Справа № 452/3085/22
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"09" грудня 2022 р. м. Самбір
Самбірський міськрайонний суд Львівської області
у складі: головуючого судді Казана І.С.,
секретаря Кафтан О.Ю.,
із участю: позивача ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Самборі Львівської області за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про визнання її такою, що втратила право користування приміщенням квартири АДРЕСА_1 . У підтвердження заявлених позовних вимог посилається на те, що він є співвласником вказаної квартири на підставі свідоцтва про право власності на квартиру, в якій зареєстрована його рідна сестра ОСОБА_2 , - відповідач по справі, котра не проживає за вказаною адресою більше семи років, так як виїхала на постійне місце проживання до Російської Федерації. У зв`язку з тим, що відповідач фактично не проживає у вказаній квартирі, а лише зареєстрована, позивачу це створює перешкоди у розпорядженні та користуванні такою, він несе суттєві витрати з оплати за комунальні послуги, не може оформити субсидію; тому просить у судовому порядку визнати відповідача такою, що втратила право на дане житло.
У судовому засіданні позивач в обґрунтування позовних вимог посилався на викладені обставини у зверненні до суду, наполягав на задоволенні позову, виходячи із загальних положень захисту права власності, так як відповідач більше семи років не проживає за вказаною адресою, а лише зареєстрована, - це створює суттєві перешкоди позивачу в користуванні майном; ОСОБА_1 просив задовольнити позов і зняти відповідача із реєстраційного обліку місця проживання. Додатково пояснив, що він має намір оформити право власності на решту частин квартири у порядку спадкування після смерті батьків, а в силу сьогоднішніх обставин у зв`язку із агресією Росії, на території якої проживає сестра, тому вона не претендуватиме на спадщину; відносини із ОСОБА_2 у нього нормальні, мав із нею розмову телефоном навесні, але вона підтримувала війну і, він щоб не сперечатись, потім вже не телефонував; також у позивача є ще одна рідна сестра в іншій області та рідний брат у Білорусі, котрі на спадок не претендують.
Відповідач на виклик в суд не з`явилася, хоча повідомлялася у встановленому законом порядку про час і місце розгляду справи, із відзивом на позов не зверталася, - тому суд уважає за можливе розглядати справу в її відсутності у заочному провадженні, проти чого не заперечив позивач.
З`ясувавши обставини справи, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити виходячи з наступного:
Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до Цивільного Закону України позивач є суб`єктом права приватної власності, де в тому числі регламентовано право використовувати належне майно; власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння, і відшкодування завданих цим збитків; захист права власності здійснюється судом.
Судом установлено, що ОСОБА_1 на праві приватної власності належить 1/3 частина квартири АДРЕСА_1 на підставі Свідоцтва про право власності на квартиру, виданого 16 травня 1994р. Самбірською міською радою Львівської області згідно розпорядження №769 від 16.05.1994р.; у квартирі, співвласником якої є позивач, зареєстрована його сестра ОСОБА_2 відповідач по справі, що підтверджується довідкою №2349, виданою 28.09.2022р. КП СМР «ЖЕК».
Із письмових заяв сусідів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відомо, що ОСОБА_2 не проживає по вищевказаній адресі.
У судовому засіданні з пояснень позивача, а також із представлених письмових доказів установлено, що відповідач фактично не проживає у спірній квартирі більше семи років, витрат по утриманню житла та сплати комунальних послуг не несе, ніякої домовленості щодо подальшого користування житлом сторони не укладали, тому право власності позивача підлягає захисту судом, - шляхом визнання відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття її з реєстраційного обліку вказаного місця проживання.
Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від інших осіб шляхом, який власник вважає прийнятним; отже, позивач на власний розсуд може визначити яким шляхом необхідно усунути його порушене право, обравши усунення перешкод шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житлом.
У відповідності до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені терміни проводиться в судовому порядку.
Вищевказані докази в їх сукупності приводять суд до переконання, що відповідач не проживає в квартирі без поважних причин понад один рік, що відповідно є підставою для визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
Окрім цього, судом взято до уваги, що реєстрація місця проживання відповідача в квартирі обмежує право позивача у здійсненні ним права володіння, користування та розпорядження майном, а тому згідно ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; враховуючи викладене, задоволення позову власника про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, і є належним способом усунення перешкод у користуванні власністю, а вказане рішення суду - підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання; таким чином, зняття з реєстраційного обліку є наслідком задоволення вимоги позивача про визнання особи такою, що втратила право на житло.
За наведених обставин, ураховуючи вищезазначені положення матеріального права, а також те, що частка у квартирі належить на праві приватної власності позивачу, він має намір успадкувати частки, після смерті батьків і, що мають місце істотні умови, які полягають у фактичному тривалому непроживанні відповідача у квартирі та створенні перешкод позивачу, як власнику житла у здійсненні ним права користування своїм майном, які позивач вимагає усунути, суд уважає позовні вимоги доведеними і обґрунтованими, такими, що ґрунтуються на положеннях законодавчих норм, а тому приходить до висновку про необхідність їх задоволення.
Керуючись ст. ст. 7, 10, 12, 13, 258, 263-265, 268, 280 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 та зняти її з реєстраційного обліку вказаного місця проживання.
Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів із дня складення 16 грудня 2022 року повного судового рішення. Заочне рішення може бути переглянуте судом за письмовою заявою відповідача у передбачений ст. 284 ЦПК України порядок і строк.

Суддя