Справа № 524/1474/20
Провадження № 2/524/22/22
20 травня 2022 року Автозаводський районний суд м. Кременчука в складі головуючого судді Андрієць Д.Д., за участі секретаря Булаєнко С.М., представника позивача ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Кременчуці справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи Кременчуцька міська рада Кременчуцького району Полтавської області, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання права власності на будинок АДРЕСА_1 за набувальною давністю, ухвалив таке рішення.
Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що з 2002 року він разом із батьками проживає за адресою: АДРЕСА_1 . В 2020 році йому стало відомо про те, що будинок не належить його батькам. Просив врахувати, що з 2002 року він добросовісно, відкрито, безперервно проживає разом із батьками в будинку, вживає заходи щодо утримання його на рівні з батьками. Звертав увагу, що при проведенні ремонтних робіт у будинку вони знайшли будинкову книгу, з якої його батькам стало відомо, що власником нерухомого майна є ОСОБА_3 .. Спроби зв`язатись із власником нерухомого майна були невдалими.
В судових засіданнях позивач та його представник підтримали позов та просили його задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві. Представник позивача просила врахувати, що відповідач по справі протягом 20 років не заявляла вимог щодо повернення будинку та не піклувалась про нього, що свідчить про те, що вона відмовилась від власності.
2. ЗАПЕРЕЧЕННЯ ВІДПОВІДАЧА
Відповідач в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена шляхом опублікування оголошення.
3. ПОЯСНЕННЯ ТРЕТІХ ОСІБ
Кременчуцька міська рада Кременчуцького району Полтавської області надіслала суду пояснення в яких зазначила, що проти задоволення позову заперечує.
В судовому засіданні ОСОБА_4 та ОСОБА_5 позов підтримали та просили його задовольнити. Пояснили, що у будинок АДРЕСА_1 вони заселились в 2002 році та з цього часу постійно проживають у ньому. Вказали, що вони намагались зв`язатись із власником нерухомого майна, однак спроби виявились невдалими.
4. ЗАЯВИ, КЛОПОТАННЯ, ІНШІ ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ
09 вересня 2020 року закрито підготовче провадження.
14 січня 2021 року відповідно до пункту 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26.11.2010 №30 (із змінами і доповненнями) у зв`язку із відрядженням (шляхом тимчасового переведення) судді Рибалки Ю.В. для здійснення правосуддя до Подільського районного суду м. Києва з 14.01.2021 до 11.01.2022 та неможливістю продовження ним розгляду справи, було проведено повторний автоматизований розподіл справи.
15 березня 2021 року судом задоволено клопотання представника позивача та призначено повторне проведення підготовчого провадження.
28 квітня 2021 року задоволено клопотання представника позивача про виклик свідків та витребування доказів. Залучено Кременчуцьку міську раду Кременчуцького району Полтавської області, як третю особу яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.
24 вересня 2021 року закрито підготовче провадження.
5. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ
ОСОБА_3 є власником будинку АДРЕСА_1 , що підтверджують матеріали інвентаризаційної справи на будинок.
З 2002 року в будинку АДРЕСА_1 проживають ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , що підтвердили в судовому засіданні свідки ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ..
Відповідно до ч.1, 4 ст. 344 Цивільного кодексу України(далі ЦК України) особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.
Згідно із пунктом 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України правила статті 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом.
Відповідно до частини першої статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно з частиною першою статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Частинами першою, другою статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Згідно із ч.1,5,6 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України(далі ЦПК України) кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
В ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Відповідно до ч.1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування(ст. 78 ЦПК України).
Частиною 1 ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Згідно із ст. 80, ч.1-3 ст. 89 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
7. ОЦІНКА СУДУ
Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 Цивільного кодексу України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.
Звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник.
Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном.
Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію.
Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник.
Давнісне володіння є безперервним, якщо воно не втрачалося володільцем протягом усього строку, визначеного законом для набуття права власності на майно за набувальною давністю. При цьому втрата не зі своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності в разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування (абзац 2 частини третьої статті 344 Цивільного кодексу України); не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є правонаступником іншого володільця, адже в такому випадку ця особа може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 Цивільного кодексу України). Також не перериває набувальної давності здійснення володільцем фактичного розпорядження майном у вигляді передання його в тимчасове користування іншій особі.
Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у Цивільному кодексі України строк, що різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), яка перебуває у володінні певної особи. Для нерухомого майна такий строк складає десять років.
Також для набуття права власності на майно за набувальною давністю закон не повинен обмежувати чи забороняти таке набуття. При цьому право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається виключно за рішенням суду.
Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності.»
Тлумачення статті 344 ЦК України свідчить, що для набуття права власності на чужі речі за набувальною давністю необхідні такі умови: річ, що опинилася у володінні особи, є об`єктивно чужою; володілець суб`єктивно вважає майно своїм; володілець майна має бути добросовісним; володіння здійснювалось протягом усього строку відкрито; володіння майном продовжувалось безперервно.
Таких висновків дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 13 квітня 2022 року по справі № 740/3305/20(провадження № 61-5786св21).
Аналізуючи наведені позивачем в позовній заяві доводи на предмет відповідності критеріям добросовісності, відкритості та давності, суд вважає за необхідне зазначити таке.
Так, суд погоджується із доводами позивача щодо тривалого та відкритого володіння майном будинком АДРЕСА_1 . Вказані обставини були підтверджені в судовому засіданні.
Разом із тим, суд не може погодитись із доводами позивача щодо добросовісності заволодіння майном.
Обґрунтовуючи свої позовні вимоги ОСОБА_2 вказав на те, що з моменту поселення до будинку і до 2020 року він вважав, що він належить його батькам.
Як було зазначено вище, критерій добросовісності означає, що в момент заволодіння майном особа повинна бути впевнена у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.
Суд відзначає, що на момент заселення до будинку позивачу було 9 років. З огляду на вік позивача та з урахуванням обставин заселення, які були підтверджені ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , суд вважає, що позивач не міг бути впевненим, що саме він отримав майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.
Суд враховує те, що подальше відкрите володіння та поява впевненості в належному оформленні прав на нерухоме майно значення не мають, оскільки добросовісність має бути саме на момент заволодіння майном.
Враховуючи викладені обставини, суд вважає, що позивачем не було доведено наявність всіх трьох складових для визнання права власності за набувальною давністю.
З цих підстав, суд відмовляє у задоволенні позову.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на позивача.
Керуючись ст. 10, 12, 81, 141, 258, 259, 263 265, 280-284 ЦПК України, суд
Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності за набувальною давністю.
Судові витрати покласти на позивача.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути оскаржене позивачем до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 30.05.2022
Суддя Діна АНДРІЄЦЬ