КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 759/28226/21
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/6623/2022
Головуючий у суді першої інстанції: Ключник А.С.
Доповідач у суді апеляційної інстанції:Семенюк Т.А.

06 грудня 2022 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді- Семенюк Т.А

Суддів - Рейнарт І.М., Кирилюк Г.М.,

при секретарі - Стешенко М.В.,

розглянувши в судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 25 січня 2022 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: Святошинський відділ державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання права власності на майно та зняття арешту, -

В С ТА Н О В И В:

У грудні 2021 року позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідача, посилаючись в обґрунтування своїх вимог на те, що ОСОБА_2 є власником нежилого приміщення №13 (в літ. А), що знаходиться у АДРЕСА_1 , яке він придбав 23 березня 2018 року за договором купівлі-продажу у ОСОБА_3

23 квітня 2021 року державним виконавцем Коц Ю.В. на підставі постанови про накладення арешту на майно боржника, серія та номер 65236776, виданої 23 квітня 2021 року Святошинським районним відділом державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на нежиле приміщення за адресою: АДРЕСА_2 накладено арешт, номер запису про обтяження 41669953.

23 вересня 2021 року, вдруге державним виконавцем Гуріною Д.І. на підставі постанови про накладення арешту на майно боржника, серія та номер: 66915796, виданої 23 вересня 2021 року Святошинським районним відділом державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на нежиле приміщення за адресою: АДРЕСА_2 накладено арешт, номер запису про обтяження 44115703.

Вважає, що спірне майно, на яке накладено арешт, вже не належить попередньому власнику - відповідачу, а накладення арешту на майно, яке належить позивачу є безпідставним та порушує його права як власника.

У зв`язку із викладеним просив визнати за ОСОБА_2 право власності на нежиле приміщення № 13 (в літ. А), що знаходиться у АДРЕСА_1 ; зняти арешт з нежилого приміщення нежилого приміщення №13 (літ. «А»), другий поверх, загальною площею 90,2 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , накладений постановою про накладення арешту на майно боржника, серія та номер: 65236776, виданої 23 квітня 2021 року Святошинським районним відділом державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), номер запису про обтяження в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно № 41669953; зняти арешт з нежилого приміщення нежилого приміщення №13 (літ. «А»), другий поверх, загальною площею 90,2 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , накладений постановою про накладення арешту на майно боржника, серія та номер: 66915796, виданої 23 вересня 2021 року Святошинським районним відділом державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), номер запису про обтяження в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно № 44115703.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 25 січня 2022 року в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, вважаючи, що при ухваленні оскаржуваного рішення судом порушено норми процесуального та матеріального права, не враховано обставини, які мають суттєве значення для справи.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що судом першої інстанції не надано належної аргументованої оцінки жодному наданому позивачем доводу та доказу, зокрема позивач є власником нежилого приміщення, що підтверджується договором купівлі - продажу від 23.03.2018, зареєстрованим в реєстрі за № 769, виданим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Забігайло С.Ю., за таких обставин, встановленим є право власності позивача на спірне майно. При цьому право власності на майно є непорушним, а отже ОСОБА_2 має право мирно володіти своїм майном і не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом.

Зазначив, що постанови про накладення арешту на майно боржника від 23.04.2021 та 23.09.2021, постановлені Державною виконавчою службою, обмежують право власності позивача на майно. При цьому позивач не є боржником у виконавчому провадженні, а отже не має нести відповідальність за зобов`язання відповідача.

Вважає, що за таких умов позивач має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Також вважає, що суд першої інстанції помилково не врахував висновки щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, що викладені у постановах Верховного Суду від 20.10.2021 у справі № 236/789/21 та від 26 листопада 2019 року у справі № 905/386/18, зокрема те, що з позовом до суду про визнання права власності та зняття арешту з майна може звернутися власник / володілець майна, якщо він вважає, що майно чи його частина, на яке накладено арешт, належить йому, а не боржникові, оскільки ОСОБА_2 наполягає на тому, що він є єдиним власником спірного майна за договором купівлі-продажу, а отже таке майно не належить боржнику у виконавчому провадженні.

Також, у відповідності до вищевказаної практики Верховного Суду, як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, було залучено відповідний орган державної виконавчої служби.

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив, що за положеннями ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечення, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Судом апеляційної інстанції до участі в справі притягнуто 3-х осіб - ОСОБА_4 і АТ «Райффайзен Банк Аваль».

