Номер провадження 2/754/237/22
Справа №754/781/21
РІШЕННЯ

Іменем України

30 травня 2022 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді: Сенюти В.О.

при секретарі: Сінєльніковій С.М.

з участю:

представника позивача: ОСОБА_1

представника відповідача: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , треті особи, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмету спору: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок залиття квартири, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_3 звернувся до Деснянського районного суду м. Києва із позовом до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок залиття квартири.

Подану позовну заяву обґрунтовує тим, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 05.10.2006 року позивачу належить ј частини квартири АДРЕСА_1 . Відповідачка є власником квартири АДРЕСА_2 . 10.07.2015 року мало місце залиття квартири позивача з вини відповідача. Рішенням суду у справі № 754/14302/15 вину відповідача було доведено та зобов`язано сплатити грошову компенсацію для відшкодування завданих збитків. 29.06.2020 року з вини осіб, що мешкають у квартирі відповідачки, через халатність, безвідповідальність та неповагу до сусідів сталося чергове, подібне за характером попереднього - залиття квартири, про що 02.07.2020 року уповноваженою комісією складено акт. На підставі викладеного, позивач просить стягнути з відповідачки заподіяну матеріальну шкоду у розмірі 6000 грн. та моральну шкоду у розмірі 4000 грн.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 20.01.2021 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 05.02.2021 року відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 13.04.2021 року, яка занесена до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 12.05.2021 року, яка занесена до протоколу судового засідання ОСОБА_5 , ОСОБА_6 залучено третіми особами, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору.

Від представника відповідача надійшов відзив на позову заяву, в якому просить у задоволенні позову відмовити. Посилаючись на те, що акт від 02.07.2020 року, наданий позивачем на підтвердження вини відповідачки не є належним та допустимим доказом, оскільки складений із порушеннями, відповідачка свою вину у залитті квартири не визнає. Долучений до позовної заяви кошторис не може бути визнано належним та допустимим доказом завдання позивачу матеріальної шкоди. Крім того, позивачем не доведено нанесення йому моральної шкоди саме діями відповідачки.

На адресу Деснянського районного суду м. Києва від позивача надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої вважає надані докази до позовної заяви належними, допустимими та підтримує подану ним позовну заяву.

В судовому засіданні представник позивача подану позовну заяву підтримала, просила позов задовольнити з викладених підстав.

Представник відповідачки проти задоволення позову заперечував, просив у задоволенні позову відмовити з підстав викладених у відзиві на позовну заяву.

Треті особи, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору: ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлені належним чином. На адресу Деснянського районного суду м. Києва від ОСОБА_5 та ОСОБА_6 надійшли заяви про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги ОСОБА_3 підтримують у повному обсязі.

Суд, заслухавши вступне слово представника позивача та представника відповідачки, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві та підтверджені доданими до неї доказами, які були досліджені судом, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що власниками квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 .

Згідно реєстру територіальної громади в м. Києві, у квартирі АДРЕСА_2 зареєстровані: ОСОБА_8 , ОСОБА_4 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 .

Відповідно до змісту акту від 02.07.2020 року, затверджений Начальником ЖЕД -316 Шестериковою Н.О. , вбачається, що комісія у складі головного інженера Н.Свиридович, майстра рем/д ОСОБА_12 , майстра т/д ОСОБА_13 склали акт на підставі звернення мешканця квартири АДРЕСА_3 на предмет залиття квартири АДРЕСА_1 , яке відбулося 29.06.2020 року з вище розташованої квартири АДРЕСА_2 . Комісійним обстеженням 02.07.2020 року встановлено наступне: в туалетній кімнаті на стелі від залиття приблизно 0,3 кв.м. (стеля пофарбована, на стінах плитка), кухня - на стелі сліди від залиття приблизно 0,3 кв.м., на стіні на шпалерах пляма від залиття приблизно 0,5 кв.м. (стеля пофарбована, на стінах шпалери). Також комісією обстежені внутрішньо будинкові інженерні мережі вище вказаного будинку холодного та гарячого та каналізаційна система, які знаходяться в задовільному технічному стані, витоки відсутні. Характер залиття свідчить про те, що залиття квартири АДРЕСА_1 відбулося з квартири АДРЕСА_2 .

Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, а отже, підставою цивільно-правової відповідальності як обов`язку відшкодувати шкоду, є заподіяння майнової шкоди.

Зобов`язання із заподіяння шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить: наявність шкоди, протиправну поведінку заподіювача шкоди, причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача і вину. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. Для застосування такого заходу відповідальності, як відшкодування шкоди слід встановити наявність у діях винної особи усіх чотирьох елементів складу цивільного правопорушення (протиправної поведінки), ступінь її вини у розумінні статті 1193 ЦК України.

При цьому, встановлення прямого причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоди, та збитками потерпілої сторони є важливим елементом доказування наявності реальних збитків. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність є причиною, а збитки, яких зазнала потерпіла особа, - наслідком такої протиправної поведінки.

