Провадження № 2/727/165/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2022 року Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі:

головуючого судді Танасійчук Н.М.

при секретарі Дячук І.М.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача Бацей Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Чернівці цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», державного реєстратора Чернівецької міської ради Карвацької Галини Федорівни, про визнання протиправним та скасування рішення про реєстрацію права власності та визнання права власності, -

Встановив:

08.11.2021 року позивач звернувся до суду з позовом до Публічного Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», державного реєстратора Чернівецької міської ради Карвацької Галини Федорівни, про визнання протиправною та скасування рішення про реєстрацію права власності та визнання права власності.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 03.09.2007 року між ним та ЗАТ КБ «ПриватБанк» укладено кредитний договір за № CVF0GK03470065. Відповідно до п. 7.1 якого Банк зобов`язався надати ОСОБА_2 кредитні кошти у розмір 13 980,00 дол. США строком до 02.09.2022 року.

З метою забезпечення за вказаним кредитним договором між ним та ЗАТ КБ «ПриватБанк» було укладено іпотечний договір № CVF0GK03470065 (надалі - Договір іпотеки).

Відповідно до пункту 1 Договору іпотеки предметом цього договору є надання іпотекодавцями в іпотеку нерухомого майна, зазначеного в пункті 33.3 цього Договору (предмет іпотеки), в забезпечення виконання зобов`язань перед Іпотекодержателем, в силу чого іпотекодержатель має право в разі невиконання позичальником зобов`язань, забезпечених іпотекою, одержати задоволення за рахунок переданого в іпотеку предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами іпотекодавця.

Відповідно до п. 33.3 в забезпечення виконання Позичальником зобов`язань за Кредитним договором, Іпотекодавець ( ОСОБА_2 ) надає в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру за АДРЕСА_1 , у житловому будинку АДРЕСА_2 ( АДРЕСА_3 , загальною площею 30.50 кв. м.

З Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна Позивачу стало відомо, що 22 листопада 2016 року. Державний реєстратор ОСОБА_3 прийняла рішення за індексним номером № 32546002 про державну реєстрацію права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_4 , яким перереєстровано квартиру за ПАТ «КБ «Приватбанк». При цьому підставою для виникнення права власності на квартиру зазначено Договір іпотеки.

Вказує, що про вказані обставини йому стало відомо, тільки вкінці 2020 року, коли він звернувся за юридичною допомогою для оскарження виконавчого напису та визнання його таким, що не підлягає виконанню. Під час підготовки позовної заяви та зібрання доказів, йому повідомили, що право власності на його квартиру було перереєстровано ще у 2016 році. До цього часу, він не здійснював жодних дій щодо розпорядження (відчуження спірної квартири), а тому не знав про те, що квартира йому більше не належить. Наголошує на тому, що з 2016 року по сьогоднішній день Банком не було вчинено жодних дій щодо повідомлення його про перехід права власності на квартиру, або ж пред`явлення будь-яких вимог (усних чи письмових) про виселення чи звільнення квартири від особистих речей).

На його думку, перереєстрація права власності на спірну квартиру відбулася з порушенням норм ЗУ «Про іпотеку», ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та ЗУ Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Вказує, що згідно з умовами іпотечного договору підставами для задоволення вимог іпотекодержателя шляхом позасудового врегулювання є надсилання іпотекодавцю та боржнику (позичальнику) письмової вимоги про дострокове виконання зобов`язання за кредитним договором Однак, жодних повідомлень Банк йому не надсилав, а він відповідно ніяких повідомлень не отримував.

Також, позивач вказує, що на момент реєстрації прав власності предмета іпотеки за ПАТ КБ «Приватбанк» діяв Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Так, Законом №1304-VII було введено тимчасовий мораторій на право іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодавця без згоди останнього на таке відчуження.

Зауважує, що на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не може бути здійснено стягнення шляхом реєстрації права власності на іпотечне майно за іпотекодержателем без його згоди іпотекодавця на його відчуження.

Звертає увагу суду, що у Державного реєстратора Чернівецької міської ради Карвацької Г.Ф. були наявні підстави для відмови у проведенні державної реєстрації права власності на вказану квартиру за ПАТ «КБ «Приватбанк», однак реєстрація була проведена, у зв`язку з чим Позивач вимушений звернутися до суду за захистом свого порушеного права.

