Постанова

Іменем України

23 листопада 2022 року

м. Київ

справа № 569/25197/21

провадження № 61-9722св22

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 ,

відповідач - акціонерне товариство «Альфа-Банк»,

треті особи: ОСОБА_3 , приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу Плетньов Володимир Олександрович,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу акціонерного товариства «Альфа-Банк» на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 23 травня 2022 року у складі судді Гордійчук І. О. та постанову Рівненського апеляційного суду від 06 вересня 2022 року у складі колегії суддів: Хилевича С. В., Боймиструка С. В., Шимківа С. С.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2021 року ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до акціонерного товариства «Альфа-Банк», треті особи: ОСОБА_3 , приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу Плетньов В. О., про скасування рішення про державну реєстрацію права власності та визнання права спільної сумісної власності на квартиру.

Позовну заяву мотивовано тим, що 24 грудня 2007 року між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком (далі - АКПІБ), правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір, предметом якого є надання кредиту у розмірі

25 000 доларів США.

На забезпечення виконання умов кредитного договору, цього ж дня між банком, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 був укладений договір іпотеки, предметом якого є належна останнім на праві спільної сумісної власності квартира АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 . Спадкоємцем майна ОСОБА_4 є ОСОБА_2 , яка у передбачений законом строк звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом.

Вказувала, що 28 вересня 2021 року приватним нотаріусом прийнято рішення, індексний номер 60633749 про проведення державної реєстрації права власності на вказану квартиру за АТ «Альфа-Банк», унаслідок чого

ОСОБА_2 , законним представником якої є її мати ОСОБА_1 , позбавлена права спадкування належної спадкодавцю Ѕ частини спірної квартири.

Зазначає, що банком не надано усіх необхідних документів для вчинення реєстраційних дій, зокрема копії письмової вимоги про усунення порушень, надісланої ОСОБА_2 , та документу, що підтверджує наявність завершення 30-денного строку з моменту отримання останньою письмової вимоги іпотекодержателя.Крім того, матеріали реєстраційної справи не містять інформації про наявність права вимоги у АТ «Альфа-Банк» за кредитним та іпотечним договором.

Посилаючись на вищевикладене, позивач просив суд скасувати рішення приватного нотаріуса Рівненського міського нотаріального округу Плетньова В. О. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 28 вересня 2021 року, індексний номер 60633749 та визнати квартиру

АДРЕСА_1 об`єктом права спільної сумісної власності

ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 .

Короткий зміст оскаржуваних судових рішень

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 23 травня 2022 року, залишеним без змін постановою Рівненського апеляційного суду від 06 вересня 2022 року, позов ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 задоволено частково.

Скасовано рішення приватного нотаріуса Рівненського міського нотаріального округу Плетньова В. О. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 28 вересня 2021 року, індексний номер 60633749, з припиненням права власності АТ «Альфа-Банк» на квартиру

АДРЕСА_1 .

У задоволенні решти позову відмовлено.

Судові рішення мотивовані тим, що державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем здійснена з порушенням чинного законодавства, зокрема АТ «Альфа-Банк» не надало доказів направлення ОСОБА_2 як спадкоємцю іпотекодавця вимоги про усунення порушень зобов`язань за кредитним договором та, відповідно, отримання цієї вимоги останньою. Крім того, хоча банк до смерті спадкодавця ОСОБА_4

( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) надсилав такі вимоги іпотекодавцям (14 травня та

08 липня 2020 року), однак ні ОСОБА_4 , ні ОСОБА_3 , їх не отримували. Таким чином, суди вважали за можливе скасувати рішення приватного нотаріуса Плетньова В. О. від 29 вересня 2021 року. Разом з тим, суди відмовили у задоволенні позовних вимог про визнання спірної квартири об`єктом спільної сумісної власності, оскільки вони є необґрунтованими.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи

У касаційній скарзі АТ «Альфа-Банк» просить скасувати судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вказує, що товариство надало державному реєстратору усі необхідні документи для проведення державної реєстрації, в тому числі докази направлення іпотекодавцям ОСОБА_4 , ОСОБА_3 14 травня та 08 липня 2020 року вимоги про усунення порушень, а тому у приватного нотаріуса як державного реєстратора не було підстав для відмови у вчиненні реєстраційних дій. При цьому зазначає, що банку не було відомо про смерть іпотекодавця ОСОБА_4 та прийняття спадщини ОСОБА_2 , а тому іпотекодержатель не мав можливості направити таку вимогу спадкоємцю.

