Справа №: 671/909/22

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 грудня 2022 року м. Волочиськ

Волочиський районний суд Хмельницької області в складі:

головуючої - судді Подіновської Г.В.,

за участю: секретаря судового засідання Краснай Л.П.,

відповідачки - позивачки ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2

представників сторін: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Волочиську Хмельницької області області цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , ОСОБА_2 про визнання права користування житловим приміщенням та вселення,

встановив:

ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що відповідачка без поважних причин понад один рік не проживає за місцем своєї реєстрації у належній йому на праві власності квартирі за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідачка є колишньою дружиною його сина ОСОБА_2 , який також зареєстрований у вказаній квартирі. 23.06.2021 року ОСОБА_1 переїхала для постійного проживання в інше помешкання житловий будинок АДРЕСА_2 , однак з реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 не знялась. З 21.06.2021 року року відповідачка у квартирі не проживає, не користується нею, у веденні господарства та в утриманні житла участі не приймає, комунальні послуги не оплачує, хоча формально зареєстрована за вказаною адресою. Крім того, через реєстрацію відповідачки в квартирі позивач не може звернутись за нарахуванням субсидії щодо комунальних послуг, а також в повному обсязі володіти, розпоряджатися своїм майном та використовувати його на власний розсуд, оскільки для вчинення певних правочинів щодо житлового приміщення необхідна згода проживаючих у ньому осіб.

Відповідачка подала до суду відзив на позовну заяву та зустрічну позовну заяву до ОСОБА_5 , ОСОБА_2 про визнання права користування житловим приміщенням та вселення.

В обгрунтування зустрічного позову ОСОБА_1 вказала, що з 22.11.2018 року по 22.10.2021 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 сином позивача за первісним позовом ОСОБА_5 та до 23.06.2021 року проживала разом з чоловіком за адресою: АДРЕСА_1 . У червні 2021 року відносини між нею та ОСОБА_2 погіршилися і 23.06.2021 року він, погрожуючи фізичною роправою, забравши ключі від вхідних дверей, вигнав її з помешкання, позбавивши можливості навіть забрати звідти особисті речі та майно, а в вересні 2021 року вона виявила додатковий замок на дверях до спірної квартири. Починаючи з червня 2021 року вона неодноразово зверталася до відповідачів з питаннями про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та особистим майном, що зберігається в квартирі, однак її прохання залишились без задоволення. Неодноразові звернення до органів місцевого самоврядування та в поліцію результатів також не дали. Зазначає, що не має на праві приватної власності іншого житла та на даний час тимчасово мешкає в будинку своїх батьків за адресою: АДРЕСА_2 , де обмежені можливості для проживання і відсутні належні умови, позаяк там окрім батьків проживає її брат з сім`єю.

Просила визнати за нею право користування житловим приміщенням по АДРЕСА_1 та вселити її у вказане помешкання.

Ухвалою Волочиського районного суду Хмельницької області від 05.09.2022 року вказані позови об`єднані в одне провадження.

В судове засідання позивач відповідач ОСОБА_5 не з`явився, його представник надав заяву про розгляд справи за відсутності позивача-відповідача.

Представник позивача-відповідача ОСОБА_5 адвокат Дембіцький О.В., який також представляє інтереси відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_2 вимоги первісного позову підтримав, проти задоволення зустрічного позову заперечував з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Позивачка за зустрічним позовом ОСОБА_1 та її представник адвокат Сиско Д.М. у судовому засіданні вимоги зустрічного позову підтримали повністю, у задоволенні первісного позову просили відмовити.

Відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_2 проти задоволення зустрічного позову заперечував, пояснив, що ОСОБА_1 23.06.2021 року добровільно покинула квартиру АДРЕСА_3 та переїхала на постійне проживання до своїх батьків в будинок АДРЕСА_2 . З приводу проживання в квартирі, яка належить його батьку, ОСОБА_1 ні до його батька, ні до нього не зверталася, однак між ним та колишньою дружиною склалися неприязні стосунки та існує спір з приводу поділу спільного майна подружжя, який на даний час перебуває на розгляді в суді.

Заслухавши учасників справи, дослідивши письмові докази, суд дійшов до наступних висновків.

За змістом ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

В силу положень ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст.ст. 319, 321 ЦК України власник має право використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності, крім випадків, встановлених законом. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

У відповідності до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до ст.ст. 64, 156 ЖК України, члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, якими є дружина наймача, їх діти і батьки. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 10 постанови від 12 квітня 1985 року №2 Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України, у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо), суд може продовжити пропущений строк.

Судом встановлено, що позивач за первісним позовом ОСОБА_5 є власником однокімнатної квартири АДРЕСА_3 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 22.01.2018 року (а.с.8).

Встановлено, що відповідачка вселилася в зазначену квартиру як член сім`ї власника житла, а саме як дружина сина позивача ОСОБА_2 та зареєстрована за вищевказаною адресою з 11.01.2019 року по теперішній час (а.с.21).

Відповідно до статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно з статтею 310 ЦК України, фізична особа має право на місце проживання. Фізична особа має право на вільний вибір місця проживання та його зміну, крім випадків, встановлених законом.