А тому просив визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 25.11.2016 року, індексний номер 32546002, прийняте державним реєстратором Чернівецької міської ради Карвацькою Галиною Федорівною про державну реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна: квартири загальною площею 30,50 кв.м., житловою площею 17,90 кв.м., за адресою: АДРЕСА_4 , за Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» () та скасувати запис про право власності №17627365, а також визнати за ОСОБА_2 право власності на квартиру загальною площею 30,50 кв.м., житловою площею 17,90 кв.м., за адресою: АДРЕСА_4 та поновити в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності на квартиру за ОСОБА_2 та стягнути з відповідачів на користь позивача судові витрати.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 22 листопада 2021 року відкрито провадження по справі.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 22.12.2021 року витребувано від державного реєстратора Чернівецької міської ради Карвацької Г.Ф. копію реєстраційної справи, індексний номер: 32546002 від 25.11.2016 року про реєстрацію права власності за ПАТ КБ ПриватБанк на квартиру АДРЕСА_5 .

Також, 19.01.2022 року судом отримано відзив від представника відповідача АТ КБ «ПриватБанк»., в якому представник відповідача АТ КБ «ПриватБанк» вказує, що позовна заява є необґрунтованою, оскільки умови укладеного між сторонами договору іпотеки містять в собі згоду іпотекодавця саме на позасудовий спосіб врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань, як правову підставу для реєстрації права власності іпотекодержателя. Таким чином, відповідач вважає, що сторони договору досягли згоди про можливість позасудового врегулювання питання про задоволення вимог іпотекодержателя, а тому посилання позивача на Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредиторів в іноземній валюті» та твердження про відсутність згоди ОСОБА_2 на таке відчуження не відповідає дійсним обставинам та суперечить умовам укладеного між сторонами іпотечного договору. Зазначає, що позивач не надав доказів стосовно використання квартири, яка є предметом іпотеки, в якості постійного місця проживання та єдиного житла. Також стверджує, що відповідач здійснив реєстрацію за собою права власності діючи виключно в рамках чинного законодавства.

Заявою про застосування строку позовної давності від 19.01.2022 року представник відповідача стверджує, що позивач міг дізнатися про оспорювану реєстраційну дію ще у 2016 році та вважає недоведеним факт проінформованості позивача лише в кінці 2020 року при зверненні за правовою допомогою для оскарження виконавчого напису. А тому просила застосувати у даній справі позовну давність та відмовити у позові.

У відповіді на відзив, що надійшов до суду 25.01.2022 року, представник позивача не погоджується з твердженням щодо досягнутої домовленості про позасудовий порядок стягнення на предмет іпотеки між ОСОБА_2 та ЗАТ КБ «ПриватБанк», оскільки звернення стягнення на предмет іпотеки, згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя, є примусовою дією іпотекодержателя, направленою на іпотекодавця з метою задоволення своїх вимог, а тому такий спосіб стягнення підпадає під дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», а тимчасова заборона примусового стягнення на майно, яке виступає як забезпечення виконання зобов`язань за кредитом в іноземній валюті, діє з урахуванням приписів Закону України «Про іпотеку» та забороняє звернення стягнення на предмет іпотеки, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті у будь-який спосіб, через що не може бути здійснено стягнення шляхом реєстрації права власності на іпотечне майно за іпотекодержателем без згоди іпотекодавця на його відчуження. Також вказує, що факт постійного проживання позивача у спірній квартирі підтверджується двома договорами та рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 30.04.2021 року у справі № 727/923/21, якими встановлено місце реєстрації позивача за адресою АДРЕСА_4 , а тому просив задовольнити позовну заяву у повному обсязі.

У запереченні на заяву про застосування строків позовної давності, що надійшли до суду 25.01.2022 року представник позивача вказує, що позивачу стало відомо про прийняте рішення щодо державної реєстрації права власності ПАТ КБ «ПриватБанк» на квартиру АДРЕСА_5 , лише 14.12.2020 року з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Також представник позивача стверджує, що з 2016 року Банком не було вчинено жодних дій щодо повідомлень позивача про перехід права власності на квартиру, або ж пред`явлення будь-яких вимог (усних чи письмових) про виселення чи звільнення квартири від особистих речей.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 12.04.2022 року закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», державного реєстратора Чернівецької міської ради Карвацької Галини Федорівни, про визнання протиправною та скасування рішення про реєстрацію права власності та визнання права власності до судового розгляду по суті.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю з підстав, викладених в позовній заяві та відповіді на відзив.

Представник відповідача АТ КБ «ПриватБанк» в судовому засіданні позовні вимоги не визнала з підстав, викладених у відзиві на позов, просила відмовити в задоволенні позовних вимог, застосувати строки позовної давності.

