Ухвала

30 листопада 2022 року

місто Київ

справа № 334/9558/15-ц

провадження № 61-11337св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Усика Г. І. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Яремка В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «НОУС»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Севастьянов Роман Юрійович, на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 02 лютого 2021 року у складі судді Козлової Н. Ю. та постанову Запорізького апеляційного суду від 02 червня 2021 року у складі колегії суддів: Подліянової Г. С., Гончар М. С., Маловічко С. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «НОУС» (далі - ТОВ «НОУС», товариства) про поділ спільного майна подружжя.

На обґрунтування позовних вимог зазначала, що з 02 вересня 2011 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , який розірвано рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 17 березня 2016 року. Від шлюбу сторони мають спільного сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

07 грудня 2012 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 укладено 2 (два) договори довічного утримання, за умовами яких за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , житловою площею 33,6 кв. м, загальною площею 58 кв. м, та земельну ділянку площею 0,1000 га, кадастровий номер :04:032:0159 за вказаною вище адресою, взамін чого ОСОБА_2 зобов`язувався надавати ОСОБА_4 довічно матеріальне забезпечення.

Пунктами 5, 6 договору довічного утримання зазначено, що матеріальне забезпечення з утримання (догляду), яке щомісяця має надаватись вудчужувачу, оцінюється сторонами в розмірі 1 прожиткового мінімуму на місяць. Зазначені вимоги договорів довічного утримання виконувались належним чином за рахунок спільних коштів подружжя.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 померла, після її смерті право власності на належне відчужувачу нерухоме майно перейшло до ОСОБА_2 .

Вважає, що оскільки вищезазначений житловий будинок та земельна ділянка придбані нею та ОСОБА_2 за оплатним договором під час перебування в шлюбі, він є спільною сумісною власністю подружжя та підлягає поділу між ними в рівних частках.

23 грудня 2015 року відповідач без її згоди як єдиний засновник ТОВ «НОУС» передав вищезазначене майно (житловий будинок, земельну ділянку) до статутного капіталу товариства, тобто здійснив відчуження спільного майна на користь юридичної особи.

Посилаючись на те, що вартість спільного майна, яке відповідач передав до статутного капіталу ТОВ «Ноус», становить 800 138,00 грн, позивач просила у порядку поділу спільного майна подружжя стягнути з відповідача на її користь половину його вартості, а саме 400 069,00 грн.

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 02 лютого 2021 року, залишеним без змін постановою Запорізького апеляційного суду від 02 червня 2021 року, позов ОСОБА_4 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 грошову компенсацію вартості 1/2 частки спільного майна подружжя у розмірі 400 069,00 грн.

Рішення суду першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, мотивовано тим, що при вирішенні питання про поділ житлового будинку АДРЕСА_1 та земельної ділянки площею 0,1000 га, кадастровий номер :04:032:0159, на якій розташований такий будинок, які набуто ОСОБА_2 згідно з умовами договору довічного утримання від 07 грудня 2012 року, наявні підстави для застосування до спірних правовідносин статей 69,70 СК України, оскільки відповідач не спростував презумпцію спільності майна подружжя. Ураховуючи, що 23 грудня 2015 року відповідач, як засновник ТОВ «Ноус», без згоди позивача передав зазначений вище житловий будинок та земельну ділянку до статутного капіталу зазначеного товариства, тобто здійснив відчуження спільного майна на користь юридичної особи, тому речове право позивача трансформувалося у право вимоги до відповідача про виплату половини вартості майна, внесеного до статутного капіталу. Наведене узгоджується з правовими висновками, викладеними у постановах Верховного Суду України від 03 липня 2013 року № 6-61цс13 та від 03 червня 2015 року у справі № 6-38цс15. Визначаючи розмір грошової компенсації вартості належної позивачці при поділі 1/2 частки спільного сумісного майна подружжя, суди виходили з дійсної його вартості на час розгляду справи, що визначена згідно зі звітом № DV01-170213-001 про оцінку майна від 13 лютого 2017 року та звітом про оцінку земельної ділянки № 130217-11 від 13 лютого 2017 року.

Рух справи в суді касаційної інстанції. Узагальнені доводи касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та аргументи інших учасників справи

У липні 2021 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Севастьянов Р. Ю., у якій він просив рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 02 лютого 2021 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 02 червня 2021 року змінити в частині визначеного судами розміру грошової компенсації вартості 1/2 частки спільного майна подружжя, а саме зменшити її до 104 540,50 грн.

