Справа № 2-7420/11
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 травня 2022 року місто Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:

головуючого судді Першко О.О.,

секретар судового засідання Прокопчук Л.М.,

розглянувши в підготовчому засіданні клопотання ОСОБА_1 про закриття провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, визнання недійсним договору купівлі-продажу житлового будинку та стягнення грошової компенсації,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Рівненського міського суду Рівненської області перебуває справа ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, визнання недійсним договору купівлі-продажу житлового будинку та стягнення грошової компенсації.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 27 липня 2021 року вказану справу прийнято до провадження в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

31 травня 2022 року ОСОБА_1 подав відзив, в якому заявив клопотання про закриття провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_2 до нього про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю, оскільки аналогічні позовні вимоги були предметом розгляду в справі №1715/21380/12. Рішенням Апеляційного суду Рівненської області від 22 лютого 2022 року в задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання недійсним договору дарування відмовлено.

Представник позивача ОСОБА_7 була присутня в підготовчому засіданні 03 лютого 2022 року, однак в подальшому ні вона, ні позивач в підготовче засідання не з`являлися. В підготовче засідання, яке було призначено на 31 травня 2022 року, позивач та її представник також не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про час, дату та місце його проведення, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа представнику позивача ОСОБА_7 . Відповідно до ч. 5 ст. 130 ЦПК України вручення судової повістки представникові учасника справи вважається врученням повістки і цій особі. Про причини неявки позивач та її представник суд не повідомили.

В підготовче засідання, яке було призначено на 31 травня 2022 року, відповідачі та їх представник ОСОБА_8 також не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про час, дату та місце його проведення. 31 травня 2022 року від представника відповідачів ОСОБА_8 надійшло клопотання про проведення підготовчого засідання за відсутності відповідачів та їх представника, не заперечував проти призначення справи до судового розгляду.

Дослідивши матеріали справи суд дійшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що 01 грудня 2011 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому зокрема просила встановити факт проживання її та ОСОБА_1 однією сім`єю без укладення шлюбу з березня 2007 року по вересень 2010 року.

Позовну заяву в цій частині мотивувала тим, що з ОСОБА_1 перебувала в зареєстрованому шлюбі з 27 жовтня 1994 року по липень 2006 року. В березні 2007 року вони помирилися та почали спільно проживати однією сім`єю в квартирі АДРЕСА_1 , були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, але не звернулися до державного органу реєстрації актів цивільного стану про реєстрацію шлюбу. З серпня 2009 року по вересень 2010 року вони з відповідачем спільно проживали в квартирі АДРЕСА_2 , яку придбали за спільні кошти. З вересня 2010 року стосунки між ними зіпсувалися і відповідач виїхав із спільної квартири в невідоме їй місце.

Разом з тим, рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 14 січня 2013 року в справі №1715/21380/12 позовну заяву ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , ОСОБА_6 про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання недійсним договору дарування задоволено повністю. Встановлено факт проживання однією сім`єю ОСОБА_4 та ОСОБА_1 з березня 2007 року по вересень 2010 року. Визнано квартиру АДРЕСА_3 спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_6 . Визнано недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_3 , укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 03 жовтня 2011 року, посвідчений приватним нотаріусом Рівненського нотаріального округу Онищук Д.І. та зареєстрований в реєстрі за №256 (т.2 а.с.239-240).

Рішенням Апеляційного суду Рівненської області від 14 серпня 2013 року в справі №1715/21380/12 апеляційну скаргу ОСОБА_9 задоволено частково. Рішення Рівненського міського суду від 14 січня 2013 року в частині визнання недійсним договору дарування квартири АДРЕСА_3 , укладеного між ОСОБА_1 , ОСОБА_6 03 жовтня 2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Рівненського нотаріального округу Онищук Д.І. та зареєстрованого в реєстрі за № 256 скасовано. В задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , ОСОБА_6 про визнання недійсним договору дарування відмовлено. В решті рішення суду першої інстанції залишено без змін (т.2 а.с.241-242).

Постановою Рівненського апеляційного суду від 22 лютого 2022 року в справі №1715/21380/12 (http://reestr.court.gov.ua/Review/103510712) апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 14 серпня 2013 року в частині встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання майна спільною сумісною власністю скасовано. ОСОБА_2 відмовлено в частині позову до ОСОБА_1 та ОСОБА_6 про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання майна спільною сумісною власністю.

Постанова апеляційного суду набрала законної сили з дня її прийняття.

Як слідує з вказаних судових рішень ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому зокрема просила встановити факт проживання ОСОБА_4 з ОСОБА_1 з березня 2007 року по вересень 2010 року однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що вона та ОСОБА_1 перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 01 серпня 2006 року, однак після розірвання шлюбу з березня 2007 року по вересень 2010 року вони продовжували проживати разом, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, мали взаємні права та обов`язки.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Вказана підстава для закриття провадження у справі спрямована на усунення випадків повторного вирішення судом тотожного спору, який вже розглянуто і остаточно вирішено по суті.

Закриття провадження у справі у цьому разі можливе за умови, що рішення, яке набрало законної сили, є тотожним позову, який розглядається, тобто збігаються сторони, предмет і підстави позовів.

Позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення. У матеріальному розумінні предмет позову - це річ, щодо якої виник спір.

Аналогічний за змістом висновок зазначений Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 20 червня 2018 року у справі № 761/7978/15-ц (провадження № 14-58цс18).

Визначаючи підстави позову як елементу його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права.

Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, ухваленого між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення.

Європейський суд з справ людини у своїх рішеннях від 25 липня 2002 року у справі «Совтрансавто-Холдинг» проти України» та від 28 жовтня 1999 року у справі «Брумареску проти Румунії» зазначав, що існує усталена судом практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Як в даній справі, так і в справі №1715/21380/12 ОСОБА_2 , зокрема просила встановити факт проживання її та ОСОБА_1 однією сім`єю без укладення шлюбу з березня 2007 року по вересень 2010 року. Тобто предмет спору у цих справах в частині встановлення факту є тим самим.

Тотожними є і підстави позову в частині встановлення факту. Так, як слідує з даної позовної заяви та рішень, які постановлені в справі №1715/21380/12, позивач як на підставу позову в частині встановлення факту посилається на те, що після розірвання шлюбу з березня 2007 року по вересень 2010 року вона та ОСОБА_1 продовжували проживати разом, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки.

Щодо складу сторін у справі, то сторони спору у даній справі і справі №1715/21380/12 в частині встановлення факту є тими самими - ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

З вищезазначеного випливає, що ОСОБА_2 зверталася з вимогами до ОСОБА_1 , які вже були предметом судового розгляду та за наслідками яких є судове рішення, що набрало законної сили.

При цьому суд зауважує, що посилання на інші докази не є свідченням пред`явлення позову з інших підстав. Як вказано вище, підставами позовів в частині встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу є факти спільного проживання однією сім`єю, спільний побут, взаємні права та обов`язки.

За таких обставин, суд вважає, що відповідно до пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України провадження у справі в частині встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу підлягає закриттю, оскільки набрало законної сили рішення суду ухвалене з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Керуючись ст. 158, 255, 260, 354 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Клопотання ОСОБА_1 про закриття провадження в справі задовольнити.

Провадження в справі в частині позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю закрити.

Роз`яснити сторонам, що у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Рівненського апеляційного суду або через Рівненський міський суд Рівненської області протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя О.О. Першко