П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 грудня 2022 року м. Київ

Справа №757/16413/20-ц

Провадження № 22-ц/824/4646/2022

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Стрижеуса А.М.,

суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.

секретаря: Кравченко Н.О.

учасники справи: позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», ОСОБА_2 ,

третя особа приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Телявський Анатолій Миколайович,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою адвокатом Головком Дмитром Вікторовичем, на рішення Печерського районного суду міста Києва від 03 червня

2021 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного Товариства комерційний банк «ПриватБанк», ОСОБА_2 , третя особа - приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Телявський Анатолій Миколайович, про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

Історія справи

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до АТ КБ «ПриватБанк», ОСОБА_2 , третя особа - приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Телявський А. М., про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Позов мотивував тим, що 17 грудня 2019 року ОСОБА_1 зі своїх карткових рахунків № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 , які знаходяться та обслуговуються в АТ КБ «ПриватБанк», було здійснено чотири помилкових платежі на рахунок № НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_2 , на загальну суму -

115 078,80 грн.

19 грудня 2019 року ОСОБА_2 звернувся з заявою до АТ КБ «ПриватБанк» з проханням повернути помилково перераховані кошти з рахунків № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 , які належать ОСОБА_1 на рахунок № НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_2 у розмірі - 115 078,80 грн.

У вказаній заяві ОСОБА_2 зазначив, що перераховані кошти йому не належать, та в наслідок ігнорування даної заяви, ОСОБА_1 вимушений буде звернутися до суду за захистом свої порушених прав.

Окрім цього, постановою від 16 грудня 2019 року у ВП № 60882682 накладено арешт на грошові кошти, що містяться на всіх відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів , що містяться на рахунках накладено арешт та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику ОСОБА_2 у межах суми стягнення з урахування основної винагороди приватного виконавця у розмірі 23 636,17 доларів США та 6 201,25 грн.

Беручи до уваги викладене та зважаючи на незаконні дії АТ КБ «ПриватБанк», ОСОБА_1 просив визнати протиправними дії АТ КБ «ПриватБанк» щодо списання коштів ОСОБА_1 з рахунку ОСОБА_2 та зобов`язати АТ КБ «ПриватБанк» повернути кошти, які належать ОСОБА_1 , списані з рахунку ОСОБА_2 , вигодонабувачем яких є приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Телявський А. М.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 03 червня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду.

Відкрито провадження у цивільній справі № 757/16413/20-ц за позовом

ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк», ОСОБА_2 , третя особа - приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Телявський А. М., про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Призначено підготовче судове засідання з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 02 листопада 2020 року закінчено підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні.

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 03 червня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк», ОСОБА_2 , третя особа - приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Телявський А. М., про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії відмовлено.

Рішення суду мотивовано безпідставністю заявлених позовних вимог, оскільки кошти були переказані з вини ОСОБА_1 на рахунки ОСОБА_3 , а відтак всі суперечки щодо повернення помилково перерахованих коштів повинні відбуватись безпосередньо між позивачем та ОСОБА_3 .

Короткий зміст вимог та доводів апеляційної скарги

24грудня 2021 року представник ОСОБА_1 - адвокат Головко Д. В. через засоби поштового зв?язку подав до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, просить скасувати рішення Печерського районного суду міста Києва від 03червня 2021 року та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції взагалі не було взято до уваги той факт, що 17 грудня 2019 року ОСОБА_1 зі своїх карткових рахунків № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 , які знаходяться та обслуговуються в АТ КБ «ПриватБанк», було здійснено чотири помилкових платежі на рахунок № НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_2 , на загальну суму -

115 078,80 грн. Звернення позивача до суду із цим позовом є однією із форм захисту власником своїх права, а саме повернення коштів.

Рух апеляційної скарги та матеріалів справи

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями

від 30грудня 2021 року апеляційну скаргу передано судді-доповідачу.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 10 січня 2022 року витребувано з Печерського районного суду міста Києва матеріали цивільної справи № 757/16413/20-ц за позовом ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк», ОСОБА_2 , третя особа - приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Телявський А. М., про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

06 липня 2022 року матеріали цивільної справи № 757/16413/20-ц за позовом ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк», ОСОБА_2 , третя особа - приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Телявський А. М., про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії надійшли до Київського апеляційного суду.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 07 липня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Головком Д. В., на рішення Печерського районного суду міста Києва від 03 червня 2021 року залишено без руху.

