови їй нічого не було відомо і вона не брала на себе будь-яких зобов`язань перед банком, не була обізнана з умовами договору, не отримувала жодних документів від банку як на підтвердження факту укладення договору, так і щодо обов`язку його виконання (т.1 а.с.2-7).

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 03 серпня 2021 року клопотання ОСОБА_1 про призначення судової почеркознавчої експертизи задоволено. Призначено у справі за позовом ОСОБА_1 до АТ "Укрсиббанк", ТОВ "ФК "Довіра та гарантія", треті особи ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання недійсним договору поруки, судову почеркознавчу експертизу, на вирішення якої поставлено питання: -Чи виконаний підпис в договорі поруки №238918 від 29 травня 2009 року, укладений між ОСОБА_1 та АКІБ "УкрСиббанк", в графі підпис поручитель від імені ОСОБА_1 ОСОБА_1 чи іншою особою ?

Проведення судової почеркознавчої експертизи доручити експертам Запорізького відділення Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз (м.Запоріжжя, вул.Олександрівська, 13, 69063). В розпорядження експерта надано цивільну справу №209/382/20 за позовом ОСОБА_1 до АТ "Укрсиббанк", ТОВ "ФК "Довіра та гарантія", треті особи ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання недійсним договору поруки. Судову почеркознавчу експертизу проводити на підставі наявної у матеріалах справи копії договору поруки №238918 від 29 травня 2009 року, укладеного між ОСОБА_1 та АКІБ "УкрСиббанк". Експерта попереджено про кримінальну відповідальність за ст.ст.384,385 КК України. Витрати за проведення експертизи покладено на позивача - ОСОБА_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , тел. НОМЕР_2 ). Строк проведення експертизи - 60 календарних днів. Провадження у справі зупинено до надходження висновку експерта (т.2 а.с.50-52).

04 жовтня 2021 року до Дніпровського апеляційного суду надійшов лист із Запорізького відділення Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз, в якому зазначено про неможливість проведення судової експертизи по копії договору поруки №238918 від 29 травня 2009 року, укладеного між ОСОБА_1 та АКІБ "УкрСиббанк" (т.2 а.с.54).

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 30 листопада 2021 року витребувано у ТОВ "ФК "Довіра та гарантія" оригінал договору поруки №238918 від 29 травня 2009 року, укладеного між АКІБ "УкрСиббанк", правонаступником якого є ПАТ "УкрСиббанк", відповідно до умов якого ОСОБА_1 зобов`язалися відповідати солідарно з позичальником ОСОБА_2 в повному обсязі усіх зобов`язань, що виникли із договору споживчого кредиту та застави транспортного засобу №0 від 06 серпня 2008 року (т.2 а.с.68, 69).

На виконання ухвали Дніпровського апеляційного суду від 30 листопада 2021 року ТОВ "ФК "Довіра та гарантія" надали письмові пояснення, в яких зазначили, що оригінал витребуваного договору поруки ними втрачено (т.2 а.с.73, 74).

ТОВ "ФК "Довіра та гарантія" звернулися до апеляційного суду із клопотанням про витребування у АТ "УкрСиббанк" вказаного оригіналу договору поруки №238918 від 29 травня 2009 року (т.2 а.с.75, 76).

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 25 січня 2022 року задоволено клопотання представника ТОВ "ФК "Довіра та гарантія". Витребувано у АТ "УкрСиббанк" оригінал договору поруки №238918 від 29 травня 2009 року, укладеного між АКІБ "УкрСиббанк", правонаступником якого є ПАТ "УкрСиббанк", відповідно до умов якого ОСОБА_1 зобов`язалися відповідати солідарно з позичальником ОСОБА_2 в повному обсязі усіх зобов`язань, що виникли із договору споживчого кредиту та застави транспортного засобу №0 від 06 серпня 2008 року (т.2 а.с.95, 96).

На виконання ухвали Дніпровського апеляційного суду від 25 січня 2022 року АТ "УкрСиббанк" надали лист, в якому зазначили, що у зв`язку із укладенням договору факторингу №17 від 20 квітня 2015 року права грошової вимоги за кредитним договором №0 від 06 серпня 2008 року, в тому числі і за договорами забезпечення, перейшли до ТОВ "ФК "Довіра та гарантія", тому АТ "УкрСиббанк" немає можливості виконати ухвалу суду від 25 січня 2022 року. Оригінал договору поруки №238918 від 29 травня 2009 року, укладеного між АКІБ "УкрСиббанк", правонаступником якого є ПАТ "УкрСиббанк", відповідно до умов якого ОСОБА_1 зобов`язалися відповідати солідарно з позичальником ОСОБА_2 в повному обсязі усіх зобов`язань, що виникли із договору споживчого кредиту та застави транспортного засобу №0 від 06 серпня 2008 року був переданий ТОВ "ФК "Довіра та гарантія" (т.2 а.с.105, 106).

Отже, відповідачами АТ "УкрСиббанк" та ТОВ "ФК "Довіра та гарантія" на ухвали апеляційного суду про витребування доказів від кожного із відповідачів, було повідомлено суд про відсутність у відповідачів витребуваного апеляційним судом оскаржуваного позивачем у цій справі оригіналу договору поруки №238918 від 29 травня 2009 року як у АТ "УкрСиббанк", так і у ТОВ "ФК "Довіра та гарантія".

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивач ОСОБА_6 зазначала, що договір поруки №238918 від 29 травня 2009 року вона не підписувала.

Відповідачами не було надано суду будь-яких належних доказів на спростування тверджень позивача щодо не підписання нею договору поруки.

Відповідачі АТ "УкрСиббанк" і ТОВ "ФК "Довіра та гарантія", кожний окремо, на вимоги ухвали апеляційного суду про витребування доказів повідомили апеляційний суд про відсутність у кожного з відповідачів оригіналу оскаржуваного договору поруки.

В оскаржуваному рішенні у цій справі суд першої інстанції встановив, що не підписання позивачем оскаржуваного договору поруки свідчить про те, що цей договір є неукладеним і визнання такого договору в судовому порядку недійсним законом не передбачено.

За частиною першою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Частиною ж другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.

Слід зазначити, вказані позивачем обставини щодо відсутності її підпису у договорі поруки за своєю суттю є запереченням її волевиявлення щодо досягнення згоди з іншою стороною договору з усіх істотних умов.

Вказане свідчить про те, що оскаржуваний договір поруки є неукладеним (тобто таким, що не відбувся), оскільки відсутнє вираження волі однієї з його сторін (ст. 202 ЦК України), а тому в судовому порядку визнання неукладеного правочину - недійсним не передбачено.

Отже, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку що договір поруки №238918 від 29 травня 2009 року є не укладеним у зв"язку з непідписанням цього договору позивачем та відмовив у задоволенні позовних вимог позивача про визнання договору поруки недійсним із вказаних підстав.

Доводи апеляційної скарги про те, що наявні підстави для визнання договору поруки недійсним є безпідставними.

Доводи апеляційної скарги щодо неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи є необґрунтованими.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи зводяться до тлумачення діючого законодавства, незгоди з рішенням суду, переоцінки висновків рішення суду та не спростовують правильність рішення суду першої інстанції.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому рішення суду слід залишити без змін, апеляційну скаргу залишити без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 07 грудня 2020 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя І.А.Єлізаренко

Судді Т.П. Красвітна

О.В. Свистунова