Відзив на касаційну скаргу

У листопаді 2022 року від позивача надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому він посилається на необґрунтованість доводів скарги та законність ухвалених у справі судових рішень.

Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 24 жовтня 2022 року відкрито касаційне провадження у справі та зупинено виконання рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Верховного Суду від 16 листопада 2022 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

24 грудня 2007 року між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком (далі - АКПІБ), правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір, предметом якого є надання кредиту у розмірі 25 000 доларів США.

На забезпечення виконання умов кредитного договору, цього ж дня між банком, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 був укладений договір іпотеки, предметом якого є належна останнім на праві спільної сумісної власності квартира АДРЕСА_1 .

Пунктами 5.1, 5.3. іпотечного договору передбачено, що іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки та його реалізацію у випадку, якщо у момент настання строку виконання іпотекодавцями зобов`язань за кредитним договором вони не будуть виконані у повному обсязі. Задоволення вимог іпотекодержателя за договором про іпотечний кредит шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки може бути вчинене в позасудовому порядку, зокрема, шляхом передачі іпотекодавцями у власність іпотекодержателю предмету іпотеки в рахунок виконання іпотекодавцями основного зобов`язання за договором про іпотечний кредит у порядку, передбаченому статтею 37 Закону України «Про іпотеку». В даному випадку цей договір виступає правовстановлюючим документом та є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки.

01 червня та 10 липня 2020 року банк надсилав на ім`я позичальника та іпотекодавця повідомлення (вимоги про усунення порушень), в яких вимагав усунути порушення основного зобов`язання, а саме сплатити борг за кредитним договором у розмірі 42 926,78 доларів США. При цьому банк попередив, що у разі невиконання цих вимог протягом тридцятиденного строку він має намір звернути стягнення на предмет іпотеки у порядку, передбаченому статтею 37 Закону України «Про іпотеку». Зазначені повідомленням були повернуті з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а. с. 48-82).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла. Спадкоємцем майна ОСОБА_4 є ОСОБА_2 , яка у передбачений законом строк (06 липня 2021 року) звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом.

28 вересня 2021 року приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу Плетньов В. О. прийняв рішення, індексний номер 60633749, про державну реєстрацію права власності на спірну квартиру за АТ «Альфа-Банк». Підставою для такої реєстрації став зазначений вище договір іпотеки від 24 грудня 2007 року.

Позиція Верховного Суду

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Оскільки судові рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання квартири спільною сумісною власністю не оскаржуються, то відповідно до статті 400 ЦПК України їх законність в цій частині колегією суддів не перевіряється.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом (стаття 3 зазначеного Закону).

У разі порушення іпотекодавцем обов`язків, установлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом (частина перша статті 12 Закону України «Про іпотеку»).

Відповідно до статті 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Якщо право власності на предмет іпотеки переходить до спадкоємця фізичної особи - іпотекодавця, такий спадкоємець не несе відповідальність перед іпотекодержателем за виконання основного зобов`язання, але в разі його порушення боржником він відповідає за задоволення вимоги іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки.

Таким чином, якщо боржник та іпотекодавець - одна й та сама особа, то після її смерті до спадкоємця в разі порушення боржником своїх зобов`язань переходять обов`язки іпотекодавця у межах вартості предмета іпотеки.

Відповідно до частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. У цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк

та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Положеннями статті 37 Закону України «Про іпотеку» (у редакції, чинній на час укладення договору іпотеки) визначено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки.

Із внесенням змін до цієї норми згідно із Законом України від 25 грудня

2008 року № 800-VI «Про запобігання впливу світової фінансової кризи

на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва» норми

статті 37 Закону України «Про іпотеку» передбачають, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді.

Стаття 36 Закону України «Про іпотеку» (у редакції, яка діяла на час

укладення договору іпотеки) передбачала, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений у будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Після внесення Законом України «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва» змін до статті 36 Закону України «Про іпотеку» її нормами передбачено, зокрема, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором

між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Частиною першою статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до частини третьої статті 10 цього Закону державний реєстратор, зокрема, встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; перевіряє документи на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення; здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом.

Державним реєстратором є, зокрема, нотаріус.

Згідно з частиною першої статті 11 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

За змістом статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

Згідно з пунктом 57 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, для державної реєстрації права власності та інших речових прав на майно, яке набувається у зв`язку з виконанням умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення таких прав, подається, зокрема, документ, що підтверджує наявність факту виконання відповідних умов правочину.

