26.05.2022 Справа № 756/1697/22
Справа № 756/1697/22
Провадження № 2/756/3031/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 травня 2022 року Оболонський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді Тихої О.О.,

секретаря судового засідання Кренджеляк А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «РІАЛЬТО», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сазонова Олена Миколаївна, приватний виконавець Ярошенко Костянтина Юрійовича, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,

У С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

В обґрунтування позову зазначає, що 28.12.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М. вчинено виконавчий напис №25937 про стягнення з неї як з боржника на користь ТОВ «Фінансова компанія «РІАЛЬТО» заборгованості за кредитним договором №4-1 від 17.08.2021 за період з 27.08.2021 по 01.12.2021 у сумі 15778,00 грн. та плати за вчинення виконавчого напису у сумі 700,00 грн.

Вважає, що виконавчий напис вчинений з порушенням вимог чинного законодавства України, а отже наявні всі підстави для визнання його таким, що не підлягає виконанню, з огляду на наступне.

Так, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сазонова О.М. при вчиненні виконавчого напису нехтувала чинними нормами діючого законодавства, які регулюють вчинення виконавчих написів по кредитних договорах, оскільки перед вчиненням оскаржуваного виконавчого напису не перевірила безспірність суми боргу за кредитним договором №4-1 від 17.08.2021, чим порушила норми Закону України «Про нотаріат» та Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. При цьому, позивач зазначає, що кредитний договір №4-1 від 17.01.2021 з ТОВ «Фінансова компанія «РІАЛЬТО» нею взагалі не укладався та нотаріально не посвідчувався, а грошові кошти були перераховані на платіжну картку № НОМЕР_1 , яка їй ніколи не належала, у результаті шахрайських дій невідомих осіб, тому вказана заборгованість, на її думку, не є безспірною. Про існування виконавчого напису дізналась лише, коли отримала постанову приватного виконавця про відкриття виконавчого провадження №68001373. У той же час, нотаріусом не враховано, що пункт 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року по справі № 826/20084/14 - визнано незаконним та нечинним. Крім того, позивач зазначає, що про існування виконавчого напису вона дізналася від приватного виконавця, а тому не мала можливості надати свої заперечення чи зауваження під час вчинення виконавчого напису нотаріусом.

Враховуючи наведене, позивач просила задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою від 24.02.2022 відкрито спрощене позовне провадження, справу призначено до судового розгляду.

16.05.2022 на адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній просить у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі з наступних підстав. Зазначає, що 17.08.2021 між ТОВ «Фінансова компанія «РІАЛЬТО» т а ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №4-1, відповідно до умов якого позивач отримала кредитні кошти у сумі 4900,00 грн. строком на 10 днів, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,2% від суми кредиту за кожен день користування. Вказані грошові кошти були перераховані позивачу на платіжну картку № НОМЕР_1 , емітовану АТ «ТАСКОМБАНК». Договір укладався дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи, внаслідок чого, відповідно до положень Закону України «Про електронну комерцію» у сторін виникли цивільні права та обов`язки майнового характеру.

Вказаний кредитний договір був підписаний позивачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до такої процедури: одноразовий персональний ідентифікатор було направлено на номер мобільного телефону ОСОБА_1 , який був вказаний останньою під час заповнення заявки на отримання кредиту, після чого одноразовий персональний ідентифікатор було введено позивачем у відповідне поле в інформаційно-телекомунікаційній системі.

Таким чином, 17.08.2021 між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір №4-1 у електронній формі, що прирівнюється до письмової форми договору. Відповідач свої зобов`язання виконав у повному обсязі, перерахувавши грошові кошти у сумі 4900,00 грн. на платіжну картку, зазначену позивачем при оформленні кредиту.

Внаслідок неналежного виконання зобов`язання за кредитним договором у ОСОБА_1 утворилась заборгованість у розмірі 16478,00 грн. боргу, з яких: прострочена заборгованість за кредитом у розмірі 4900,00 грн., сума заборгованості по відсоткам за користування кредитом у розмірі 10878,00 грн., а також заборгованість по витратам за вчинення виконавчого напису 700,00 грн.

