ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 626/44/22 Номер провадження 22-ц/814/2762/22Головуючий у 1-й інстанції Рибальченко І.Г. Доповідач ап. інст. Пилипчук Л. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2022 року м.Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Пилипчук Л.І.,

суддів Дряниця Ю.В., Лобов О.А.,

секретар Даценко Н.В.,

за участі представника Міністерства юстиції України Чемериса В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Полтава цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу Красноградського районного суду Харківської області від 17 січня 2022 року, постановлену суддею Рибальченко І.Г.,

по справі за позовом ОСОБА_1 до Красноградської міської ради, Міністерства внутрішніх справ України, Красноградського ВП ГУНП в Харківській області, Генеральної прокуратури України, Красноградської окружної прокуратури, Служби Безпеки України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, Міністерства закордонних справ України, Міністерства охорони здоров`я України, Президента України, Міністерства юстиції України, Кабінету Міністрів України про припинення геноциду та відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

11.01.2022 ОСОБА_1 звернувся в Красноградський районний суд Харківської області із позовом до Красноградської міської ради, Міністерства внутрішніх справ України, Красноградського ВП ГУНП в Харківській області, Генеральної прокуратури України, Красноградської окружної прокуратури, Служби Безпеки України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, Міністерства закордонних справ України, Міністерства охорони здоров`я України, Президента України, Міністерства юстиції України, Кабінету Міністрів України про припинення геноциду.

Ухвалою Красноградського районного суду Харківської області від 17.01.2022 у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 відмовлено.

Роз`яснено позивачу право на звернення з позовом в порядку адміністративного судочинства.

Ухвала районного суду вмотивована тим, що заявлений спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а тому на підставі п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України, у відкритті провадження слід відмовити.

Не погодившись із указаною ухвалою районного суду, позивач ОСОБА_1 оскаржив її в апеляційному порядку. Посилаючись на порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу до суду першої інстанції для подальшого розгляду.

Зазначає, що звернувся в суд із позовом про стягнення компенсації та про сприяння відновленню його, позивача, дієздатності. Дії відповідачів, суб`єктів владних повноважень,чи нормативно-правові акти індивідуальної дії, ним не оскаржуються. Отже заявлений ним позов не містить ознак, за якими справа має бути розглянута в порядку адміністративного судочинства, визначені ст.19 КАС України.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 01.11.2022 відкрито апеляційне провадження у вказаній справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Красноградського районного суду Харківської області від 17.01.2022; у справі закінчено підготовчі дії та призначено її до судового розгляду із повідомленням сторін, про що постановлена ухвала апеляційного суд від 03.11.2022.

16.11.2022 до Полтавського апеляційного суду надійшла заява Красноградської міської ради про розгляд справи без участі представника міської ради. Проти задоволення апеляційної скарги заперечує, просить відмовити у її задоволенні.

16.11.2022 до Полтавського апеляційного суду надійшов відзив МВС України на апеляційну скаргу, в якому просить залишити її без задоволення, а оскаржувану ухвалу - без змін, як законну та обґрунтовану. Вважає, що у даному випадку, вказаний позов має розглядатися як спір, пов`язаний із захистом прав, свобод чи інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин, що є компетенцією адміністративного судочинства.

25.11.2022 Міністерством юстиції України подано до Полтавського апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, у якому просить відмовити у її задоволення.

Зазначає, що з тексту позовної заяви вбачається, що вимога про стягнення коштів (майнові вимоги) ґрунтуються на протиправних, на думку позивача, рішеннях, діях чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень та заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір, який за правилами ст.ст.19,21 КАС України підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

07.12.2022 позивач ОСОБА_1 звернувся до апеляційного суду із клопотанням про розгляд справи без його участі. Апеляційну скаргу підтримує в повному обсязі, наполягає на її задоволенні.