Відповідно до пункту 61 цього Порядку для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються:

1) засвідчена іпотекодержателем копія письмової вимоги про усунення порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцю та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця;

2) засвідчена іпотекодержателем копія повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення або поштового відправлення з оголошеною цінністю, яким надіслано вимогу, зазначену у підпункті 1 цього пункту, з відміткою про вручення адресату, або

засвідчена іпотекодержателем копія рекомендованого поштового відправлення або поштового відправлення з оголошеною цінністю, яким надіслано вимогу, зазначену у підпункті 1 цього пункту, з позначкою про відмову адресата від одержання такого відправлення, або

засвідчені іпотекодержателем копії рекомендованих поштових відправлень або поштових відправлень з оголошеною цінністю (поштових конвертів), якими не менше ніж двічі з періодичністю не менше ніж один місяць надсилалася вимога, зазначена у підпункті 1 цього пункту, та які повернулися відправнику у зв`язку із відсутністю адресата або закінченням встановленого строку зберігання поштового відправлення, або

засвідчені іпотекодержателем паперові копії електронного листа, яким за допомогою засобів інформаційної, телекомунікаційної або інформаційно-телекомунікаційної системи, що забезпечує обмін електронними документами, надіслано вимогу, зазначену у підпункті 1 цього пункту, та електронного службового повідомлення відповідної системи, яким підтверджується доставка відповідного електронного листа за адресою електронної пошти адресата (у разі коли договором з іпотекодавцем або боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, передбачено можливість обміну електронними документами);

3) довідка іпотекодержателя, що містить відомості про суму боргу за основним зобов`язанням станом на дату не раніше трьох днів до дня подання документів для проведення відповідної державної реєстрації та відомості про вартість предмета іпотеки, визначену суб`єктом оціночної діяльності, станом на дату не раніше 90 днів до дня подання документів для проведення відповідної державної реєстрації;

4) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

У разі подання документа, зазначеного в абзаці першому або четвертому підпункту 2 цього пункту, державна реєстрація проводиться після спливу тридцятиденного строку з моменту отримання адресатом вимоги, зазначеної у підпункті 1 цього пункту, якщо у такій вимозі не зазначений більш тривалий строк.

У наведених правових нормах визначено перелік обов`язкових для подання документів та обставин, що мають бути ними підтверджені, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за договором, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, і з огляду на закріплені у статтях 10, 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та статті 37 Закону України «Про іпотеку» № 898-IV порядок державної реєстрації та коло повноважень державного реєстратора у ході її проведення ця особа приймає рішення про державну реєстрацію прав лише після перевірки наявності необхідних для цього документів та їх відповідності вимогам законодавства.

Вказаний висновок висловлено постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі № 306/1224/16-ц (провадження № 14-501цс18) та від 20 березня 2019 року у справі № 306/2053/16-ц (провадження

№ 14-22цс19).

Судами установлено, що для реєстрації права власності на підставі договору іпотеки АТ «Альфа-Банк» було надано сам договір, пункти 5.1, 5.3 якого містить застереження щодо можливості передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки у позасудовому порядку, копії письмових вимог від 14 травня та 08 липня 2020 року про усунення порушень основного зобов`язання, відправлених на ім`я ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та неотримання листів у зв`язку із закінченням терміну зберігання.

Разом з тим, як правильно встановлено судами попередніх інстанцій,

ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 і спадкоємцем майна останньої є ОСОБА_2 , зокрема Ѕ частки квартири

АДРЕСА_1 .

Отже, ОСОБА_2 набула статусу іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором.

При цьому суди правильно встановили, що АТ «Альфа-Банк» не направляло спадкоємцю ОСОБА_2 повідомлення про усунення порушення, а також про намір звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття його у власність.

Посилання АТ «Альфа-Банк» на те, що такі вимоги про усунення порушень основного зобов`язання були направлені 14 травня та 08 липня 2020 року іпотекодавцям та боржнику не свідчать про дотримання кредитором пункту 61 Порядку, оскільки за життя іпотекодавця ОСОБА_4 , права та обов`язки після смерті якої перейшли до ОСОБА_2 , не звернуто стягнення на предмет іпотеки у спосіб, указаний у зазначених вимогах. На момент набуття банком права власності на предмет іпотеки іпотекодавцем частини спірного майна була ОСОБА_2 , а тому банк мав направити вимогу про усунення порушень кредитного договору останній і надати нотаріусу як державному реєстратору докази отримання такої вимоги іпотекодавцем ОСОБА_2 .