Вирішуючи даний спір, суд приймає до уваги необхідність відрізняти випадки тимчасової відсутності особи за місцем постійного проживання та випадки вибуття особи на нове місце проживання. За тимчасової відсутності особа, хоча фактично і не користується житловим приміщенням, проте зберігає наміри відноситися до нього як до свого постійного місця проживання, у той час як при вибутті особи на нове місце проживання така особа не лише втрачає право користування попереднім житловим приміщенням з моменту вибуття з нього, а й втрачає наміри ставитися до нього як до свого місця постійного проживання.

Судом встановленно, що відповідачка вселилася у належну позивачу квартиру за адресою: АДРЕСА_1 як невістка (дружина сина), проживала у ній разом з чоловіком до 23.06.2021 року та добровільно переїхала на постійне проживання в будинок АДРЕСА_2 , де продовжує проживати і на даний час.

22.10.2021 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано.

Суд вважає, що в судовому засіданні відповідачкою-позивачкою не доведено протиправної поведінки відповідачів, яка б завадила їй проживати у спірній квартирі.

Так, в матеріалах справи відсутні докази звернення ОСОБА_1 до ОСОБА_5 та ОСОБА_2 щодо надання їй можливості проживати у зазначеній квартирі чи звернення до правоохоронних органів з приводу створення власником житла та колишнім чоловіком перешкод у користуванні житлом для її власного проживання, а також відсутні достатні докази того, що ОСОБА_5 та ОСОБА_2 вигнали ОСОБА_1 з квартири.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачка-позивачка у жовтні 2021 року зверталася до органів поліції з приводу того, що ОСОБА_2 не хоче віддівати їй ключі від квартири, щоб вона забрала своє майно та просила провести з ним профілактичну бесіду.(а.с.51-53,116).

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні підтвердив, що дійсно поставив умовою повернення речей ОСОБА_1 її зняття з реєстрації в квартирі, яка належить його батькові та пояснив, що наприкінці листопада 2021 року змінив замок у дверях до спірної квартири, який вийшов з ладу, однак ОСОБА_1 після заміни замка за ключами до нього не зверталася.

ОСОБА_1 вказану обставину підтвердила та пояснила, що ключі від квартири після заміни замка у відповідачів не просила, так як вважала, що отримає відмову.

Свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у судовому засіданні пояснили, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 склалися неприязні відносини з приводу того, що останній не повертає ОСОБА_1 належне їй майно та між ними існує спір про поділ спільного майна подружжя, однак не підтвердили доводів позивачки-відповідачки щодо її намірів проживати в спірній квартирі, де також проживає її колишній чоловік. Свідки вказали, що ОСОБА_1 з червня 2021 року переселилася до будинку своїх батьків по АДРЕСА_2 , а з її слів свідкам відомо, що до ОСОБА_5 вона зверталася лише з метою повернення речей, які залишилися в квартирі.

Отже, відповідачкою позивачкою не доведено, що вона вчиняла дії, які можуть бути оцінені судом як волевиявлення до користування спірною квартирою для власного проживання.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 відсутня в квартирі АДРЕСА_3 понад один рік без поважних причин, а тому втратила право користування цим житлом.

Посилання ОСОБА_1 на те, що вона не має на праві приватної власності іншого житла та на даний час тимчасово мешкає в будинку своїх батьків за адресою: АДРЕСА_2 , де обмежені можливості для проживання і відсутні належні умови, жодними доказами не підтверджені та не можуть бути підставою для відмови у задоволенні первісного позову.

Враховуючи наведене та задовольняючи вимоги за первісним позовом, суд вважає, що підстави для визнання за ОСОБА_1 права користування спірною квартирою відсутні.

Слід також зазначити, що відповідно до вимог ч.2,3 ст.50 ЖК України не допускається заселення однієї кімнати особами різної статі, старшими за дев`ять років, крім подружжя. Не допускається також заселення квартири, збудованої для однієї сім`ї, двома і більше сім`ями або двома і більше одинокими особами, за винятком випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 54 цього Кодексу.

Отже, враховуючи те, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на даний час відсутні будь-які родинні відносини, вони є сторонніми особами, а квартира, куди бажає вселитися ОСОБА_1 , є однокімнатною, суд приходить до висновку, що вимога зустрічного позову про вселення задоволенню також не підлягає.

Таким чином, перевіривши та з`ясувавши обставини справи та оцінивши наявні докази по справі, суд вважає, що первісний позов підлягає задоволенню, а позовні вимоги зустрічного позову є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір у розмірі 992 грн. 40 коп. підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 .

Керуючись ст.ст. 12, 14, 76, 80, 81, 141, 263-265, 273 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_1 такою, що втратила право користування житловим приміщенням квартирою АДРЕСА_3 .

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , ОСОБА_2 про визнання права користування житловим приміщенням та вселення відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 судовий збір 992 грн. 40 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

позивач (відповідач за зустрічним позовом) ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації та проживання: АДРЕСА_4 ;

відповідачка (позивачка за зустрічним позовом): ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , місце проживання : АДРЕСА_2 ;

відповідач за зустрічним позовом: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце реєстрації та проживання: АДРЕСА_1 .

Повне рішення складене 19.12.2022 року.

Суддя: Г.В.Подіновська