Справа № 696/758/22
№ 2/696/217/22
13 грудня 2022 року Кам`янський райсуд Черкаської області
в складі: - головуючого судді - Шкреби В.В.
при секретарі Степановій Н.В.
Позивач ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до Відповідачів ОСОБА_2 та Кам`янської об`єднаної територіальної громади про визнання права власності на Ѕ частину житлового будинку в порядку спадкування та тлумачення заповіту.
Свої позовні вимоги мотивували тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача та рідна баба відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_4 . Після її смерті відкрилася спадщина на її майно, а саме на земельну ділянку розміром 2,55 га., розташовану в межах Юрчиської сільської ради Кам`янського району Черкаської області, майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства та на житловий будинок АДРЕСА_2 . Позивач у встановлений законом строк спадщину прийняла, звернувшись в порядку ст.1269 ЦК України з відповідною заявою до нотаріуса. Отримала свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку та майновий пай. На спадковий будинок спакові права не оформляла, оскільки спірний будинок спадкодавцем за життя був заповіданий відповідачу по справі-сину позивача ОСОБА_2 , який в порядку ч.3 ст.1268 ЦК України прийняв спадщину по заповіту, оскільки на час відкриття спадщини, проживав разом із спадкодавцем.
На час смерті спадкодавця, позивач була такою, яка мала право на обов`язкову частку в спадковому майні.
Маючи намір успадкувати Ѕ частину спірного житлового будинку, Позивач звернулась до нотаріуса. Однак нотаріусом їй було відмовлено в оформленні спадкових прав на спірний будинок, та роз`яснено її право на звернення до суду для вирішення питання тлумачення заповіту, оскільки в тексті заповіту, складеного за життя ОСОБА_4 , не зазначена повна адреса заповіданого майна, а тому встановити справжню волю заповідача неможливо.
Саме з вказаних обставин позивач звернулась до суду та просить суд ухвалити рішення, яким визнати за нею право власності на Ѕ частину житлового будинку в порядку спадкування за законом та відповідно до ст.1256 ЦК України розтлумачити зміст заповіту (правочину).
Ухвалою Кам`янського районного суду від 17 жовтня 2022 року відкрито провадження по справі та призначено підготовче засідання, надано строк для подання відзиву на позов.
Ухвалою Кам`янського районного суду Черкаської області від 23 листопада 2022 року підготовче провадження по справі закрите, справа призначена до судового розгляду по суті.
В судове засідання сторона позивача не з`явились, попередньо подали до суду заяви, в яких вказали, що позовні вимоги підтримують, просять суд, розгляд справи провести без їхньої участі. Також зазначили, що проти ухвалення заочного рішення не заперечують.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомляв.
Представник Кам`янської міської ради в судове засідання не з`явився, однак в матеріалах справи, є заява за підписом міського голови, в якій він просить суд розглядати справу без участі їхнього представника, позовні вимоги визнають, не заперечують проти задоволення позову.
В силу ч.3 ст.211 ЦПК України, суд вважає за можливе розгляд справи провести за відсутності осіб, які беруть участь у справі на підставі письмових документів.
Відповідно до ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про поважність причин неявки, відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких грунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до висновку, що цивільний позов підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати (відсутності) документа який засвідчує його право власності.
Згідно правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду від 21.02.2019 року у справі № 420/2383/16-ц у справах про спадкування у разі наявності спору, належними відповідачами є спадкоємці, які прийняли спадщину, а у випадку їх відсутності, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування.
Згідно з ч. 1ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Так, матеріалами справи встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати Позивача та рідна баба відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_4 . Дане підтверджено копією свідоцтва про смерть, серії НОМЕР_3 , виданого Юрчиською сільською радою Кам`янського району Черкаської області від 06.04.2010 року, актовий запис №15 (а.с.8).
Споріднення Позивача як спадкоємця першої черги із спадкодавцем підтверджене посвідкою про її народження, серії НОМЕР_4 від 10.09.1954 року, з якої вбачається, що ОСОБА_4 , є її матір`ю (а.с.10).
Спадкоємцями після смерті ОСОБА_4 є Позивач та Відповідач по справі ОСОБА_2 .. Інші спадкоємці відсутні.
Позивач у встановлений законом строк спадщину прийняла, звернувшись в порядку ст.1269 ЦК України з відповідною заявою до нотаріуса. Отримала свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку та майновий пай. На спадковий будинок спадкові права не оформляла, оскільки спірний будинок, спадкодавцем за життя був заповіданий відповідачу по справі-сину позивача ОСОБА_2 , який в порядку ч.3 ст.1268 ЦК України прийняв спадщину по заповіту, оскільки на час відкриття спадщини, проживав разом із спадкодавцем.