Як на підставу касаційного оскарження судових рішень заявник посилався на:

- пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України, а саме суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні не урахував висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 01 грудня 2020 року № 916/1935/19 щодо передбаченого чинним процесуальним законодавством права сторони у справі звернутися до суду апеляційної інстанції з клопотанням про призначення експертизи; у постанові Верховного Суду від 11 березня 2020 року у справі № 161/19023/17 про те, що відчуження корпоративних прав під час розгляду справи судом не позбавляє позивача права претендувати на компенсацію 1/2 частки внеску відповідача до статутного капіталу вказаного товариства. Зазначив також, що апеляційний суд безпідставно врахував при вирішенні справи правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року № 127/7029/15-ц, відповідно до якого, суд дійшов висновку, що у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи;

- пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України, а саме:

1) суди не дослідили надані відповідачем докази на підтвердження вартості спірного майна, зокрема, проігнорували, що згідно з актом приймання-передачі будинку, який внесений до статутного капіталу ТОВ «Ноус», від 23 грудня 2015 року, вартість житлового будинку АДРЕСА_1 , як внесок засновника до статутного капіталу товариства оцінено у розмірі 177 740,00 грн; згідно з актом приймання-передачі земельної ділянки, яка внесена до статутного капіталу ТОВ «Ноус», від 23 грудня 2015 року, вартість земельної ділянки площею 0,1000 га, кадастровий номер :04:032:0159, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , як внесок засновника до статутного капіталу товариства оцінено у розмірі 31 341,00 грн. Зазначена вартість внеску відповідала вартості майна, визначеній у договорах довічного утримання від 07 грудня 2012 року (пункт 1 частини третьої статті 411 ЦПК України);

2) ураховуючи відсутність між сторонами згоди щодо визначення вартості спірного майна, апеляційний суд необґрунтовано відмовив у задоволенні заявленого клопотання про проведення судової експертизи для визначення вартості зазначеного майна (пункт 3 частини третьої статті 411 ЦПК України);

3) суди встановили вартість спірного майна на підставі недопустимих доказів, а саме наданих позивачем звіту DV01-170213-001 про оцінку майна від 13 лютого 2017 року та звіту про оцінку земельної ділянки № 130217-11 від 13 лютого 2017 року, які складено з порушенням Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» та без урахування обставин того, що будинок фактично згорів, про що складено акт про пожежу від 09 лютого 2014 року (пункт 4 частини третьої статті 411 ЦПК України).

Після усунення недоліків касаційної скарги, ухвалою Верховного Суду від 10 вересня 2021 року відкрито касаційне провадження на підставі пунктів 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України та витребувано матеріали справи.

Відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Матеріали справи надійшли до Верховного Суду у вересні 2021 року.

Розпорядженням керівника секретаріату Касаційного цивільного суду від 18 травня 2022 року № 601/0/226-22 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями на підставі службових записок Секретаря Третьої судової палати ОСОБА_7. у зв`язку з увільненням від роботи на період мобілізації до Збройних Сил України в Сили територіальної оборони судді Калараша А. А.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18 травня 2022 року справу призначено судді-доповідачеві Усику Г. І., судді, які входять до складу колегії: Олійник А. С., Яремко В. В.

Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обґрунтування

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги та відзиву на неї, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про необхідність зупинення касаційного провадження у справі з огляду на таке.

Частиною другою статті 415 ЦПК України передбачено, що процедурні питання, пов`язані з рухом справи, клопотання та заяви учасників справи, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення провадження у справі, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом касаційної інстанції шляхом постановлення ухвал в порядку, визначеному цим Кодексом для постановлення ухвал суду першої інстанції.

Ухвалою Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 20 липня 2022 року передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду справу № 760/20948/16-ц за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та його поділ, стягнення компенсації половини вартості внесків до статутних капіталів господарських товариств, зустрічним позовом про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та стягнення коштів, набутих за час шлюбу, за касаційними скаргами ОСОБА_5 , в інтересах якої діє адвокат Голубничий Олег Ігорович, та ОСОБА_6 , в інтересах якого діє адвокат Ільїна Дар`я Валеріївна, на постанову Київського апеляційного суду від 21 січня 2021 року.

Підставою для передання справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду зазначила необхідність відступлення від Верховного Суду України, сформульованого у постановах від 03 липня 2013 року у справі № 6-61цс13, від 02 жовтня 2013 року у справі № 6-79цс13, від 03 червня 2015 року у справі № 6-38цс15 про те, що якщо один із подружжя є учасником господарського товариства та вносить до його статутного капіталу майно, придбане за рахунок спільних коштів подружжя, то в іншого з подружжя право власності на майно (тобто речове право) трансформується в право вимоги (зобов`язальне право), сутність якого полягає у праві вимоги виплати половини вартості внесеного майна (грошова компенсація) у разі поділу майна подружжя.

Колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду зазначила, що вирішуючи спори про поділ майна подружжя у частині поділу частки у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю, Верховний Суд послідовно застосовує висновки Верховного Суду України, сформульовані у постановах від 03 липня 2013 року у справі

№ 6-61цс13, від 02 жовтня 2013 року у справі № 6-79цс13, від 03 червня 2015 року у справі № 6-38цс15. Вказане підтверджують постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 травня 2019 року у справі № 683/886/16-ц, від 11 березня 2020 року у справі № 161/19023/17, від 08 вересня 2021 року у справі № 727/6374/17, від 13 березня 2019 року у справі № 756/10797/15-ц, Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 вересня 2021 року у справі № 161/9644/19, від 01 листопада 2021 року у справі № 179/130/13-ц, Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 16 жовтня 2019 року у справі № 906/936/18, від 03 березня 2020 року у справі № 909/52/19. У цих справах порушене право позивача суд захистив у спосіб стягнення грошової компенсації половини вартості внесеного до статутного капіталу майна, половини отриманого доходу від діяльності підприємства, половини майна, що залишилось після його ліквідації.