У суді апеляційної інстанції представник Міністерства юстиції України Чемерис В.М. заперечив проти задоволення апеляційної скарги з підстав, викладених у відзиві на неї.

Інші учасники судового процесу в судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, що не перешкоджає розгляду справи за їх відсутності. (ч.2 ст.372 ЦПК України).

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про

Судом установлено та підтверджується матеріалами справи, що 11.01.2022 ОСОБА_1 звернувся в Красноградський районний суд Харківської області із позовом до Красноградської міської ради, Міністерства внутрішніх справ України, Красноградського ВП ГУНП в Харківській області, Генеральної прокуратури України, Красноградської окружної прокуратури, Служби Безпеки України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, Міністерства закордонних справ України, Міністерства охорони здоров`я України, Президента України, Міністерства юстиції України, Кабінету Міністрів України про припинення геноциду та стягнення моральної шкоди.

В обґрунтування підстав позову зазначає, що починаючи із 2007 року, незаконно, більше 15 разів, на підставі завідомо неправдивих висновків лікарів-психіатрів, був позбавлений волі в ХОПБ №1 Стрілеча, де утримувався більше 9 років. Весь цей час відносно нього застосовувалися тортури та катування, викрадалася його власність, порушувалася таємниця кореспонденції та телефонних розмов, а також інші порушення прав людини, гарантовані Конституцією України. Чисельні його звернення до правоохоронних органів та органів державної влади, яким належить обов`язок захищати його права як людини і громадянина, залишені без реагування, а тому з метою захисту порушеного права та його відновлення заявляє наступні позовні вимоги:

1. Стягнути з Красноградської міської ради моральну шкоду, еквівалентну 10 000 000,00 доларів США, за злочинні дії та злочинну бездіяльність, починаючи із 2004 року, та зобов`язати принести публічні вибачення;

2. Зобов`язати МВС України спільно із СБУ та Офісом Генерального Прокурора України створити комісію з розслідування серійних злочинів відносно нього, та стягнути солідарно із указаних відповідачів на його користь моральну шкоду в розмірі, еквівалентному 1 000 000 000,00 доларів США, зобов`язати принести публічні вибачення;

3. Стягнути із Красноградського ВП ГУНП в Харківській області на його користь моральну шкоду в розмірі, еквівалентному 10 000 000,00 доларів США, зобов`язати принести публічні вибачення;

4. Стягнути із Красноградської окружної прокуратури на його користь моральну шкоду в розмірі, еквівалентному 10 000 000,00 доларів США, зобов`язати принести публічні вибачення;

5. Стягнути із Офісу Уповноваженого ВРУ з прав людини на його користь моральну шкоду в сумі, еквівалентній 10 000 000,00 доларів США, зобов`язати призначити йому правозахисників для захисту його прав та свобод;

6. Зобов`язати МЗС України винести протест країнам, громадяни яких брали участь у злочинах проти нього, та стягнути на його користь моральну шкоду в сумі, еквівалентній 10 000 000,00 доларів США, зобов`язати принести публічні вибачення за бездіяльність з 2004 року;

7. Стягнути з МОЗ України на його користь моральну шкоду в сумі, еквівалентній 10 000 000,00 доларів США, за злочинні дії та злочинну бездіяльність з 2004 року, зобов`язавши провести адекватну психіатричну експертизу професійними лікарями-психіатрами;

8. Стягнути із Президента України на його користь моральну шкоду в розмірі, еквівалентному 10 000 000,00 доларів США, зобов`язати принести публічні вибачення та захищати його права та свободи;

9. Стягнути із Міністерства юстиції України на його користь моральну шкоду в сумі, еквівалентній 10 000 000,00 доларів США, за неправосудні судові рішення протягом 15-ти років, зобов`язати принести публічні вибачення та посприяти відновленню його дієздатності;

10. Зобов`язати Кабінет Міністрів України визнати голодомор, який ним було пережито у 2006 році під егідою ООН, та стягнути на його користь моральну шкоду в сумі, еквівалентній 10 000 000,00 доларів США, зобов`язати принести публічні вибачення./а.с.1-5/

Відмовляючи у відкритті провадження за вказаним позовом, районний суд, керуючись п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України, виходив із того, що позивачем оскаржуються в порядку цивільного судочинства дії та бездіяльність відповідачів при виконанні ними своїх посадових обов`язків, що випливають з виконання визначених законом владних повноважень, а тому вказаний спір є публічно-правовим та підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства адміністративним судом згідно положень ст.20 КАС України.

Апеляційний суд із таким висновком районного суду не погоджується з таких підстав.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано кожному право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків, зокрема, цивільного характеру. При цьому, особі має бути забезпечена можливість реалізувати указані права без будь-яких перепон чи ускладнень.

Здатність особи безперешкодно отримати судовий захист є змістом поняття доступу до правосуддя, що кореспондується із положеннями статті 4 ЦПК України, з огляду на які, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.

Відповідно до абзацу першого частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Тобто в порядку цивільного судочинства розглядаються справи, що виникають із приватноправових відносин.

Відповідно до частин першої, третьої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлений інший порядок судового провадження.

Згідно з частиною п`ятою статті 21 КАС України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Характерною ознакою публічно-правових спорів є сфера їх виникнення - публічно-правові відносини, тобто передбачені нормами публічного права суспільні відносини, що виражаються у взаємних правах та обов`язках їх учасників у різних сферах діяльності суспільства, зокрема пов`язаних з реалізацією публічної влади.

Публічно-правовим вважається також спір, який виник з позовних вимог, що ґрунтуються на нормах публічного права, де держава в особі відповідних органів виступає щодо громадянина не як рівноправна сторона у правовідносинах, а як носій суверенної влади, який може вказувати або забороняти особі певну поведінку, надавати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову. Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Водночас приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Реалізуючи належне йому право, ОСОБА_1 звернувся в суд із указаним позовом в порядку цивільного судочинства, обґрунтувавши підстави позову незаконною та безпідставною, на його думку, госпіталізацією до психіатричної лікарні ХОПБ №1 Стрілеча, де він тривалий час примусово утримувався, до нього застосувалося фізичне та психологічне насильство, порушувалося право власності, обмежувалися права на таємницю кореспонденції та телефонних розмов.

Із підстав викладеного, з метою відновлення порушеного права, позивач просить стягнути із відповідачів на його користь в порядку ст.23 ЦК України моральну шкоду, яка за правилами наведеної норми полягає у фізичному болі та душевних стражданнях, яких фізичних особа зазнала у зв`язку із ушкодженням здоров`я, протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Установивши викладене, колегія суддів погоджується із доводами апеляційної скарги, що заявлений спір виник із приватноправових відносин та підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Висновки суду першої інстанції фактично зводяться до належності відповідачів до суб`єктів владних повноважень, що, з огляду на характер спірних правовідносин, не є підставою вважати його публічно-правовим, оскільки як правильно зазначив позивач у межах заявленого позову дії суб`єктів владних повноважень, нормативно-правові акти індивідуальної дії, ним не оскаржуються.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, №4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала районного суду скасуванню із направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.6 ч.1 ст.374, п.п.3,4 ч.1 ст.379, ст.ст.381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Красноградського районного суду Харківської області від 17 січня 2022 року скасувати.

Справу за позовом ОСОБА_1 до Красноградської міської ради, Міністерства внутрішніх справ України, Красноградського ВП ГУНП в Харківській області, Генеральної прокуратури України, Красноградської окружної прокуратури, Служби Безпеки України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, Міністерства закордонних справ України, Міністерства охорони здоров`я України, Президента України, Міністерства юстиції України, Кабінету Міністрів України про припинення геноциду та відшкодування моральної шкоди- направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Л.І. Пилипчук

Судді Ю.В. Дряниця

О.А. Лобов