У зв`язку з невиконанням ОСОБА_1 своїх зобов`язань за кредитним договором, відповідач був змушений звернутися до приватного нотаріуса для вчинення виконавчого напису, який перевіривши усі необхідні документи, вважала за можливе вчинити оскаржуваний напис.

При цьому, представник відповідача вважає, що позивачем не було доведено, що сума заборгованості, зазначена в оскаржуваному виконавчому написі, є іншою, зокрема: не надано доказів її часткового чи повного погашення або неправильного нарахування, тощо.

Позивач у судове засідання надала заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій просила задовольнити позов.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, у поданому відзиві на позов просив розглядати справи за відсутності представника ТОВ «Фінансова компанія «РІАЛЬТО».

Треті особи у судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку.

Враховуючи, що у судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 17.08.2021 між ОСОБА_1 та ТОВ «Фінансова компанія «РІАЛЬТО» було укладено в електронній формі кредитний договір №4-1, відповідно до умов якого ТОВ «Фінансова компанія «РІАЛЬТО» надало позичальнику ОСОБА_1 кредит у розмірі 4900,00 грн. строком на 10 днів, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,2% від суми кредиту за кожен день користування, шляхом перерахування на платіжну картку № НОМЕР_1 .

На підтвердження перерахування кредитних коштів відповідачем надана роздруківка чеку №434466128 від 17.08.2021, з якого вбачається, що на платіжну картку № НОМЕР_1 , відповідно до кредитного договору№4-1, були перераховані грошові кошти у сумі 4900,00 грн.

28.12.2021 приватним Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М. вчинено виконавчий напис №25937 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «РІАЛЬТО» заборгованості за кредитним договором №4-1 від 17.08.2021, яка утворилась за період з 27.08.2021 по 01.12.2021 у сумі 16478,00 грн. і складається з наступного: 4900,00 грн. -прострочена заборгованість за кредитом; 10878,00 грн. - сума заборгованості по відсоткам за користування кредитом, 700,00 грн. - заборгованість по витратам за вчинення виконавчого напису.

24.09.2021 приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Микитин О.С. відкрито виконавче провадження на підставі вищевказаного виконавчого напису нотаріуса (ВП №66936690).

Відповідно до ст.18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно п.19 ст.34 Закону України "Про нотаріат" виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси.

Згідно ст.87 Закону України "Про нотаріат" для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України "Про нотаріат" визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Відповідно до п. п. 1.1., 3.1., 3.2. глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року за №296/5, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172.

При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України "Про нотаріат" та Порядку вчинення нотаріальних дій.

За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому, вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України "Про нотаріат"). Однак, характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак, сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості, як такого.

Безспірний борг - це борг, що визнається боржником та кредитором і про суму якого сторони не сперечаються, тобто у разі відсутності заперечень боржника вимога кредитора вважається безспірною.

Постановою Кабінету Міністрів України №1172 від 29.06.1999 року затверджено Перелік документів (далі - Перелік), за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Постановою Кабінету Міністрів України, №662 від 26.11.2014 року внесено зміни до вказаного Переліку та доповнено перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом « Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин», відповідно до якого для одержання виконавчого напису за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, додаються: а) оригінал кредитного договору;б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.»

Разом з тим, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року по справі № 826/20084/14, яку ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року, залишено без змін, визнано незаконною та не чинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів».

Згідно з пунктом 10.2 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20 травня 2013 року № 7 «Про судове рішення в адміністративній справі», згідно якого визнання акта суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акту.

Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Отже, на момент вчинення виконавчого напису набрало чинності судове рішення, яким визнано незаконною та не чинною Постанову Кабінету Міністрів України, №662 від 26.11.2014 року, якою доповнено Перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин».