Надано представнику ОСОБА_1 - адвокату Головку Д. В. строк десять днів, з дня отримання копії ухвали, для усунення недоліків: щодо виконання вимог статті 356 ЦПК України (сплати судовий збір); щодо виконання вимог статті 357 ЦПК України (подати заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження).

29 липня 2022 року на виконання вимог ухвали Київського апеляційного суду від 07 липня 2022 року заявником надано заяву про поновлення стоку на апеляційне оскарження та квитанцію про сплату судового збору, у розмірі встановленому судом.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 19 серпня 2022 року клопотання ОСОБА_1 , подане адвокатом Головком Д. В. про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Печерського районного суду міста Києва від 03 червня 2021 року задоволено та поновлено його.

Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою адвокатом Головком Д. В., на рішення Печерського районного суду міста Києва від 03 червня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк», ОСОБА_2 , третя особа - приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Телявський А. М., про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 24 жовтня 2022 року справу призначено до розгляду з викликом учасників справи.

Доводи інших учасників справи

08 вересня 2022 року приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Телявський А. М. через засоби поштового зв?язку подав до Київського апеляційного суду пояснення, в яких просить у задоволені апеляційної скарги ОСОБА_1 відмовити, а рішення Печерського районного суду міста Києва від 03 червня 2021 року залишити без змін.

Пояснення мотивовані тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вводять суд в оману задля недобросовісної вигоди, оскільки щодо ОСОБА_2 існує виконавче провадження у межах якого постановою приватного виконавця від 16 грудня 2019 року накладено арешт на кошти ОСОБА_2

15 вересня 2022 року АТ КБ «ПриватБанк» через засоби поштового зв?язку подало до Київського апеляційного суду відзив, у якому просить апеляційну скаргу

ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Печерського районного суду міста Києва від 03 червня 2021 року залишити без змін.

Відзив мотивовано тим, що судом першої інстанції надана належна оцінка доказам і як наслідок оскаржуване судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Позиція Київського апеляційного суду

За правилами частини першої статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Належним чином повідомленні про день, час та місце розгляду справи ОСОБА_1 , від представника якого адвоката Головко Д.В. надійшла заява про розгляд справи за відсутності позивача та його представника, АТ КБ «ПриватБанк», ОСОБА_2 , третя особа приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Телявський А.М., від якого надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності, в судове засідання не з?явились, про причини своєї неявки суд не повідомили.

Відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про день, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

За викладених обставин, Київський апеляційний суд вважає за можливе здійснювати розгляд справи № 757/16413/20-ц за відсутності учасників справи, які про день, час та місце розгляду справи повідомленні належним чином.

Оскільки справа розглядається за відсутності учасників справи, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч.5 ст.268 ЦПК України).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, врахувавши аргументи, наведені у відзиві на апеляційну скаргу, врахувавши аргументи, наведені у поясненнях на апеляційну скаргу, колегія суддів дійшла таких висновків.

Частинами першою-третьою статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Фактичні обставини справи

Встановлено, що 17 грудня 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» за платіжними дорученнями ОСОБА_1 , поданими через Приват24, були здійснені наступні перекази коштів:

- 14 год. 49 хв. 10 сек., 10 000,00 грн, з рахунку ОСОБА_1

№ НОМЕР_1 на рахунок ОСОБА_4 № НОМЕР_3 ;

- 16 год. 51 хв. 35 сек., 30 078,80 грн, з рахунку ОСОБА_1

№ НОМЕР_2 на рахунок ОСОБА_4 № НОМЕР_3 ;

- 16 год. 53 хв. 14 сек., 35 000.00 грн, з рахунку ОСОБА_1

№ НОМЕР_2 на рахунок ОСОБА_4 № НОМЕР_3 ;

- 16 год. 54 хв. 26 сек., 40 000,00 грн, з рахунку ОСОБА_1

№ НОМЕР_2 на рахунок ОСОБА_4 № НОМЕР_3 .

Мотиви з яких виходить суд та застосовані норми матеріального права

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення відповідає.

Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією Україниправ і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Надаючи оцінку виниклим між сторонам правовідносинам, Київський апеляційний суд виходить із такого.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).