До нотаріуса, з метою отримання свідоцтва про право на спадщину по заповіту на спірний будинок, Відповідач по справі ОСОБА_2 не звертався. Дане підтверджено матеріалами цивільної справи, зокрема копією спадкової справи № 83 -2010, СР № 49856246, заведеної приватним нотаріусом Кам`янського районного нотаріального округу в Черкаській області Бойко Л.В. (а.с.36-46), та відповідями інших нотаіусів Черкаського районного нотаріального округу, з яких вбачається, що спадкові справи після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , ними заведені не були. Крім того фактичне прийняття спадщини по заповіту відповідачем у даній справі ОСОБА_2 підтверджене роз`ясненням приватного нотарісу Бойко Л.В. № 354/02-14 від 07.12.2021 року, виданим Позивачу по справі, на підставі її звернення з метою прийняття спадщини (обов`язкової частки) (а.с.21).
На час смерті спадкодавця, позивач була такою, яка мала право на обов`язкову частку в спадковому майні.
Віднесення до кола осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині передбачену ч.1 ст.1241 ЦК України, Позивач підтверджує копією пенсійного посвідчення, № НОМЕР_5 , виданого 12.02.1995 року. На день смерті спадкодавця ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , вік Позивача становив 67 років.
Маючи намір успадкувати Ѕ частину спірного житлового будинку, Позивач звернулась до нотаріуса. Однак нотаріусом їй було відмовлено в оформленні спадкових прав на спірний будинок, та роз`яснено її право на звернення до суду для вирішення питання тлумачення заповіту, оскільки в тексті заповіту, складеного за життя ОСОБА_4 , не зазначена повна адреса заповіданого майна, а тому встановити справжню волю заповідача неможливо.
Саме з вказаних обставин позивач звернулась до суду та просить суд ухвалити рішення, яким відповідно до ст.1256 ЦК України розтлумачити зміст заповіту (правочину), та визнати за нею право власності на Ѕ частину житлового будинку АДРЕСА_2 , в порядку спадкування за законом.
Статтями 1216, 1218 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Право на обов`язкову частку у спадщині врегульовано статтею 1241 ЦК України, частиною першою та третьої якої передбачено, що право на обов`язкову частку у спадщині мають малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатні вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Розмір обов`язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення. Будь-які обмеження та обтяження, встановлені у заповіті для спадкоємця, який має право на обов`язкову частку у спадщині, дійсні лише щодо тієї частини спадщини, яка перевищує його обов`язкову частку.
Відповідно до підпункту 5.9 пункту 5 Глави 10 «Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, право на обов`язкову частку у спадщині не залежить від згоди інших спадкоємців, волі спадкодавця та не пов`язане зі спільним проживанням спадкодавця й осіб, які мають право на обов`язкову частку.
Згідно з положеннями статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в редакції, що діяла на час смерті спадкодавця, непрацездатні громадяни - особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку або визнані інвалідами, у тому числі діти-інваліди, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до цього Закону. Статтею 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення», в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, пенсійний вік для жінок встановлений 55 років при стажі роботи не менше 20 років.
Належність до смерті ОСОБА_4 на праві приватної власності спірного житлового будинку АДРЕСА_2 , підтверджена матеріалами цивільної справи, а саме витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с.12).
За змістом ч.1, ч.2, ч.5 ст. 1268, ч.3 ст.1269, ч.1 ст. 1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її . Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадщина вважається прийнятою спадкоємцем у разі подання ним до нотаріальної контори відповідної заяви на протязі шести місяців з часу відкриття спадщини. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відсутність державної реєстрації на спадкове майно не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
Отже спадкоємець не вправі прийняти одну частину спадщини, а від іншої частини відмовитись .Спадкоємець, який прийняв частину спадщини, вважається таким , що прийняв усю спадщину.
Таким чином в судовому засіданні достаменно встановлено, що Позивач є такою яка прийняла спадщину після смерті своєї мами.
Та оскільки складений спадкодавцем заповіт породжує юридичні наслідки для обох спадкоємців, а тому встановлення справжьої волі заповідача у даній справі є необхідним.
Підставою тлумачення заповіту, є відсутність у тексті заповіту повної адреси заповіданого нерухомого майна, зокрема назви вулиці та номеру будинку.
Стаття 317 ЦК України визначає, що право розпорядження майном є однією зі складових права власності, поряд із правом володіння і користування майном.
Згідно ст.ст. 1233-1236 ЦК України визначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю та здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини.
Статтею 213 ЦК України визначено, що зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами). На вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину. При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з`ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін. Якщо за правилами, встановленими частиною третьою цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення.
