Ухвала

Іменем України

14 листопада 2022 року

м. Київ

справа № 703/1424/21

провадження № 61-9516ск22

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Ступак О. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Державна служба України з безпеки на транспорті,

розглянув касаційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті на рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 18 листопада 2021 року у складі судді Биченка І. Я. та постанову Черкаського апеляційного суду від 22 лютого 2022 року у складі колегії суддів: Бородійчука В. Г., Карпенко О. В., Василенко Л. І.,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання незаконними та скасування наказів про застосування дисциплінарних стягнень.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 працює старшим державним інспектором відділу державного контролю на автомобільному транспорті Департаменту державного контролю на автомобільному транспорті Державної служби України з безпеки на транспорті. 12 січня 2021 року відносно нього, головою Державної служби України з безпеки на транспорті винесено наказ про застосування дисциплінарного стягнення у вигляді догани. Із вказаним наказом він був ознайомлений 14 січня 2021 року.

В наказі зазначено, що підставою притягнення його до дисциплінарної відповідальності є службова записка начальника відділу внутрішньої безпеки від 04 грудня 2020 року. Однак, з підставами, за якими його притягнуто до дисциплінарної відповідальності, позивач не погоджується, оскільки такі є необґрунтованими. Вказав, що відповідно до посадової інструкції позивач мав відповідні права та обов`язки, зокрема, щодо складання актів перевірок протоколів про адміністративні правопорушення. Відтак ним, відповідно до вимог інструкції, було складено протоколи про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 164 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП).

До зазначених протоколів ним, в обов`язковому порядку, були додані матеріали фотофіксації та пояснення свідків за фактом вчинення вказаних правопорушень. Крім того, до вказаних протоколів було додано акти проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом в яких було зазначено виявлені порушення. Оскільки, зібрані ним докази підтверджували вину осіб на вчинення правопорушення, передбаченою статтею КУпАП, тому відповідні протоколи і були направлені до суду. За яких саме обставин судами при розгляді протоколів про адміністративні правопорушення за статтею 164 КУпАП не взяті надані докази до уваги йому не відомо.

Також, 11 січня 2021 року відносно ОСОБА_1 , головою Державної служби України з безпеки на транспорті винесено наказ про застосування дисциплінарного стягнення у вигляді догани. З вказаним наказом він був ознайомлений 14 січня 2021 року. В наказі зазначено, що підставою притягнення його до дисциплінарної відповідальності є службова записка начальника відділу внутрішньої безпеки від 02 грудня 2020 року. З винесеним наказом позивач також не згідний, оскільки вчиняв дії щодо перевірки транспортного засобу відповідно до вимог інструкції. Щодо обставин вчинення правопорушення вказав, що ним на 39 кілометрі автодороги Н-16 Золотоноша-Сміла-Умань під час здійснення перевірки транспортного засобу, який здійснював перевезення пасажирів, було виявлено порушення за статтею 39 Закону України «Про автомобільний транспорт» неоформлений квитково-обліковий лист в якому ним було проставлено відповідну відмітку. Під час проведеної перевірки позивачем було складено акт за наданими водієм документами, зокрема, посвідчення водія та тимчасове свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу з якого позивачем у складений акт було вписано, що автомобіль належить ТОВ «Круїз-Авто». В подальшому з`ясовано, що водій автомобіля, перевірку якого здійснював позивач, надав свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу на ТОВ «Круїз-Авто», хоча в той час він уже мав інше свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, яке не надав при огляді. Відтак, позивачем жодних порушень посадової інструкції при складанні відповідного акту порушено не було.

Вказував також, що в службових записках до вказаних наказів та висновках позапланових перевірок не міститься даних про те, які саме Правила внутрішнього трудового розпорядку та які пункти посадової інструкції ним були порушені. Відтак позивач вважав, що винесені відносно нього накази про накладення дисциплінарного стягнення є незаконними та підлягають скасуванню.

Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 18 листопада 2021 року, залишеним без змін постановою Черкаського апеляційного суду від 22 лютого 2022 року, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Визнано незаконним та скасовано наказ Державної служби з безпеки на транспорті від 11 січня 2021 року № 9-Д про застосування відносно ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді догани. Визнано незаконним та скасовано наказ Державної служби України з безпеки на транспорті від 12 січня 2021 року № 10-Д про застосування відносно ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді догани. Стягнуто з Державної служби України з безпеки на транспорті на користь держави 1 816,00 грн судового збору.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд керувався тим, що відповідачем не надано доказів наявності в діях позивача вини порушення трудової дисципліни, а саме не виконання посадової інструкції та причинного зв`язку між його діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на нього трудових обов`язків.

Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, суд дійшов до висновків, що дисциплінарні стягнення на позивача накладені відповідачем із порушенням вимог трудового законодавства та за відсутності у його діях складу дисциплінарного проступку, притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та накладення на нього дисциплінарного стягнення у вигляді догани відбулося без законної підстави, оскільки в наказах відсутні відомості про конкретизацію винних дій особи, яка притягується до відповідальності із посиланням на нормативні акти та об`єктивний склад правопорушень, а тому заявлені вимоги позивача про визнання незаконними та скасування наказів про притягнення до дисциплінарної відповідальності знайшли своє повне підтвердження, є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню.

Державна служба України з безпеки на транспорті 28 вересня 2022 року засобами поштового зв`язку звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 18 листопада 2021 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 22 лютого 2022 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм матеріального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 . У касаційній скарзі зазначила клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження.

Ухвалою Верховного Суду від 18 жовтня 2022 року поновлено строк на касаційне оскарження, касаційну скаргу залишено без руху, надано строк для усунення недоліків, зокрема для доплати судового збору у розмірі 1 816,00 грн.

У строк, визначений в ухвалі заявник подав клопотання про усунення недоліків, до якого долучив платіжне доручення від 25 жовтня 2022 року № 2157 про сплату судового збору у розмірі 1 816,00 грн.

Як на підставу касаційного оскарження заявник посилається на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права, зокрема неврахування правового висновку, висловленого у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі № 904/3405/19, постановах Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі № 461/1903/16-ц, від 10 листопада 2021 року у справі № 673/723/20, від 08 серпня 2018 року у справі № 757/19004/15-ц, від 30 жовтня 2019 року у справі № 503/361/16-ц, від 25 березня 2020 року у справі № 288/1466/18 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Зокрема, уповноважена особа Державної служби України з безпеки на транспорті у зазначає, що не погоджується з висновком судів попередніх інстанцій про наявність підстав для поновлення ОСОБА_1 строку звернення до суду за захистом своїх прав. Та обставина, що ОСОБА_1 26 січня 2021 року звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду із позовом про визнання вказаних наказів протиправними та їх скасування не є такою, яка пов`язана з непереборними та об`єктивними перешкодами, труднощами, які не залежать від волі особи та унеможливили своєчасне, тобто у встановлений законом строк, подання позову, оскільки помилка заявника в обранні неналежного порядку захисту його трудових прав не може слугувати достатньою причиною на обґрунтування поважності причин пропуску строків звернення до суду за їх захистом.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).

Відповідно до частини шостої статті 394 ЦПК України ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Вивчивши касаційну скаргу, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідно до наказу від 14 грудня 2015 року № 138-К ОСОБА_1 з 16 грудня 2015 року призначено на посаду старшого державного інспектора відділу державного контролю та нагляду за безпекою на транспорті Управління Укртрансбезпеки у Черкаській області.

Відповідно до посадової інструкції старшого державного інспектора відділу державного контролю та нагляду за безпекою на транспорті Департаменту державного контролю на транспорті, старший державний інспектор не є державним службовцем, а основними його завданнями є, зокрема здійснення державного нагляду (контролю) за додержанням вимог законодавства на автомобільному, міському електричному, залізничному транспорті, підготовка пропозицій щодо його вдосконалення; здійснення контролю за додержанням умов перевезень, визначених дозволом на перевезення пасажирів на міжміських і приміських автобусних маршрутах загального користування, які виходять за межі території області (міжобласні маршрути); здійснення габаритно-вагового контролю транспортних засобів; у випадках, передбачених законодавством протоколів про адміністративні правопорушення, розгляд справ про адміністративні правопорушення і накладення адміністративних стягнення; проведення перевірок транспортно-експедиційної документації на здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом.

Наказом від 01 липня 2016 року № 357 уведено в дію Правила внутрішнього трудового розпорядку для працівників, які не є державними службовцями Державної служби України з безпеки на транспорті (з наступними змінами).

