Єдиний номер справи 487/2332/20
Провадження 22-ц812/1008/22 Головуючий по 1 інстанції Нікітін Д.Г.
Головуючий і доповідач по 2 інстанції Колосовський С.Ю.
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

14 грудня 2022р. м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

Колосовський С.Ю., Локтіонова О.В., Ямкова О.О.

секретар судового засідання Стрілець К.О.,

за участі: представника відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3

на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 03 жовтня 2022р.

за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя

за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання майна особистою приватною власністю,

встановила:

У квітні 2020р. ОСОБА_4 пред`явила позов до ОСОБА_3 про поділ квартири АДРЕСА_1 з визнанням права власності на 1/2 частину у цьому майні.

Позивачка зазначала, що з 01.08.2009р. перебувала у шлюбі з відповідачем від якого вони мають спільну доньку - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 19.12.2017р. їх шлюб було розірвано.

В період шлюбу, а саме 23.02.2010р. ними була придбана вказана квартира загальною площею 55,2 кв.м., житловою площею 39,1 кв.м.

З 23.04.2010р. вона зареєстрована у спірній квартирі, іншого житла не має, грошові кошти для сплати компенсації відповідачу за частку у квартирі у неї відсутні і не має наміру отримувати таку компенсацію від останнього.

Посилаючись на те, що квартиру було придбано спільно, позивачка просила про задоволення позову.

У січні 2021р. ОСОБА_1 пред`явив в інтересах ОСОБА_3 зустрічний позов до ОСОБА_4 про визнання особистою приватною власністю квартири АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що працював моряком з лютого 2007р. по червень 2009р. і за цей час отримав 20085,17 дол. США та 6125,26 Євро.

Також протягом 2009р. і до реєстрації шлюбу він отримав 3400 дол. США.

В той же час ОСОБА_4 не була працевлаштована з 2005р. по 2016р., будь-яких доходів не отримувала, а спірна квартира була придбана після нетривалого перебування у шлюбі, а після його розірвання він перерахував останній 14090 дол. США

Посилаючись на те, що зазначені грошові кошти належали йому особисто і їх було достатньо для придбання квартири, яку він збирався придбати ще до укладення шлюбу, проте у зв`язку з характером роботи і відсутності прийнятних варіантів квартир, ОСОБА_3 просив про задоволення його вимог.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 03 жовтня 2022р. первісний позов задоволено. Постановлено «визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 ». У задоволені зустрічного позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник відповідача, посилаючись на незаконність рішення суду, просив його скасувати і ухвалити нове рішення про відхилення первісного позову і задоволення зустрічного.

Апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.57 СК особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

За правилами ст.ст.60, 61 СК майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, в тому числі заробітна плата та інші доходи, одержані одним із подружжя.

Як роз`яснено в п.23,24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України) відповідно до частин другої, третьої статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто.

Приписи ст.60 СК свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, 10 грудня 2002р. Відділом РАГС заводського управління юстиції видано свідоцтво розірвання шлюбу між ОСОБА_3 і ОСОБА_4

ОСОБА_3 з лютого 2007р. по червень 2009р. працював моряком і за цей час на його рахунки в ПАТ «ПРОМІНВЕСТБАНК» №300012/136/Б1S 1215, № НОМЕР_1 , було зараховано 20085,17 дол. США та 6125,26 Євро.

До відзиву на позовну заяву представник позивача додав копії розписок ОСОБА_3 від 01 квітня 2004р., 06 квітня 2009р., 05 травня 2009р., 03 червня 2009р., 10 червня 2009р. про отримання в борг від різних фізичних осіб грошових сум відповідно: 400 дол. США, 700 дол. США, 900 дол. США, 900 дол. США, 500 дол. США.

З 01.08.2009р. ОСОБА_4 повторно зареєструвала шлюб з ОСОБА_3 , який було розірвано рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 19.12.2017р.

Від даного шлюбу сторони мають спільну доньку - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

За даними трудової книжки ОСОБА_4 була офіційно працевлаштована з 01 січня 1997р., працювала в тому числі і в період до 23.02.2010р. та продовжила працювати в подальшому.

23.02.2010р. ОСОБА_3 уклав з ОСОБА_6 договір купівлі-продажу трикімнатної квартири загальною площею 55,2 кв.м., житловою площею 39,1 кв.м., за адресою: АДРЕСА_2 , за яку було сплачено покупну ціну у розмірі 27123 грн.

На укладання цього правочину була отримана згода від ОСОБА_4 , яка була нотаріально посвідчена.

З 23 квітня 2010р. у спірній квартирі зареєстровані позивачка та спільна донька сторін.

З`ясувавши, що спірну квартиру було нажито (набуто) в період шлюбу сторін за спільні кошти і внаслідок їх спільної праці, суд дійшов до вірного висновку про належність їм цього майна на праві спільної сумісної власності, яке підлягає поділу виходячи з принципу рівності часток кожного із подружжя, а тому ухвалив правомірне рішення про задоволення первісного позову та відхилення зустрічного позову.

Посилання в апеляційній скарзі на порушення судом норм матеріального і процесуального права є безпідставними.

Факт отримання грошових коштів від відповідача після розірвання шлюбу позивачка підтвердила, але зазначила, що це не була компенсації за частку у квартирі, а призначались на утримання і навчання спільної доньки за кордоном на підтвердження чого надала документи про оренду житла та про здобуту освіту.

Сам же відповідач ні в зустрічному позові, ні в апеляційній скарзі не зазначав з якою метою він надавав кошти позивачці після розірвання шлюбу.

Таким чином, дана обставина не належить до предмету доказування у даній справі і обґрунтовано не була взята до уваги судом першої інстанції при ухвалені рішення.

Відповідачем дійсно надані банківські документи які свідчать про отримання ним значних коштів за роботу моряка до шлюбу, однак ці кошти були зняті ним з рахунків більше ніж за рік до придбання спірної квартири, а тому цей аргумент не спростовує презумпцію належності спірного майна на праві спільної власності. До того ж його доводи про відсутність у позивачки доходу були спростовані останньою шляхом надання трудової книжки із записами про безперервний трудовий стаж з 1997р. по 2013р.

Розпискам відповідача про отримання грошових сум у борг для придбання квартири судом дана оцінка у відповідності з вимогами ст.89 ЦПК з огляду на те, що їх було складено відповідачем, в яких він сам зазначив мету отримання грошових сум придбання квартири і зберігав їх більше десяти років.

Оскільки суд ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, то апеляційна скарга в силу ст.375 ЦПК підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст.367,374,375,382 ЦПК, колегія суддів

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 03 жовтня 2022р. без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених ст. 389 ЦПК підстав протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Повний текст постанови складено 14 грудня 2022р.

Головуючий: Судді: