Провадження № 2/344/606/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2022 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області у складі:

головуючого - судді Шамотайла О.В.

секретаря судового засідання - Устинської Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Івано-Франківськ в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про витребування майна з чужого незаконного володіння , -

В С Т А Н О В И В:

15 липня 2021 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про витребування майна з чужого незаконного володіння. Обґрунтовуючи вимоги позовної заяви, позивач зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_6 , про що складено відповідний актовий запис № 808, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 від 24.05.2014р. У відповідності до Заповіту від 11.05.2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Павлінським В.Д., зареєстровано в реєстрі за №1489, ОСОБА_6 на випадок його смерті зробив таке розпорядження: з належної ЙОМУ земельної ділянки, площею 0,0646 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, що знаходиться на території м. Івано-Франківська Івано-Франківської області, що належить йому на підставі Державного акта на право приватної власності на землю Серії ІФ № 15/2-001358 від 23.06.1994 року, виданого Івано-Франківською міською радою, 1/4 частку вищевказаної земельної ділянки заповідав ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а все решта його майно, крім вищевказаного, де б воно не знаходилося, і з чого б воно не складалося, а також все те, крім вищевказаного, що буде належати йому на день його смерті і на що за законом буде мати право, заповідав своїй сестрі ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_3 . Заочним рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 17.06.2015 яке набрало законної сили 10.11.2015 року, визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину домоволодіння АДРЕСА_1 і 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0646 га по АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_8 . Рішенням Івано-Франківського міського суду від 13.12.2017 року по справі № 344/4380/17 визнано за ОСОБА_7 в порядку спадкування за заповітом право власності на 1/2 домоволодіння АДРЕСА_1 та 3/8 частини земельної ділянки, площею 0.0646 га по АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_9 . Відповідно до відповіді приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу № 77/02-14 від 19.02.2019 року, виданої ОСОБА_1 , приватний нотаріус повідомив, що спадкова справа по смерті ОСОБА_6 заведена за № 34/2014. Згідно поданих заяв по спадковій справі, спадкоємцями за заповітом до майна ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 , є: ОСОБА_1 та ОСОБА_7 . Заочним рішенням Івано-Франківського міського суду від 18.12.2018р. по справі № 344/9506/18, задоволено позов ОСОБА_3 , ОСОБА_7 до ОСОБА_1 про припинення права на частку у спільному майні, вирішено припинити право власності ОСОБА_1 на 1/8 частину земельної ділянки площею 0,0646га, кадастровий номер :08:007:0395 по АДРЕСА_1 . Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/16 частину земельної ділянки площею 0.0646га. кадастровий номер :08:007:0395 по АДРЕСА_1 . Визнано за ОСОБА_7 право власності на 1/16 частину земельної ділянки площею 0.0646га. кадастровий номер :08:007:0395 по АДРЕСА_1 . Ухвалою суду від 20.03.2019, заочне рішення від 18.12.2018 скасовано. З наведеного випливає, що ОСОБА_1 являється власником 1/8 частини земельної ділянки площею 0.0646 га, кадастровий номер :08:007:0395 по АДРЕСА_1 . Враховуючи скасування ухвалою Івано-Франківського міського суду від 20 березня 2019 року по справі № 344/9506/18 заочного рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 18.12.2018 року по цивільній справі № 344/9506/18 за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_7 до ОСОБА_1 про припинення права на частку у спільному майні, у ОСОБА_3 та ОСОБА_7 не було правових підстав для оформлення права власності на 1/8 частини земельної ділянки площею 0,0646 га, кадастровий номер :08:007:0395 по АДРЕСА_1 , оскільки 1/8 частини належить ОСОБА_1 на праві спадкування, що свідчить про те, що ОСОБА_3 та ОСОБА_7 не мали права відчужувати спірну земельну ділянку. Оскільки спірна земельна ділянка вибула з права власності спадкоємця ОСОБА_1 поза її волею на підставі договору купівлі - продажу, укладеного особою, яка не мала права відчужувати земельну ділянку, то Позивачка має право на витребування вказаної земельної ділянки (земельних ділянок) у добросовісного набувача, а саме у ОСОБА_2 . За таких обставин позивач просить витребувати з володіння ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 належну їй на праві спадкування 1/8 частки земельної ділянки яка входить до складу земельних ділянок площею 0,0318га, кадастровий номер :08:007:0487 та площею 0,0317га, кадастровий номер :08:007:0488, що знаходяться по АДРЕСА_1 (до поділу площа 0,0646 га, кадастровий номер :08:007:0395).