Відповідно до вказаного наказу в Укртрансбезпеці трудова дисципліна ґрунтується на засадах належного і сумлінного виконання працівниками своїх обов`язків, створення необхідних організаційних та економічних умов для високоефективної роботи, свідомого ставлення до неї, застосування методів переконання та заохочення за сумлінну працю.

Наказами від 11 січня 2021 року № 9-Д та № від 12 січня 2021 року 10-Д ОСОБА_1 оголошено догани за порушення трудової дисципліни, що виразилася у неналежному здійсненні ним заходів державного контролю та нагляду за додержанням вимог законодавства на автомобільному транспорті.

Підставами для винесення вказаних наказів стали службові записки начальника Відділу внутрішньої безпеки Сергія Манжули від 02 грудня 2020 року та 04 грудня 2020 року № 117297/11/18-20 та №118930/11/18-20, пояснення позивача від 04 січня 2021 року.

Зі змісту службової записки начальника відділу внутрішньої безпеки Сергія Манжули вбачається, що під час здійснення перевірки правомірності складення ОСОБА_1 акту проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, у якому зазначено про виявлені порушення положень законодавства про автомобільний транспорт, допущених ТОВ «Круїз-Авто», встановлено, що ОСОБА_1 під час складання відповідного запису діяв не у спосіб, передбачений положеннями про автомобільний транспорт, а саме: у складеному акті перевірки не зазначено облікові реєстраційні документи на відповідний транспортний засіб, а також неправильно внесено запис у бланк службового документа про марку автобуса, щодо якого проводилася перевірка на предмет оформлення необхідних дозвільних документів для регулярних перевезень. Вказана обставина слугувала підставою, що виключила притягнення винної особи до відповідальності.

Відповідно до службової записки начальника відділу внутрішньої безпеки Сергія Манжули, наданої з висновком позапланової перевірки, встановлено, що під час проведення позапланової перевірки щодо стану дотримання державними службовцями і працівниками об`єкта перевірки вимог положень КУпАП та Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення встановлено, що позивачем складено протоколи про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 164 КУпАП, з порушенням положень КУпАП та Інструкції про складання адміністративних протоколів, що в свою чергу стало підставою для повернення адмінпротоколів для доопрацювання та закриття провадження по справах у зв`язку з відсутністю в діях осіб, щодо яких складалися протоколи, складу правопорушення.

До зазначеного висновку надано протоколи про адміністративні правопорушення, складені ОСОБА_1 , з актами проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, направленнями на рейдову перевірку та постанови у справах про адміністративні правопорушення, винесенні на підставі складених протоколів.

Суд першої інстанції, беручи до уваги пояснення позивача, представника відповідача, письмові докази, дійшов висновку, що дисциплінарні стягнення на позивача накладені відповідачем із порушенням вимог трудового законодавства та за відсутності у його діях складу дисциплінарного проступку, притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та накладення на нього дисциплінарного стягнення у вигляді догани відбулося без законної підстави, оскільки в наказах відсутні відомості про конкретизацію винних дій особи, яка притягується до відповідальності із посиланням на нормативні акти та об`єктивний склад правопорушень, а тому заявлені вимоги позивача про визнання незаконними та скасування наказів про притягнення до дисциплінарної відповідальності знайшли своє повне підтвердження, є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню.

Апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції про те, що сама обставина складання позивачем протоколів про адміністративне правопорушення всупереч вимогам КУпАП та Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення, що призвело до того, що частина адміністративних справ закрита судом за відсутністю в діях осіб складу адміністративних правопорушень, а частина повернута на доопрацювання не може бути безумовною підставою для застосування відносно позивача дисциплінарних стягнень. Під час розгляду справи відповідачем не надано доказів наявності в діях позивача вини порушення трудової дисципліни, а саме невиконання посадової інструкції та причинного зв`язку між його діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на нього трудових обов`язків.

В оцінці доводів касаційної скарги Верховний Суд врахував, що вони зводяться лише до оцінки поважності причин пропуску звернення до суду з позовом про вирішення трудового спору.

Згідно зі статтею 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Частиною першою статті 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Відповідно до частини першої статті 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, з оскаржуваними наказами про застосування дисциплінарних стягнень від 11 січня 2021 року № 9-Д та від 12 січня 2021 року №10-Д позивач був ознайомлений 14 січня 2021 року.