За таких обставин, Верховний Суд дійшов висновку, що іпотекодержателем не надано належного підтвердження виконання вимог статті 35 Закону України «Про іпотеку» та пункту 61 Порядку щодо надіслання іпотекодавцю (спадкоємцю іпотекодавця) повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання, що унеможливило встановлення державним реєстратором завершення 30 денного строку, сплив якого пов`язується з проведенням ним подальших дій зі звернення стягнення на предмет іпотеки.

Враховуючи те, що кредитор не виконав обов`язку щодо повідомлення спадкоємця боржника про усунення порушення зобов`язання, у порядку вказаної статті, АТ «Альфа-Банк» не мав права звертати стягнення на предмет іпотеки.

Такий висновок Верховного Суду ґрунтується на тому, що встановлена законодавцем процедура повідомлення іпотекодавця про наступне звернення стягнення на предмет іпотеки у разі неусунення порушення зобов`язання покликана надати можливість іпотекодавцю замість боржника усунути порушення основного зобов`язання і тим самим убезпечити себе від звернення стягнення на належний йому предмет іпотеки.

Оскільки вимога про усунення порушення спадкоємцю ОСОБА_2 не надсилалася, іпотекодержатель порушив вимоги закону щодо повідомлення іпотекодержателя (спадкоємця ОСОБА_4 ) про наступне звернення стягнення на предмет іпотеки. Спадкоємець боржника, якому не відомо про існування вимог кредитора спадкодавця, не може бути позбавлений успадкованого майна в позасудовому порядку без будь-якого повідомлення чи попереднього пред`явлення претензії кредитором. Позбавлення особи майна в такий спосіб є порушенням права власності, гарантованого статтею 41 Конституції України (висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 03 лютого 2021 року у справі № 278/3367/19).

Отже, АТ «Альфа-Банк» не надало усіх необхідних документів для проведення державної реєстрації права власності на предмет іпотеки, що передбачені пунктом 61 Порядку, зокрема іпотекодержатель не надав копію доказів надіслання іпотекодавцю письмової вимоги про усунення порушень основного зобов`язання, у зв`язку із чим колегія суддів погоджується із висновками судів попередніх інстанцій про скасування рішення приватного нотаріуса Плетньова В. О. від 28 вересня 2021 року про державну реєстрацію права власності АТ «Альфа-Банк» на квартиру

АДРЕСА_1 .

Доводи касаційної скарги про те, що іпотекодержатель надав усі необхідні документи для проведення оспорюваної державної реєстрації спростовуються вищевикладеним.

Колегія суддів враховує, що можливість оскарження рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності на майно передбачена як частиною четвертою статті 37 Закону України «Про іпотеку», так і частиною третьою статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції, чинній на час проведення державної реєстрації та звернення позивача із цим позовом).

Посилання банку на неврахування судами попередніх інстанцій висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 18 квітня 2018 року справа

№ 522/407/15-ц, від 15 січня 2020 року справа № 201/344/18, від 29 вересня 2020 року справа № 757/13243/17, є помилковими.

Відповідно до змісту пункту 60 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 червня 2020 року у справі № 696/1693/15-ц сформульовано такий висновок: під судовим рішенням у подібних правовідносинах потрібно розуміти такі рішення, де схожими є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.

У справі № 522/407/15-ц предметом позову є звернення стягнення на предмет іпотеки та визнання на нього права власності.

У справі № 201/344/18 підставою позову було недодержання при проведенні реєстрації права власності на предмет іпотеки за кредитором вимог Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

У справі № 757/13243/17 предметом позову є визнання договорів купівлі-продажу недійсними та витребування майна.

Отже у зазначених справах є різними, не тотожними, підстави та предмет позову порівняно зі справою, яка переглядається, та відповідно й встановлені судами фактичні обставини, отже правовідносини не є подібними.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Верховний Суд розглянув справу в межах доводів, наведених заявником у касаційній скарзі, які стали підставою для відкриття касаційного провадження; і підстав вийти за межі розгляду справи судом касаційної інстанції не встановлено.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою, її доводи зводяться до переоцінки доказів та встановленню інших обставин ніж ті, що були встановлені судами попередніх інстанцій, що відповідно до статті 400 ЦПК України не належить до повноважень суду касаційної інстанції, відповідно касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції без змін.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суди попередніх інстанцій забезпечили повний та всебічний розгляд справи на основі наданих доказів, оскаржувані судові рішення відповідають нормам матеріального та процесуального права.

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу акціонерного товариства «Альфа-Банк» залишити без задоволення, а рішення Рівненського міського суду Рівненської області

від 23 травня 2022 року та постанову Рівненського апеляційного суду

від 06 вересня 2022 року - без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

В. В. Шипович