Ухвалою суду від 16 липня 2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за даним позовом, розгляд справи ухвалено проводити за правилами загального позовного провадження з викликом сторін.

Ухвалою суду від 16 липня 2021 року вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, а саме: земельну ділянки площею 0,0318 га, кадастровий номер :08:007:0487, та земельну ділянку площею 0,0317 га, кадастровий номер :08:007:0488, що знаходяться по АДРЕСА_1 і належать на праві власності ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_2 , до набрання законної сили рішенням у даній справі.

Ухвалою суду від 24 листопада 2021 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_10 .

Ухвалою суду від 24 листопада 2021 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_4 .

Ухвалою суду від 28 липня 2022 року закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу за даним позовом до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні.

Сторони в судове засідання не з`явилися подали заяви про розгляд справи у їх відсутності, підтримавши викладені свої позиції.

Суд, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_6 , про що складено відповідний актовий запис № 808, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 від 24.05.2014року (а.с.9).

11.05.2014 року ОСОБА_6 було складено заповіт, відповідно до якого на випадок його смерті зробив таке розпорядження: з належної йому земельної ділянки, площею 0,0646 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, що знаходиться на території м. Івано-Франківська Івано-Франківської області, що належить йому на підставі Державного акта на право приватної власності на землю Серії ІФ № 15/2-001358 від 23.06.1994 року, виданого Івано-Франківською міською радою, 1/4 частку вищевказаної земельної ділянки заповідав ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а все решта його майно, крім вищевказаного, де б воно не знаходилося, і з чого б воно не складалося, а також все те, крім вищевказаного, що буде належати йому на день його смерті і на що за законом буде мати право, заповідав своїй сестрі ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.10,11).

Державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0646 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, що знаходиться на території м. Івано-Франківська Івано-Франківської області виданий на ім`я ОСОБА_6 (а.с.12-13).

19.02.2019 приватним нотаріусом Павлінським В.Д була дана довідка ОСОБА_1 про те, що спадкова справа після смерті ОСОБА_6 заведена за № 34/2014 (а.с.14).

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 13.12.2017 року по справі № 344/4380/17 визнано за ОСОБА_7 в порядку спадкування за заповітом право власності на 1/2 домоволодіння АДРЕСА_1 та 3/8 частини земельної ділянки, площею 0.0646 га по АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_9 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.15-16).

18.12.2018 року заочним рішенням Івано-Франківського міського суду від. по справі № 344/9506/18, задоволено позов ОСОБА_3 , ОСОБА_7 до ОСОБА_1 про припинення права на частку у спільному майні, вирішено припинити право власності ОСОБА_1 на 1/8 частину земельної ділянки площею 0,0646га, кадастровий номер :08:007:0395 по АДРЕСА_1 . Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/16 частину земельної ділянки площею 0.0646га. кадастровий номер :08:007:0395 по АДРЕСА_1 . Визнано за ОСОБА_7 право власності на 1/16 частину земельної ділянки площею 0.0646га. кадастровий номер :08:007:0395 по АДРЕСА_1 (а.с.17-18).

Ухвалою суду від 20.03.2019, заочне рішення від 18.12.2018 скасовано (а.с.19-20).

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, земельна ділянка площею 0.0646га. кадастровий номер :08:007:0395 по АДРЕСА_1 на праві приватної власності належить ОСОБА_2 (а.с.21-24).

ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_6 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 09.01.2021 (а.с.78, 108).

15.03.2019 між ОСОБА_10 , продавцем та ОСОБА_2 . Покупцем був укладений договір купівлі-продажу, відповідно до якого продавець передає у власність а Покупець приймає від продавця житловий будинок по АДРЕСА_1 й зобов`язується сплатити його вартість (а.с.100-101).