29 червня 2021 року Велика Палата Верховного Суду ухвалила постанову у справі № 916/2813/18 у якій відступила від висновків Верховного Суду України, сформульованого у постанові від 3 липня 2013 року у справі № 6-61цс13, Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, викладеного у постанові від 10 жовтня 2018 року у справі № 569/6236/16-ц, та Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, сформульованого у постанові від 12 листопада 2019 року у справі № 918/598/18, про те, що частка у статутному капіталі приватного підприємства, яка «придбана» за спільні кошти подружжя, не є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та може бути відчужена одним із подружжя без згоди іншого.

У постанові від 15 червня 2022 року у справі № 450/624/15, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду відмовляючи у задоволенні вимоги позивача про виділення їй 1/2 частини статутного капіталу приватного підприємства, вважав, що апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для визнання за позивачем права власності на 1/2 частину нерухомого майна, належного такому підприємству, оскільки це майно є власністю юридичної особи. Однак, помилково зазначив, що речове право позивача трансформувалося у право вимоги на виплату половини вартості зазначеного майна, набутого за рахунок спільних коштів подружжя для використання у підприємницькій діяльності. Зважаючи на необхідність урахування висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі № 916/2813/18, про те, що у разі внесення одним із подружжя (колишнього подружжя), який є учасником господарського товариства, коштів чи майна до статутного капіталу цього товариства за рахунок спільних коштів подружжя, саме товариство стає їх власником, тоді як право іншого з подружжя на спільні кошти / майно трансформується в інший об`єкт - право вимоги на виплату частки у статутному капіталі товариства, що є відмінним від виплати половини вартості внеску засновника товариства до його статутного капіталу, Верховний Суд вважав обґрунтованими доводи касаційної скарги відповідача про те, що позивач наділений правом вимагати компенсації половини вартості частки іншого з подружжя у статутному капіталі товариства, а не виплати половини вартості внеску відповідача як засновника до статутного капіталу товариства чи половини вартості внесеного подружжям майна.

У справі № 450/624/15 суддя Ступак О. В. виклала окрему думку, в якій, зокрема, зазначила, що інакше розуміє висновок Великої Палати Верховного Суду, сформульований у постанові від 29 червня 2021 року у справі № 916/2813/18. На її думку, Велика Палата Верховного Суду у тій постанові не вирішувала питання способу поділу майна подружжя, зокрема, якщо один із подружжя є власником товариства. Вона вирішила питання стосовно правового режиму майна приватного підприємства, що має значення для вирішення питання поділу майна подружжя, бо суд повинен встановити, що саме є власністю подружжя. Крім того, Велика Палата Верховного Суду не відступила від висновку Верховного Суду України, сформульованого у постанові від 03 липня 2013 року у справі № 6-61цс13, про те, що у разі передання подружжям свого спільного сумісного майна до статутного фонду приватного підприємства, заснованого одним із подружжя, в іншого з подружжя право власності на майно (тобто речове право) трансформується в право вимоги (зобов`язальне право), сутність якого полягає у праві вимоги виплати половини вартості внесеного майна в разі поділу майна подружжя;

Отже, колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду вважала, що невирішеним є питання про те, на що може претендувати один із подружжя: лише на компенсацію половини вартості частки іншого з подружжя у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю чи, за його вибором, на виплату половини вартості внеску відповідача як засновника до статутного капіталу цього товариства або половини вартості внесеного подружжям майна.

Ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 21 вересня 2022 року справу № 760/20948/16-ц (провадження № 14-70цс22) прийнято та призначено до розгляду.

Судові рішення у справі, яка переглядається, та судові рішення у справі, яка передана на розгляд Великої Палати Верховного Суду, ухвалені у подібних правовідносинах.

У пункті 10 частини першої статті 252 ЦПК України передбачено, що у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду, суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі.

Відповідно до пункту 14 частини першої статті 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 10 частини першої

статті 252 ЦПК України, до закінчення перегляду справи.

Керуючись пунктом 10 частини першої статті 252, пунктом 10 частини першої статті 253, статтями 260, 415 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Зупинити касаційне провадження у справі № 334/9558/15-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Ноус», про поділ спільного майна подружжя, за касаційною скаргою ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Севастьянов Роман Юрійович, на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 02 лютого 2021 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 02 червня 2021 року, до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 760/20948/16-ц (провадження № 14-70цс22).

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття і оскарженню не підлягає.

Судді: Г. І. Усик

А. С. Олійник

В. В. Яремко