Відповідач - Державний реєстратор Чернівецької міської ради Карвацька Г.Ф. в судове засідання не з`явилася. Представник Чернівецької міської ради 10.12.2021 року надіслав до суду письмові пояснення, в яких вказує, що скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства. Також інформує, що станом на 10.12.2021 року державний реєстратор Карвацька Г.Ф. не працює у відділі державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, юридичного управління міської ради.Просив розглянути справу у його відсутність.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши письмові докази, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити.

Судом встановлено, що 03.09.2007 року між ОСОБА_2 та ЗАТ КБ «ПриватБанк» укладено кредитний договір за № CVF0GK03470065 (а.с.9-13), згідно з п.7.1 якого банк зобов`язався надати позичальникові кредитні кошти у розмірі 13 980,00 дол. США строком до 02.09.2022 року.

03.09.2007 року в забезпечення виконання зобов`язань за вищевказаним кредитним договором сторони уклали договір іпотеки № CVF0GK03470065 (а.с.14-16), згідно з п.1 якого в забезпечення виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором іпотекодавець надав в іпотеку нерухоме майно (предмет іпотеки), зазначене в пункті 33.3 цього договору, а саме: квартиру за АДРЕСА_5 , загальною площею 30,50 кв.м.

04.10.2016 року, уповноваженою особою ОСОБА_4 , що діяв за довіреністю АТ КБ «ПриватБанк» № 167-Н, була надіслана ОСОБА_2 вимога ( а.с. 13) про усунення порушень по договору між ПАТ КБ «Приват Банк» та ОСОБА_2 і наміри банку набути право власності на спірне, на сьогодні, майно та намір відчужити це майно третій особі. Зазначена вимога була надіслана ОСОБА_2 за адресою квартири АДРЕСА_5 та була вручена особисто адресату 10 жовтня ( а.с.12)

22.11.2016 року АТ КБ «ПриватБанк», на підставі договору іпотеки від 03.09.2007 року звернув стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку шляхом реєстрації права власності на предмет іпотеки. Відповідний запис №17627365 внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 03.11.2016 року державним реєстратором Чернівецької міської ради Карвацькою Г.Ф., що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (а.с.17-18).

З рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 30.04.2021 року встановлено, що позов ОСОБА_2 до ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено та визнано виконавчий напис №10607 від 04 серпня 2017 року, що вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. щодо стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором у розмірі 1135.02 дол США таким що не підлягає виконанню ( а.с.20-24)

Як вбачається з матеріалів реєстраційної справи №101, на підставі заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, картки прийому заяви №73941305, відомостей із бази даних про реєстрацію заяв та запитів ДРРП, інформації з ДРРПнНМ, РПВнНМ, Державного реєстру іпотек, ЄРЗВОНМ щодо суб`єкта, рекомендованих повідомлень про направлення на адресу ОСОБА_2 поштових відправлень з вимогами про усунення порушень по кредитному договору № CVF0GK03470065, державний реєстратор прав на нерухоме майно здійснила державну реєстрацію квартири АДРЕСА_5 .

З досліджених в судовому засіданні копій квитанцій та договору про погашення заборгованості ( а.с. 156-162) , вбачається, що позивач ОСОБА_2 проживає в квартирі АДРЕСА_5 та сплачує комунальні послуги. Квитанцією від 27.04.2022 року ( а.с.162) доводиться, те що позивач ОСОБА_2 станом на даний час, проживає в зазначеній квартирі. З Інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно ( а.с.149-154) вбачається, що квартира АДРЕСА_5 є єдиним житлом позивача.

За змістом висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у п. 36 постанови від 04.09.2018 у справі № 823/2042/16, спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно має розглядатися як спір, що пов`язаний із порушенням цивільних прав позивача на нерухоме майно іншою особою, за якою зареєстроване речове право на це майно.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до положень частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства. Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 1 Закону України від 5 червня 2003 року № 898-IV «Про іпотеку» (далі - Закон № 898-IV) іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом (стаття 3 Закону № 898-IV).

Положеннями статті 37 Закону № 898-IV (в редакції, чинній на час укладення договору іпотеки) визначено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки.

Із внесенням змін до цієї норми згідно із Законом України від 25 грудня 2008 року № 800-VI «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва» (далі - Закон № 800-VI) норми статті 37 Закону № 898-IV передбачають, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Приписами статті 36 Закону № 898-IV (в редакції, яка діяла на час укладення договору іпотеки) передбачено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Після внесення Законом № 800-VI змін до статті 36 Закону № 898-IV її нормами передбачено, зокрема, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Законом № 1304-VII, підпунктом 1 пункту 1, який набрав чинності 7 червня 2014 року передбачено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:

- таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;

- загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку.