15.03.2019 між ОСОБА_10 , продавцем та ОСОБА_2 покупцем був укладений договір купівлі-продажу, відповідно до якого продавець передає у власність а покупець приймає від продавця земельну ділянку по АДРЕСА_1 й зобов`язується сплатити його вартість (а.с.102-103).

07.03.2019 між ОСОБА_3 , ОСОБА_7 , продавцями та ОСОБА_10 покупцем був укладений договір купівлі-продажу, відповідно до якого продавці передають у власність а покупець приймає у власність земельну ділянку по АДРЕСА_1 й зобов`язується сплатити його вартість (а.с.104-105).

07.03.2019 між ОСОБА_3 , ОСОБА_7 , продавцями та ОСОБА_10 .. Покупцем був укладений договір купівлі-продажу, відповідно до якого продавці передають у власність а покупець приймає у власність житловий будинок по АДРЕСА_1 й зобов`язується сплатити його вартість (а.с.106-107).

ОСОБА_10 помер ІНФОРМАЦІЯ_7 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 02.06.2022 (а.с.158-160).

Згідно до частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною першою статті 5 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом.

Відповідно до частини першої статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно принципу диспозитивності, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 Цивільного процесуального кодексу України).

Конституцією України (статтею 41) та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплений принцип непорушності права приватної власності, що означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону, за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Частина перша статті 316 Цивільного кодексу України передбачає, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

У відповідності з положеннями статті 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

За змістом статті 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Особливості здійснення права власності на культурні цінності встановлюються законом.

З змістом статті 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Дослідивши усі матеріали справи, судом встановлено, що між сторонами виник віндикаційний спір.

Віндикація це передбачений законом основний речово-правовий спосіб захисту цивільних прав та інтересів власника майна чи особи, що має речове право на майно (титульного володільця), який полягає у відновленні становища, що існувало до порушення, шляхом повернення об`єкта права власності у володіння власника (титульного володільця), з метою відновлення права використання власником усього комплексу його правомочностей.

Відповідно до положеньст.190 ЦК України майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Майнові права є неспоживною річчю. Майнові права визнаються речовими правами.

Річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки (ст.179 ЦК України).

Ст. 41 Конституції України передбачає, що, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно із ч. 2 ст. 321 ЦК України, особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до статей 317, 319 ЦК України саме власнику належить право користуватися та розпоряджатися своїм майном за власною волею.

Згідно із п.2 ст.328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо прямо не випливає із закону або незаконність набуття право власності не встановлена судом.

Застосовуючи положення ст. 387 ЦК України, суди повинні виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним.

Таким чином, майно може бути повернуте за позовом власника про його витребування на підставі ст. 387 ЦК України, якщо позивач надасть докази, що підтверджують наявність обставин, зазначених в цій статті, а саме підтвердження право власності позивача на витребуване майно, факт вибуття майна з його володіння поза його волею, наявність майна у незаконному володінні відповідача, відсутність у відповідача правових підстав для володіння майном. За змістом вказаної статті право на витребування майна належить лише власнику та лише у особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним, і може мати місце лише за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза його волею. Наявність у діях власника майна волі на передачу майна виключає можливість його витребування і незаконність володіння майном відповідачем повинна бути доведена позивачем у суді, оскільки законодавство презюмує добросовісне (правомірне) володіння чужим майном, якщо інше не випливає з закону або не встановлене рішенням суду ( ч. 3 ст. 397 ЦК України).

Так, відповідно до ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. При цьому, в силу ч. 2 вказаної норми, зазначені положення застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення зазначеної глави застосовуються згідно із п. 3 ч. 3 ст. 1212 ЦК України і до вимог про витребування майна власником із чужого незаконного володіння.

Покликання сторони відповідача про відсутність у позивача державної реєстрації речового права на спірне майне, як на підставу сумніву щодо наявності самого права власності у позивача є хибним, позаяк державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. При дослідженні судом обставин існування в особи права власності необхідним є, перш за все, встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає.

Отже судом встановлено, що позивачу на праві спадкування за заповітом належала 1/8 частина земельної ділянки площею 0,0646 га кадастровий номер :08:007:0395 по АДРЕСА_1 , яка поза її волею та бажанням вибула з її користування, а рішення суду яким за позивачем припинено право власності на цю земельну ділнку - скасовано.

