Справа № 569/5165/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2022 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:

головуючого судді Кучиної Н.Г.,

з участю секретаря судового засідання Добровчан К.Ю.,

за участю

представника позивача, адвоката Затинного С.С.,

представника відповідача, адвоката Якимчук О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів та звільнення від сплати заборгованості по аліментах,-

ВСТАНОВИВ:

28 квітня 2022 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів та 06.09.2022 року, уточнивши позовні вимоги та змінивши предмет позову, просить суд починаючи з 26.08.2020 року повністю звільнити його від сплати аліментів, які стягуються на користь ОСОБА_2 , на утримання сина ОСОБА_3 на підставі виконавчого листа №569/18072/17, виданого Рівненським міським судом Рівненської області 01.03.2018 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , щомісячно, аліментів на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/3 частини від всіх видів його заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку на кожну дитину, починаючи з 27.11.2017 року та досягнення дітьми повноліття. Крім того, позивач просить суд починаючи з 26.08.2020 року повністю звільнити його від сплати заборгованості по аліментах, які стягуються на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 на підставі виконавчого листа №569/18072/17, виданого Рівненським міським судом Рівненської області 01.03.2018 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , щомісячно, аліментів на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/3 частини від всіх видів його заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку на кожну дитину, починаючи з 27.11.2017 року та досягнення дітьми повноліття.

Ухвалою суду від 09.05.2022 року прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_5 позовні вимоги підтримали повністю. Додатково в обґрунтування позову зазначили, що починаючи з 26.08.2020 року позивач самостійно утримує сина. Оскільки, відповідачка разом з донькою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає окремо в м. Запоріжжі. Позивач та його представник просили позов задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_7 позовні вимоги не визнали. Відзиву на позовну заяву не подавали. В судовому засіданні відповідачка ОСОБА_2 суду пояснила, що вона дійсно починаючи з 26.08.2020 року разом із донькою проживає у м. Запоріжжі. Натомість син сторін у справі ОСОБА_8 , проживає у м. Рівне разом із батьками позивача у справі. Проте, вона як мати, надсилає кошти та продукти харчування своєму синові. Тому вона не вбачає підстав для задоволення позовних вимог. Представник відповідача надала суду аналогічні пояснення. Відповідач та його представник просили в позові відмовити.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка неповнолітній ОСОБА_3 суду показав, що позивач та відповідач є його батьками. Вказав, що він дійсно починаючи з 26.08.2020 року проживає без батьків у АДРЕСА_1 з бабусею та дідусем по лінії тата. Кошти на його утримання надають як батько, так і мати. Він самостійно собі готує їсти та пере одяг, інколи допомагає в цьому йому його бауся.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 , суду показала, що вона є бабусею дітей позивача та відповідача. Вказала, що її онук, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом з нею, а відповідачка, ОСОБА_2 не проживає з ними, оскільки переїхала в м. Запоріжжя. Вихованням та утриманням її онука, ОСОБА_8 займається тільки її син, позивач по справі, ОСОБА_1 , зокрема надає їй кошти, які вона використовує для придбання та приготування їжі онуку, ОСОБА_8 .

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 суду показав, що він є дідусем дітей позивача та відповідача. Вказав, що його онук, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом з ним, а відповідачка, ОСОБА_2 не проживає з ними, оскільки переїхала в м. Запоріжжя. Вихованням та утриманням його онука, ОСОБА_8 займається тільки його син, позивач по справі, ОСОБА_1 , спільно з ним відпочиває, цікавиться його навчанням та забезпечує його всім необхідним. Придбав йому цінні речі, такі як мопед, телефон та ноутбук.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 суду показала, що вона є рідною сестрою позивача. Вказала, що ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом бабусею та дідусем, а відповідачка, ОСОБА_2 не проживає з ними, оскільки переїхала в м. Запоріжжя. Вказала, що її брат, позивач по справі ОСОБА_1 повністю самостійно займається вихованням та утримує свого сина, ОСОБА_8 . Відносно надання коштів відповідачкою по справі, ОСОБА_2 позивачу, ОСОБА_1 на утримання його сина, ОСОБА_8 їй невідомо.