Отже, відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить: наявність шкоди; протиправну поведінку заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вину. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Питання про наявність або відсутність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи і шкодою має бути вирішено судом шляхом оцінки усіх фактичних обставин справи.

Згідно із статтею 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

У частині третій статті 12 ЦПК України закріплено загальне правило розподілу обов`язків з доказування, а саме кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, у тому числі випадків наявності підстав звільнення від доказування.

Конкретні доказові презумпції передбачені нормами матеріального права.

Так, особливістю деліктної відповідальності за завдану шкоду є презумпція вини.

Відповідно до частини другої статті 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Тобто, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачу, а позивач у свою чергу повинен довести наявність шкоди та її розмір.

Позивач на підтвердження вини відповідачки, посилається на акт від 02.07.2020 року, рішення Деснянського районного суду м. Києва від 25.02.2016 року (яким задоволено позов ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди. Стягнуто матеріальну шкоду у розмірі 10282,00 грн., заподіяну моральну шкоду у розмірі 2000, 00 грн., судові витрати), висновок про вартість від 19.01.2016 року та комерційний кошторис.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Суд, долучений до позовної заяви акт від 02.07.2020 року не приймає до увагу з огляду на наступне.

Відповідно до п. 2 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених Наказом Державного комітету з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 року № 76 (надалі Правила), технічне обслуговування жилих будинків - комплексних робіт, спрямованих на підтримку справності елементів будівель чи заданих параметрів та режимів роботи технічного обладнання. Система технічного обслуговування жилих будинків повинна забезпечувати безпечне та безперебійне функціонування будинків, інженерних мереж та обладнання протягом установленого терміну служби будинку. Технічне обслуговування жилих будинків включає роботи з контролю за його станом, забезпечення справності, працездатності, наладки і регулювання інженерних систем тощо.

Згідно п. 2.3.6 Правил у разі залиття, аварії квартир складається відповідний акт, який повинен встановлювати причину залиття, зокрема, чи залиття спричинено внаслідок несправності внутрішньо будинкових мереж водопостачання та водовідведення та з`ясування питання, чи не було це наслідком недбалості осіб, мешканців квартир або інші обставини, що могли спричинити залиття. Форму вказаного акту встановлено в додатку № 4 до Правил. Між тим, вимогами Правил передбачена необхідність обов`язкової присутності зацікавлених осіб від винної сторони.

У порушення вимог Правил, акт не містить даних щодо повідомлення власників квартири АДРЕСА_2 , зокрема відповідачки, оскільки зі змістом вказаного акту остання не ознайомлення, про що свідчить відсутність підпису в акті (а.с.24).

Доводи позивача на обґрунтування позовної заяви про те, що залиття, яке мало місце 29.06.2020 року подібне за характером попереднього залиттю 10.07.2015 року у справі № 754/14302/15 суд до уваги не приймає.

Наданий висновок про вартість від 19.01.2016 року суд до уваги не приймає, оскільки не може бути належним доказом залиття, яке мало місце 29.06.2020 року.

Комерційний кошторис № 01-02/2020 складений ТОВ «АртХол Буд», суд приймає критично, оскільки складений 01.02.2020 року, тобто до настання подій викладених в акті від 02.07.2020 року. Крім того, вказаний кошторис не є експертним висновком, наданий кваліфікованим оцінювачем, який має відповідне свідоцтво оцінювача.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що стороною позивача не було надано належних та допустимих доказів вини у залитті квартири саме відповідачкою ОСОБА_4 .

Щодо заявлених позивачем вимог про відшкодування моральної шкоди, суд приходить до наступних висновків.

Поняття моральної (немайнової) шкоди і порядок її відшкодування визначається статтею 23 ЦК України. Зокрема, підставами для відшкодування моральної шкоди можуть бути порушення майнових, особистих немайнових прав особи, а також зобов`язань у випадках, передбачених договором або законом.

Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

У пунктах 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 (зі змінами та доповненнями) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Сам по собі факт порушення права, за відсутності доведеної наявності вищезазначених втрат немайнового характеру, не є підставою для відшкодування моральної шкоди, а її наявність відповідно до загальних засад змагальності цивільного процесу підлягає доведенню особою, яка порушує питання про її відшкодування.

Враховуючи те, що позивач не довів вини відповідачки у завданні йому майнової шкоди та порушення його прав внаслідок неправомірних дій відповідачки, суд, дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення моральної шкоди.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У частинах першій-третій статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, враховуючи викладене, стороною позивача не доведено обставини, на які він посилається у позовній заяві щодо відшкодування майнової шкоди, у зв`язку з чим у задоволенні позову слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 19, 81, 82, 89, 141, 247, 258 - 259, 263 - 265, 280-282 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , треті особи, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмету спору: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок залиття квартири - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: В.О. Сенюта