вертаючись до суду з позовними вимогами про визнання протиправними дії

АТ КБ «ПриватБанк» щодо списання коштів ОСОБА_1 з рахунку ОСОБА_2 та зобов`язати АТ КБ «ПриватБанк» повернути кошти, які належать ОСОБА_1 , списані з рахунку ОСОБА_2 , вигодонабувачем яких є приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Телявський А. М., ОСОБА_1 посилався на здійснення ним чотирьох помилкових платежів на рахунки ОСОБА_2 .

Предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальним інститутом цивільного права.

Відповідно до частин першої, другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Характерною особливістю таких зобов`язань є те, що підстави їх виникнення мають широкий спектр: зобов`язання можуть виникати як із дій, так і з подій, причому з дій як сторін зобов`язання, так і третіх осіб, із дій як запланованих, так і випадкових, як правомірних, так неправомірних. Крім того, у такому зобов`язанні не має правового значення чи вибуло майно, з володіння власника за його волею чи всупереч його волі, чи є набувач добросовісним чи недобросовісним.

Таке зобов`язання виникає за наявності таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

Конструкція статті 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 ЦК України, свідчить про необхідність установлення так званої «абсолютної» безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору.

Ознаки, характерні для пред`явлення вимоги на підставі наведених норм є належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі.

Узагальнюючи викладе, можна дійти висновку про те, що такий спосіб захисту - позадоговірний зобов`язальний спосіб захисту права власності або іншого речового права, який може бути застосований самостійно. Він також застосовується субсидіарно до реституції та віндикації як спосіб захисту порушеного права у тому випадку, коли певна вимога власника (титульного володільця) майна не охоплюється нормативним урегулюванням основного способу захисту права, але за характерними ознаками, умовами та суб`єктним складом підпадає під визначення зобов`язання з набуття або збереження майна без достатньої правової підстави.

Таким чином, права особи, яка вважає себе власником майна, підлягають захисту шляхом задоволення позову до володільця, з використанням правового механізму, установленого статтею 1212 ЦК України у разі наявності правових відносин речово-правового характеру безпосередньо між власником та володільцем майна. Такий спосіб захисту можливий шляхом пред`явлення відповідного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 1212 ЦК України.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 25 листопада 2019 року у справі

№ 910/1806/19.

Виходячи з аксіоми цивільного судочинства jura novit curia - «суд знає закон», при розгляді справи суд дійсно повинен надати правильну правову кваліфікацію відносинам сторін, яка проте не може бути застосована судом для вирішення спору по суті за відсутності відповідних позовних вимог позивача у справі, оскільки інший підхід суду порушив би принцип диспозитивності судового процесу та правомірні очікування як позивача (який звертається саме з певним чином обґрунтованою в правовому аспекті вимогою) так і відповідача (який заперечуючи проти позову наводить доводи саме щодо тих підстав та обґрунтувань, які наводяться позивачем у справі).

Згідно з пунктом 1.24 статті 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», який був чинний на час проведення платіжних операцій, (далі - Закон № 2346) помилковий переказ - рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини банку або іншого суб`єкта переказу відбувається її списання з рахунку неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому цієї суми у готівковій формі.

Неналежний отримувач - особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі (пункт 1.23 стаття 1 Закону № 2346).

Неналежний платник - особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів (пункт 1.32 стаття 1 Закону № 2346).

З огляду на наведені визначення, а також зважаючи на приписи статті 1071 ЦК України та пункт 32.3 статі1 Закону № 2346, згідно з якими списання банками коштів із рахунків клієнтів здійснюють на підставі розпоряджень останніх, винуватцем помилкового (неналежного) платежу може стати будь-хто: банківська установа, платник коштів чи навіть їх одержувач (стягувач).

Власне, від особи-винуватця помилкових перерахувань коштів залежить і механізм їх повернення «постраждалій» стороні.

Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (див. висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц).

У справі, що переглядається, ОСОБА_1 просив визнати протиправними дії

АТ КБ «ПриватБанк» щодо списання коштів ОСОБА_1 з рахунку ОСОБА_2 та зобов`язати АТ КБ «ПриватБанк» повернути кошти, які належать ОСОБА_1 , списані з рахунку ОСОБА_2 , вигодонабувачем яких є приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Телявський А. М.