Суд, вислухавши учасників справи та їх представників, покази свідків неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини..

З 28.08.2004 року сторони у справі перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох дітей неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та малолітню доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 23.01.2018 року в цивільній справі №569/11035/17 шлюб сторін розірвано, а їх спільних дітей залишено на проживанні та виховання ОСОБА_2 .

Разом з тим, на підставі рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 27.12.2017 року у цивільній справі №569/18072/17 та відповідно до виконавчого листа №569/18072/17, виданого Рівненським міським судом Рівненської області 01.03.2018 року, з позивача на користь відповідачки щомісячно стягнуто аліменти на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/3 частини від мого заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку на кожну дитину, починаючи з 27.11.2017 року та досягнення дітьми повноліття.

Як вбачається зі справи, на підставі наведеного виконавчого листа, Рівненським міським відділом ДВС ГТУЮ у Рівненській області 03.03.2018 року винесена постанова про відкриття виконавчого провадження ВП №55914746, відповідно до якої з позивача щомісячно стягуються аліменти у зазначеному в рішенні суду розмірі.

Згідно наявного у справі розрахунку заборгованості по аліментах по виконавчому провадженні №55914746 від 31.07.2022 року встановлено, що станом на 31.07.2022 року заборгованість ОСОБА_1 зі сплати аліментів становить 107 122,98 грн.

Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з якими проживає дитина.

Проте, ч. 2 ст. 197 СК України передбачено, що за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Судом встановлено, що починаючи з 26.08.2020 року ОСОБА_2 разом із сином ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не проживає, а мешкає разом із донькою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в місті Запоріжжі. Такі обставини, повністю підтвердженні в суді поясненнями відповідачки та додатково стверджуються довідкою від 21.12.2021 року за № 348 про те, що донька сторін у справі ОСОБА_6 з 26.08.2020р. навчається у Запорізькій ЗОШ №15.

Натомість, як вбачається із матеріалів справи, неповнолітній син сторін у справі ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає у АДРЕСА_1 разом з батьками позивача, ОСОБА_1 . Крім того, починаючи з 01.09.2021р. неповнолітній син сторін у справі, навчається в м. Рівне у Відокремленому структурному підрозділі «Рівненський фаховий коледж Національного університету біоресурсів і природокористування України» за спеціальністю облік і оподаткування.

З оглянутих в суді документі вбачається, що за адресою в АДРЕСА_1 зареєстровані позивач, відповідачка, їх діти ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та донька ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також батьки позивача у справі батько ОСОБА_10 та мати ОСОБА_9 .

Згідно акту №19 про фактичне проживання особи від 07.10.2021 року, затвердженого головою правління ОСББ «Чебишева 16», у наведеному житловому приміщенні фактично проживають позивач, батьки позивача у справі батько ОСОБА_10 та мати ОСОБА_9 , а також син сторін у справі ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Проте, під час розгляду справи в суді встановлено, що з неповнолітнім сином сторін у справі ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживають однією сім`єю лише його баба ОСОБА_9 та дід ОСОБА_10 .

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка неповнолітній ОСОБА_3 суду показав, що він дійсно починаючи з 26.08.2020 року проживає без батьків у АДРЕСА_1 . Кошти на його утримання надають як батько, так і мати. Він самостійно собі готує їсти та пере одяг. Інколи це допомагає йому робити баба ОСОБА_9 . Додатково такий свідок суду наголосив, що відповідачка стала більше висилати йому продуктів харчування та коштів саме в літку 2022 року.

Суд критично відноситься до показів неповнолітнього ОСОБА_3 в частині того, що він самостійно собі готує їсти та пере одяг, оскільки, такі покази повністю спростовуються показами інших свідків.