Згідно з пунктом 23 статті 1 Закону України 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів» (у редакції, що діяла на момент укладення кредитного договору та Договору іпотеки) споживчий кредит - кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції.

Пунктом 4 Закону № 1304-VII передбачено, що протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Відповідно до частини третьої статті 33 Закону № 898-IV звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки (частина друга статті 36 Закону № 898-IV).

Отже, Закон № 898-IV прямо вказує, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, є одним із шляхів звернення стягнення на предмет іпотеки.

Підписавши іпотечне застереження, сторони визначили лише можливі шляхи звернення стягнення, які має право використати іпотекодержатель. Стягнення є примусовою дією іпотекодержателя, направленою до іпотекодавця з метою задоволення своїх вимог. При цьому до прийняття Закону № 1304-VII право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки (як у судовому, так і в позасудовому способі) не залежало від наявності згоди іпотекодавця, а залежало від наявності факту невиконання боржником умов кредитного договору.

Водночас Закон № 1304-VII ввів тимчасовий мораторій на право іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодателя без згоди останнього на таке відчуження.

Аналогічні правові висновки викладені у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі №802/1340/18-а.

Як було встановлено судом . спірна квартира є єдиним житлом позивача. Позивач і на даний час проживає у зазначеній квартирі.

Отже рішення державного реєстратора Чернівецької міської ради про державну реєстрацію права власності , індексний номер: 32546002 від 25.11.2016 року на спірну квартиру за АТ «КБ «Приватбанк» було прийнято з порушенням вимог Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» № 1304-VII07, оскільки спірна квартира 30.5 кв. м. є єдиним житлом позивача, позивача продовжує в ній проживати, що встановлено в судовому засіданні належними доказами.

Суд не приймає доводи представника відповідача про те, що позивачем був пропущений строк звернення до суду, оскільки строк звернення до суду обліковується з часу коли особа довідалася про своє порушене право. Вимога про усунення порушень від 04.10.2016 року ( а.с.13), отримана позивачем ОСОБА_2 10.10.2016 року є повідомленням про наміри вчинення банком дій про реєстрацію права власності на нерухоме майно, в разі неусунення порушень, однак не свідчить про реальне вчинення зазначених реєстраційних дій та реєстрації спірної квартири за АТ «КБ «Приватбанк». Строною відповідача в судовому засіданні не надано доказів, про те, що позивач дізнався про своє порушене право раніше , ніж зазначає про це в позовній заяві.

З наведеного слідує що позовна вимога ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасувати рішення державного реєстратора Чернівецької міської ради Карвацької Галини Федорівни індексний номер: 32546002 від 25.11.2016 року про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, квартиру площею 30.5 кв. м., , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 за Акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Що стосується позовної вимоги ОСОБА_2 про визнання права власності на спірну квартиру, суд зазначає, що вона є зайвою та задоволенню не підлягає, оскільки порушене право позивача повністю відновлюється задоволенням його вимоги про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора Чернівецької міської ради Карвацької Галини Федорівни індексний номер: 32546002 від 25.11.2016 року про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, квартиру площею 30.5 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 за Акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк»

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином з відповідача Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 908 грн. за позовну вимогу , що була судом задоволена .

Іншу частину сплаченого судового збору ( 908 грн) суд відносить на рахунок позивача, в зв`язку з відмовою в задоволенні позовної вимоги.

На підставі викладеного та керуючись ст.19, 41 Конституції України, Закон України № 1304-VII «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті»; ст.ст.2, 3, 4, 9, 16, 18, 19, 22, 26, 27, 29 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 № 1952-ІУ, ст.ст.1, 33, 35, 36, 37 Закону України «Про іпотеку»;ст.ст.21, 182 ЦК України; ст.ст. 12, 13, 76, 81, 259, 263, 265, 268, 352, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора Чернівецької міської ради Карвацької Галини Федорівни індексний номер: 32546002 від 25.11.2016 року про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, квартиру площею 30.5 кв. м., , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 за Акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк», вилучивши запис у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно № 17627365 від 25.11.2016 року про реєстрацію права власності за Акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк».

В задоволенні іншої частини вимог відмовити.

Стягнути з ПАТ КБ «Приват банк» на користь ОСОБА_2 (ідн. НОМЕР_1 ) витрати на сплату судового збору в сумі 908 грн.

Апеляційна скарга може бути подана протягом 30 днів з дня проголошення рішення до Чернівецького апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Учасник справи, якому повний текст рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Повний текст рішення суду виготовлено 31.05.2022 року

Суддя Н.М. Танасійчук