Вимог до ОСОБА_2 позивачем не заявлено, проте, позивач його визначив відповідачем у справі.

Відповідно до частин першої-третьої статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші обмеження його права щодо розпорядження грошовими коштами, не передбачені законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку.

Пунктом 32.3 статті 32 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів Україні» встановлено, що банки зобов`язані виконувати доручення клієнтів, що містяться в документах на переказ, відповідно до реквізитів цих документів та з урахуванням положень, встановлених пунктом 22.6статті 22 цього Закон.

Як вже було встановлено судом, 17 грудня 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» саме за платіжними дорученнями ОСОБА_1 , поданими через Приват24, були здійснені перекази коштів на рахунки ОСОБА_2 .

Відповідно до пункту 33.2 статті 33 Закону № 2346, платник несе відповідальність за відповідність інформації, зазначеної ним в документі на переказ, суті операції, щодо якої здійснюється цей переказ. Платник має відшкодувати банку або іншій установі - учаснику платіжної системи шкоду, заподіяну внаслідок такої невідповідності інформації.

Зазначені положення закону кореспондуються із положеннями Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті.

Так, пунктом 1.19 Інструкції передбачено, що банк не несе відповідальності за достовірність змісту платіжного доручення, оформленого клієнтом, а також за повноту і своєчасність сплати клієнтом податків, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (обов`язкових платежів).

Відповідальність за відповідність інформації, зазначеної в платіжному дорученні, суті операції, за якою здійснюється переказ, несе платник, який у разі її невідповідності має відшкодовувати банку завдану внаслідок цього шкоду.

Платники й отримувачі коштів здійснюють контроль за своєчасним проведенням розрахунків та розглядають претензії, що виникли, без участі банку.

Відповідальність за правильність заповнення реквізитів розрахункового документа несе особа, яка оформила цей документ і подала до обслуговуючого банку (пункт 2.3 Інструкції).

Оскільки перекази коштів від ОСОБА_1 на рахунок ОСОБА_4 відбулися саме з вини позивача, суд першої інстанції зробив правильний висновок про те, що всі суперечки щодо повернення помилково перерахованих коштів повинні відбуватись безпосередньо між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Вимог до ОСОБА_2

ОСОБА_1 не пред?являв. ОСОБА_3 , як власник коштів, не подавав до АТ КБ «ПриватБанк» розрахункових документів на переказ коштів на користь ОСОБА_1 , які банком не були б виконані, що, як наслідок, вказує на відсутність провини банку, так як доказів зворотнього матеріали справи не містять. Відтак, висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову є правильним, оскільки заявлені вимоги є безпідставними, так як заявлене порушено право позивача зі сторони АТ КБ «ПриватБанк», не знайшло свого підтвердження під час апеляційного перегляду справи.

Висновки за результатом розгляду апеляційної скарги

Згідно з пунктом 1 частиною першою статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має правозалишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до частин першої статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Головка Д. В. беззадоволення, а рішення Печерського районного суду міста Києва від 03 червня 2021 року - без змін, оскільки підстави для скасування судового рішення відсутні.

Щодо судових витрат

Згідно з підпунктом б), в) пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2020 року в справі № 530/1731/16-ц (провадження № 61-39028св18) зроблено висновок, що: «у разі, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Разом із тим, у випадку, якщо судом касаційної інстанції скасовано судові рішення з передачею справи на розгляд до суду першої/апеляційної інстанції, то розподіл суми судових витрат здійснюється тим судом, який ухвалює остаточне рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат».

Тому, з урахуванням висновку щодо суті апеляційної скарги, розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, здійснюється тим судом, який ухвалює (ухвалив) остаточне рішення у справі, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

Оскільки Київський апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скаргипредставника ОСОБА_1 - адвоката Головка Д. В. без задоволення, а рішення Печерського районного суду міста Києва від 03 червня 2021 року - без змін, розподіл судових витрат Київським апеляційним судом не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргупредставника ОСОБА_1 , подану адвокатом Головком Дмитром Вікторовичем - залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 03 червня 2021 року -залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач: А.М. Стрижеус

Судді: Л.Д. Поливач

О.І. Шкоріна