Вказана обставина дає змогу дійти висновку про те, що вчинений виконавчий напис для стягнення боргу з позивача вчинений на правочині, що не передбачає звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів, оскільки на момент його вчинення зміни до Переліку, якими було запроваджено можливість вчинення виконавчих написів по стягненню заборгованості з підстав, що випливають з кредитних правовідносин, було визнано нечинними судовим рішенням, яке набрало законної сили.

Крім того, слід зазначити, що з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, 87, 88 Закону України "Про нотаріат" захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

При вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів.

Як вбачається зі змісту позовної заяви ОСОБА_1 не погоджується з сумою заборгованості, не вважає її безспірною та зазначає, що взагалі не отримувала грошові кошти, кредитний договір не підписувала, а про існування виконавчого напису дізналась лише, коли отримала постанову приватного виконавця про відкриття виконавчого провадження №68001373.

Більш того, 17.08.2021 за заявою ОСОБА_1 від 16.08.2021 підрозділом дізнання Голованівського районного відділу поліції ГУНП в Кіровоградській області внесено відомості до ЄРДР за № 0000278 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України (шахрайство), за фактом того, що у період 16-17 серпня 2021 року невідома особа шляхом обману здійснила перезапуск мобільного номеру НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_2 , та без її згоди уклала кредитні договори на суму 52 390 грн., що підтверджується витягом з ЄРДР від 18.08.2021.

Докази направлення на адресу боржника ОСОБА_1 претензії про порушення нею зобов`язань за кредитним договором №4-1 від 17.08.2021 та необхідність усунення вказаних порушень до вчинення оскаржуваного виконавчого напису суду не надані.

Таким чином, відповідачем не спростовані твердження позивача про те, що вона дізналася про існування виконавчого напису лише після отримання постанови приватного виконавця про відкриття провадження, а отже остання була позбавлена можливості висунути свої заперечення проти вимог відповідача на час вчинення виконавчого напису нотаріуса.

Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України "Про нотаріат" у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16).

Враховуючи, що позивач не була у встановленому законом порядку проінформована про наявність у неї заборгованості за кредитним договором та розмір вказаної заборгованості, строк, у який належить погасити існуючу заборгованість, а також наслідки її непогашення, крім того, остання взагалі заперечує факт кладення кредитного договору, суд приходить до висновку про те, що у даному випадку заборгованість, визначена в оспорюваному виконавчому написі, не є безспірною.

Відповідно до вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для визнання таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис №25937, вчинений приватним Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М. про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «РІАЛЬТО» заборгованості за кредитним договором №4-1 від 17.08.2021 за період з 27.08.2021 по 01.12.2021 у сумі 15778,00 грн. та плати за вчинення виконавчого напису у сумі 700,00 грн.

Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 23 червня 2020 року у справі № 645/1979/15-ц (провадження № 14-706цс19).

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Як передбачено ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів.

З матеріалів справи вбачається, що при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір за подання позовної заяви в сумі 992 грн. 40 коп. та судовий збір за подання заяви про забезпечення позову в сумі 496 грн. 20 коп., які відповідно до ст.141 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.5, 12, 13, 76-81, 259, 263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «РІАЛЬТО», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сазонова Олена Миколаївна, приватний виконавець Ярошенко Костянтина Юрійовича, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №25937, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою Оленою Миколаївною 14грудня 2021 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «РІАЛЬТО» заборгованості за кредитним договором №4-1 від 17.08.2021, яка утворилась за період з 27.08.2021 по 01.12.2021 у сумі 15778,00 грн. та плати за вчинення виконавчого напису у сумі 700,00 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «РІАЛЬТО`на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 1488 (одна тисяча чотириста вісімдесят вісім) гривень 60 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП - НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ;

Відповідач: Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «РІАЛЬТО», код ЄДРПОУ - 43492595, місцезнаходження: м. Київ, б-р. Вацлава Гавела, буд.4;

Третя особа 1: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сазонова Олена Миколаївна, місцезнаходження: АДРЕСА_2 ;

Третя особа 2: приватний виконавець Ярошенко Костянтин Юрійович, місцезнаходження: м. Київ, провул. Музейний, буд. 10, каб. 208.

Суддя О.О. Тиха