Відповідно до заповіту складеного ОСОБА_4 , посвідченого 22 грудня 2003 року секретарем Юрчиської сільської ради Кам`янського району Черкаської області Засядько О.Д., зареєстрованого в реєстрі за № 106, заповідач заповіла своєму внукові ОСОБА_2 належний їй на праві особистої власності житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться в с.Юрчиха Кам`янського району Черкаської області (а.с.20).
Відповідно до положень ст. 1223 ЦК України відповідач, як особа визначена у заповіті, має право на спадкове майно.
Суд зазначає, що метою тлумачення правочину є з`ясування того, що в ньому дійсно виражено.
Суд здійснює тлумачення виходячи із одностороннього характеру заповіту, в якому дія лише однієї особи (заповідача) породжує права та обов`язки для інших осіб.
Виходячи з аналізу положень норм ст. ст.213,1256 ЦК України, тлумачення заповіту здійснюється з метою встановлення точної волі заповідача і може мати місце, якщо заповіт викликає питання в спадкоємців, має суперечливий характер, у зв`язку з чим необхідно уточнити його зміст.
Так із довідок, виданих 21.09.2021 № 111 та 02.12.2021 № 138 старостою села Юрчиха виконавчого комітету Кам`янської міської ради вбачається, що заповідач ОСОБА_4 згідно погосподарських книг мала будинок по АДРЕСА_3 , інших будинків у її власності на території села не було (а.с.13,14).
Таким чином на підставі вищевикладеного, у суда не має сумнівів, що саме будинок АДРЕСА_3 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 заповіла своєму внукові ОСОБА_2 .
Визнаючи Право власності за Позивачем на обов`язкову частку у спадковому майні після смерті ОСОБА_4 , суд виходить з наступного.
Згідно пункту 23 Постанови №7 Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Потреба такого способу захисту права власності як пред`явлення позову про його визнання виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється (п.37 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.12.2014 р. №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав».
Відповідно до приписів ст. 41 Конституції України та п.2 ч.1 ст.3, ст.321 ЦК України, ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні.
Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, зокрема, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою ( ч.2 ст.382, ст.392 ЦК України).
Згідно з п.1 ч.2 ст.16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права .
Позивач за власні кошти з метою успадкування частини будинку, виготовила технічний паспорт на будинковолодіння. Провела його оцінку .
Вартість будинковолодіння станом на 04.10.2022 року становить 263300 грн., що в свою чергу вартість Ѕ частини, складає 131650 грн..Дане підтверджено висновком про вартість майна (а.с.9).
Відповідно до ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ ( майно ) , яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею , незалежно від волі інших осіб .
Таким чином, оскільки Позивач є спадкоємцем першої черги, крім того є такою яка має право на обов`язкову частку у спадковому майні після смерті своєї мами, спадщину прийняла у законом встановленому порядку, і тому суд в силу законних підстав вважає за необхідне визнати за позивачем право власності в порядку спадкування за законом на Ѕ частку будинковолодіння (житлового будинку, господарських будівель та споруд) АДРЕСА_3 .
На підставі викладеного та керуючись ст.1 першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 20.03.1952 року, ратифікованої 17.07.1997 року, ст.41 Конституції України, ст.ст.15, 16, 213, 316, 317, 321, 382, 392, 1216-1220, 1223-1236, 1241, 1256, 1261, 1268-1270, 1278 ЦК України, ст. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», ст.12 Закону України «Про пенсійне забезпечення», ст.ст.4, 12, 13, 49, 78, 89, 258, 259, 263-265,280-284 ЦПК України, суд -
Вважати, що заповіт, складений ОСОБА_4 , посвідчений 22 грудня 2003 року секретарем Юрчиської сільської ради Кам`янського району Черкаської області Засядько О.Д., зареєстрований в реєстрі за № 106, в частині посилання змісту заповіту на жилий будинок з надвірними спорудами, який належить заповідачу ОСОБА_4 на праві особистої власності, стосується волі спадкодавця щодо успадкування ОСОБА_2 жилого будинку з надвірними спорудами, розташованого в АДРЕСА_2 , на який спадкодавець мала право власності згідно свідоцтва про право власності б/н, виданого 11 березня 1989 року Кам`янською районною радою.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (прож. по АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 , паспорт громадянки України, серія НОМЕР_6 , виданий Кам`янським РВ УМВС України в Черкаській області 04 грудня 1996 року) в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 , право власності на Ѕ частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 .
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Апеляційна скарга подається безпосередньо до Черкаського апеляційного суду.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Суддя: В.В. Шкреба