26 січня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду із позовом про визнання вказаних наказів протиправними та їх скасування. Ухвалою вказаного суду від 01 лютого 2021 року позовна заява прийнята до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі № 580/296/21.

Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2021 року провадження у вказаній справі було закрито у зв`язку з непідвідомчістю спору адміністративним судам і одночасно роз`яснено сторонам, що цей спір підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства місцевим загальним судом.

Суди попередніх інстанцій правомірно врахували, що ухвала про закриття провадження в адміністративній справі постановлена після спливу строку, встановленого для звернення до суду з вимогою про вирішення трудового спору. ОСОБА_1 , не зволікаючи (позовна заява надіслана засобами поштового зв`язку і отримана судом 05 травня 2021 року), після постановлення цієї ухвали звернувся із позовом до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області, разом із позовною заявою подав клопотання про визнання причин пропуску зазначеного строку поважними та його поновлення з названих вище підстав.

Поновлюючи строк для звернення до суду, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, врахував ту обставину, що незначне прострочення звернення з позовом до суду за встановлених обставин справи може вважатись таким, що відбулось протягом розумного строку, а тому визнав причини пропуску строку поважними.

Посилання заявника в касаційній скарзі, що висновки судів попередніх інстанцій не відповідають висновкам викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі № 904/3405/19, відповідно до якого питання щодо визначення причин, які можуть бути визнані поважними для захисту порушеного права, у випадку подання позову з пропуском позовної давності, віднесено до компетенції суду, який розглядає судову справу. При цьому, поважними причинами при пропущенні позовної давності є такі обставини, які роблять своєчасне пред`явлення позову неможливим або утрудненим є необґрунтованими, оскільки висновки судів, у справі, яка переглядається, з урахуванням установлених у ній обставин не суперечать цій постанові, зокрема судом першої інстанції надано належну правову оцінку обставинам, що вказують на поважність підстав пропуску ОСОБА_1 строку на звернення до суду з цим позовом.

Крім того, у зазначеній постанові Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку, сформульованого у постановах Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 523/10225/15-ц (провадження № 14-159цс19) та від 19 листопада 2019 року у справі № 911/3677/17 (провадження № 12-119гс19, пункт 6.37), зокрема: «Позовна давність шляхом пред`явлення позову переривається саме на ту частину вимог (право на яку має позивач), що визначена ним у його позовній заяві. Що ж до вимог, які не охоплюються пред`явленим позовом, та до інших боржників, то позовна давність щодо них не переривається».

Разом із цим, Велика Палата Верховного Суду у цій справі дійшла висновку про поважність причин пропуску позивачем строку звернення до суду, зважаючи на факт порушення господарським судом провадження у справі та її тривалий розгляд, як наслідок, наявність для позивача підстав вважати, що його права будуть захищені в цьому судовому провадженні, а також звернення позивача до іншого суду через незначний проміжок часу.

Питання поважності причин пропуску строку звернення до суду є оціночним та залежить від доказів, якими підтверджуються обставини та підстави такого пропуску.

З урахуванням зазначеного, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про поважність підстав пропуску ОСОБА_1 строку на звернення до суду з цим позовом.

Доводи позивача у касаційній скарзі щодо неврахування висновків Верховного Суду, зокрема у постановах від 20 лютого 2019 року у справі № 461/1903/16-ц, від 10 листопада 2021 року у справі № 673/723/20, від 08 серпня 2018 року у справі № 757/19004/15-ц, від 30 жовтня 2019 року у справі № 503/361/16-ц, від 25 березня 2020 року у справі № 288/1466/18, зводяться до незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій стосовно встановлення обставин справи та оцінкою ними доказів. Посилаючись на загальні висновки Верховного Суду щодо застосування інституту позовної давності, заявник намагається досягти повторної оцінки доказів, однак суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази (постанова Великої Палата Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц, провадження № 14-446цс18).

Враховуючи те, що касаційна скарга подана на підставі пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України, тоді як Верховний Суд уже викладав висновок щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку, колегія судів дійшла висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою, а тому відсутні підстави для відкриття касаційного провадження у цій справі.

Керуючись пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадженняу справі за позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання незаконними та скасування наказів про застосування дисциплінарних стягнень, за касаційною скаргою Державної служби України з безпеки на транспорті на рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 18 листопада 2021 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 22 лютого 2022 року відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І. Ю. Гулейков С. О. Погрібний О. В. Ступак