Допитані в судовому засіданні з ініціативи відповідача свідки ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 суду показали, що починаючи з 26.08.2020 року відповідачка разом із сином ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не проживає. Його вихованням та утриманням займається виключно позивач у справі. Зокрема, позивач надає кошти ОСОБА_9 , які та використовує для придбання та приготування їжі сину сторін ОСОБА_8 . Окрім того, позивач сам купує продукти харчування синові, одяг та надає йому кишенькові кошти. Крім того, позивач повністю самостійно займається вихованням сина. Спільно з ним відпочиває, цікавиться його навчанням та забезпечує його всім необхідним. Придбав йому цінні речі, такі як мопед, телефон та ноутбук. Саме позивач виявив бажання, щоб його син навчався у Відокремленому структурному підрозділі «Рівненський фаховий коледж Національного університету біоресурсів і природокористування України» за спеціальністю облік і оподаткування.

Разом з тим, наведені свідки суду показали, що починаючи з кінця весни 2022 року, після того як розпочалася в суді справа щодо припинення стягнення аліментів на сина ОСОБА_8 , відповідачка стала надсилати кошти та продукти харчування на його утримання.

Вказані покази свідків узгоджуються з іншими доказами по справі.

21.09.2021 року позивач уклав з Відокремленим структурним підрозділом «Рівненський фаховий коледж Національного університету біоресурсів і природокористування України» договір про надання платної освітньої послуги №212. Згідно такого договору, позивач забезпечує фінансування навчання свого сина ОСОБА_8 за спеціальністю облік і оподаткування.

З оглянутих в суді квитанцій про сплату за навчання від 18.12.2021 року, від 19.10.2021 року, від 20.11.2021 року та від 10.09.2021 року встановлено, що за 2021 2022 навчальний рік, за послуги з навчання сина ОСОБА_8 у вищому навчальному закладі було сплачено позивачем у справі. Натомість такі кошти за 2022 2023 навчальний рік 15.11.2022 року сплачено відповідачкою у справі.

Таким чином, судом встановлено, що в період з 26.08.2020 року по 09.05.2022 року, а саме дату відкриття провадження у цій справі, син сторін ОСОБА_8 перебував фактично на повному утриманні позивача у справі. В даний період часу відповідачка самоусунулася від утримання та виховання такої дитини. Пояснення відповідачки про те, що вона аліменти, які отримувала від позивача повністю пересилала сину ОСОБА_8 , не заслуговують на увагу суду, оскільки, як вбачається із оглянутого в суді розрахунку заборгованості по аліментах, позивач в період з вересня 2021 року по липень 2022 року взагалі не проводив оплату аліментів на дітей. Разом з тим, з наданих суду відповідачкою квитанцій про перерахування сину ОСОБА_8 коштів вбачається, що в період з 26.08.2020 року по 09.05.2022 року нею було надіслано сину лише 5096 грн. 00 коп. На думку суду, така сума коштів є недостатньою для того, щоб вважати, що відповідачка як один із батьків сина ОСОБА_8 , належним чином виконувала батьківський обов`язок щодо утримання свого сина.

Разом з тим, судом встановлено, що після звернення позивачем в суд з позовом до відповідачки про припинення аліментів та відкриття судом 09.05.2022 року провадження в такій справі, відповідачка стала систематично надсилати кошти на утримання сина ОСОБА_8 . Зокрема, з оглянутих в суді квитанцій про перерахування коштів сину ОСОБА_8 вбачається, що після 09.05.2022 року відповідачка, як мати, системно надсилає кошти дитині.

Відповідно до ч. 6 ст. 7 СК України жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї.

Статтею 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Частиною 2 ст. 197 СК України встановлено, що за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити від сплати заборгованості за аліментами, якщо виникла, зокрема, у зв`язку з обставиною, що має істотне значення.

Суд вважає, що та обставина, що в період з 26.08.2020 року по 09.05.2022 року, а саме дату відкриття провадження у цій справі, син сторін ОСОБА_8 перебував на фактичному утриманні позивача у справі, а відповідачка в даний період часу самоусунулася від утримання та виховання такої дитини, є підставою для часткового звільнення позивача від сплати заборгованості по аліментах, які стягуються на сина ОСОБА_8 .

З урахуванням наведеного, вимога позивача про звільнення його від сплати заборгованості по аліментах на сина ОСОБА_8 за період з 26.08.2020 року по 09.05.2022 року підлягає задоволенню. Разом з тим, підстави для звільнення позивача від сплати заборгованості по аліментах на сина починаючи з 09.05.2022 року відсутні.