При цьому, як вказано у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03.08.2021 в справі № 295/6177/19-ц, провадження № 61-5270св216 : «Ефективність захисту цивільного права залежить від характеру вимоги, що висувається до порушника. Визначаючи вид вимоги, особа може зіткнутися з проблемою, коли одні й ті ж самі протиправні дії породжують виникнення різних цивільно-правових вимог до одного й того ж суб`єкта. Задоволення хоча б однієї з них позбавляє можливості пред`явлення іншої. Вибуття майна з володіння власника на підставі судового рішення, ухваленого щодо цього майна, але в подальшому скасованого, вважається таким, що вибуло з володіння власника поза його волею. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 21 грудня 2016 року у справі № 6-2233цс16, який у подальшому підтримано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 05 грудня 2018 року у справі № 522/2202/15-ц (провадження № 14-132цс18).»

Оскільки судовий акт про припинення права власності ОСОБА_1 на 1/8 частину земельної ділянки площею 0,0646 га кадастровий номер :08:007:0395 по АДРЕСА_1 та визнання права власності по 1/16 частині вказаної земельної ділянки за ОСОБА_3 та ОСОБА_7 скасовано й з моменту його ухвалення він не породжує жодних правових наслідків, то, в свою чергу, це свідчить про те, що законним власником цієї земельної ділянки є і залишається ОСОБА_1 .

З обставин справи випливає, що щодо самої земельної ділянки, то станом на момент розгляду справи в суді такого об`єкта прав, як земельна ділянка площею 0,0646 га кадастровий номер :08:007:0395 по АДРЕСА_1 не існує, позаяк сформовано дві окремі земельні ділянки площею 0,0318 га кадастровий номер :08:007:0487 і площею 0,0317 га кадастровий номер :08:007:0488, що одначе не повинно впливати на вирішення спору по суті і не може бути перешкодою для захисту прав в судовому порядку законного власника, який звернувся до суду.

Можливість витребування майна з володіння іншої особи законодавець ставить у залежність насамперед від змісту правового зв`язку між позивачем та спірним майном, його волевиявлення щодо вибуття майна, а також від того, чи є володілець майна добросовісним чи недобросовісним набувачем та від характеру набуття майна (оплатно чи безоплатно). На цьому наголосив Касаційний цивільний суд у постанові від 30.11.2022 у справі № 522/14900/19, провадження №61-10361св22 зауваживши, що для приватного права, з урахуванням принципу розумності, є неприйнятним використання конструкції юридичної особи (зокрема, внесення нерухомості до статутного капіталу юридичної особи, вихід учасника із юридичної особи та отримання при виході), інших правомірних приватно-правових засобів (зокрема, поділ об`єктів нерухомості) з метою створення видимості добросовісного набуття права власності для унеможливлення застосування віндикаційного позову та вказав, шо власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно відчужене.

Принцип справедливості є фундаментальним принципом цивільного права України, яким пронизані усі його положення, адже справедливість це одна з основних засад права, що є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин.

В даному випадку позовні вимоги є обґрунтованими, а на глибоке переконання суду задоволення позову буде в повній мірі відповідати принципу справедливості та розумності.

Розподіл судових витрат слід провести в порядку ст. 141 ЦПК України.

На підставі вищевикладеного, відповідно до ст.ст. ЦК України керуючись ст.ст. 3, 4, 5, 12, 13, 76-81, 133, 141, 258-259, 263-265, 273, 354-355, Цивільного процесуального кодексу України, суд -

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги - задовольнити.

Витребувати з володіння ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП: НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , РНОКПП: НОМЕР_3 , належну їй на праві спадкування 1/8 частки земельної ділянки яка входить до складу земельних ділянок площею 0,0318га, кадастровий номер :08:007:0487 та площею 0,0317га, кадастровий номер :08:007:0488, що знаходяться по АДРЕСА_1 (до поділу площа 0,0646га, кадастровий номер :08:007:0395).

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП: НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , РНОКПП: НОМЕР_3 витрати по сплаті судового збору в розмірі 908 грн. та 454 грн.-витрат по сплаті судового збору за подання заяви про забезпечення позову.

Рішення може бути оскаржене до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Шамотайло О.В.