Крім того, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів, які стягуються на користь ОСОБА_2 на утримання сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі виконавчого листа №569/18072/17, виданого Рівненським міським судом Рівненської області 01.03.2018 року, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Стаття 179 СК України передбачає, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання.

Відповідно до ст. 273 СК України якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267-271цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення.

Відповідно до п. 17 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і, відповідно, право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина.

Аналіз вказаних норм права дає підстави для висновку, що кожен з батьків зобов`язаний брати участь в утриманні своїх дітей. Один з батьків, який проживає окремо від дитини, зобов`язаний, зокрема, на підставі рішення суду, сплачувати аліменти на її утримання. Одержувачем таких аліментів, як правило, є особа з якою проживає дитина (другий і батьків, опікун або піклувальник, тощо).

Тобто припинення стягнення аліментів можливим є у тому випадку, коли одержувач аліментів, наприклад мати дитини не витрачає отримувані нею аліменти на дитину. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я одержувача аліментів - матері дитини. При цьому обов`язок батька - платника аліментів утримувати дитину не припиняється.

Способи захисту сімейних прав та інтересів встановлені ч. 2ст. 18СК України, згідно з нормами якої способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення, а також його анулювання.

Відтак, з урахуванням предмета даного спору (звільнення від стягнення аліментів на утримання дитини), однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає дитина на час звернення до суду з позовом і розгляду справи судом та ухвалення рішення по справі, зокрема з одержувачем аліментів чи з їх платником та чи той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини.

При вирішенні цього спору суд також враховує правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 04 вересня 2019 року (справа № 711/8561/16), відповідно до якого за своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні.

Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 року, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Відповідно до пунктів 1, 2 ст. 3 зазначеної Конвенції в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергово приділяється увага якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Дитині забезпечуються такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків.

Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частиною 4 ст. 273 ЦПК України передбачено, що якщо після набрання рішенням законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Однак, позивачем не було надано суду доказів, які б слугували підставою для звільнення його від сплати аліментів на сина ОСОБА_8 визначених рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 27.12.2017 року у цивільній справі №569/18072/17.

Разом з тим, суд ухвалюючи рішення по справі виходить з того, що подальше стягнення аліментів з позивача на корись відповідачки на утримання сина ОСОБА_8 , повністю відповідає інтересам дитини.

Між тим, суд звертає увагу суду, що сплачені аліменти є власністю дитини, але їх одержувач має право розпоряджатися ними виключно на потреби дитини і в її інтересах. При цьому платник аліментів зберігає право здійснювати контроль за цільовим використанням аліментів, що забезпечує дотримання найкращих інтересів дитини.

Враховуючи вищевикладене та те, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини та не надання позивачем доказів нецільового використання відповідачем аліментів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача про припинення стягнення аліментів є такими, що не підлягають задоволенню.

Таким чином, з урахуванням наведених обставин, суд вважає позовні вимоги задоволити частково та звільнити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 лише від сплати заборгованості по аліментах за період з 26.08.2020 року по 09.05.2022 року, які стягуються на користь ОСОБА_2 на утримання сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі виконавчого листа №569/18072/17, виданого Рівненським міським судом Рівненської області 01.03.2018 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , щомісячно, аліментів на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частини від всіх видів його заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку на кожну дитину, починаючи з 27.11.2017 року та досягнення дітьми повноліття.

Керуючись ст.ст.258,259,264,265,268,273,352,354 ЦПК України, суд, -

В И Р I Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів задовольнити частково.

Звільнити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , від сплати заборгованості по аліментах за період з 26.08.2020 року по 09.05.2022 року, які стягуються на користь ОСОБА_2 на утримання сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі виконавчого листа №569/18072/17, виданого Рівненським міським судом Рівненської області 01.03.2018 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , щомісячно, аліментів на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частини від всіх видів його заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку на кожну дитину, починаючи з 27.11.2017 року та досягнення дітьми повноліття.

В задоволені решти позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Рівненського апеляційного суду через Рівненський міський суд шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса проживання: АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення складений 13 грудня 2022 року

Суддя Н.Г.Кучина