Судом встановлено, що 23 березня 2018 року позивач за договором купівлі-продажу, зареєстрованому в реєстрі за № 769, виданим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Забігайло С.Ю. придбав у відповідача нежиле приміщення за адресою: АДРЕСА_2 . Того ж дня до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесені відомості про нового власника та присвоєно реєстраційний номер 000 (а.с. 16-17, 21-22).

23 квітня 2021 року державним виконавцем Коц Ю.В. на підставі постанови про накладення арешту на майно боржника, серія та номер 65236776, виданої 23 квітня 2021 року Святошинським районним відділом державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на нежиле приміщення за адресою: АДРЕСА_2 накладено арешт, номер запису про обтяження 41669953 (а.с. 13-15).

23 вересня 2021 року, вдруге державним виконавцем Гуріною Д.І. на підставі постанови про накладення арешту на майно боржника, серія та номер: 66915796, виданої 23 вересня 2021 року Святошинським районним відділом державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на все майно ОСОБА_3 накладено арешт,, номер запису про обтяження 44115703 (а.с. 13-15).

Позивач зазначає, що постанови про накладення арешту на майно постановлені державною виконавчою службою обмежують його право власності на майно, оскільки позивач не є боржником у виконавчому провадженні, а відповідальність має нести за зобов`язання - відповідач ОСОБА_3 .

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не обґрунтовано, та не доведено належними та допустимими доказами порушення його права власності на нежиле приміщення зі сторони відповідача, зазначив, що ОСОБА_3 не є належним відповідачем у справі.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не може погодитись, виходячи з наступного.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (стаття 391 ЦК України).

Згідно зі статтею 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт із такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

Отже, підставою для звернення до суду є наявність порушеного права (охоронюваного законом інтересу), і таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту. При цьому для отримання судового захисту необхідно довести законність цих прав у суді.

За таких обставин особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Велика Палата Верховного Суду зауважує, що відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна. Такі справи підлягають розглядові за правилами господарського судочинства, якщо вони виникають у цивільних чи господарських правовідносинах і суб`єктний склад сторін у них відповідає вимогам статті 4 Господарського процесуального кодексу України. При цьому орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може залучатися господарським судом до участі у справах як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору (постанова ВП ВС від26 листопада 2019 року справа № 905/386/18 ).

Як вбачається з матеріалів справи, 23 березня 2018 року позивач за договором купівлі-продажу придбав у відповідача нежиле приміщення за адресою: АДРЕСА_2 . Того ж дня до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесені відомості про нового власника та присвоєно реєстраційний номер 000 (а.с. 16-17, 21-22).

Судом встановлено, що 23 квітня 2021 року державним виконавцем Коц Ю.В.на підставі постанови про накладення арешту на майно боржника, серія та номер 65236776, виданої 23 квітня 2021 року Святошинським районним відділом державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на нежиле приміщення за адресою: АДРЕСА_2 накладено арешт, номер запису про обтяження 41669953 (а.с. 13-15).

23 вересня 2021 рокудержавним виконавцем Гуріною Д.І. на підставі постанови про накладення арешту на майно боржника, серія та номер: 66915796, виданої 23 вересня 2021 року Святошинським районним відділом державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на все майно ОСОБА_3 накладено арешт, номер запису про обтяження 44115703 (а.с. 13-15).

Таким чином, судом встановлено, що постановами Святошинськогорайонного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 23 квітня та 23 вересня 2021 року накладено арешт на нежиле приміщення за адресою: АДРЕСА_2 , яке належить позивачу.

Як вбачається зі справи, постанова державного виконавця ОСОБА_5 від 23 квітня 2021 року про накладання арешту на нежиле приміщення за адресою: АДРЕСА_2 (в літ. А) винесена на виконання ухвали Святошинського районного суду м. Києва від 15 березня 2021 року про забезпечення позову у справі № 759/4626/21.

За загальним правилом, заходи забезпечення позову можуть бути скасовані судом, який розглядає цивільну справу.

Відповідно до частини першої статті 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

При цьому із клопотанням про скасування заходів забезпечення позову (накладення арешту на майно або грошові кошти) може звернутись лише особа, щодо якої такі заходи забезпечення позову вжито, тобто сторона у справі чи третя особа, яка заявила самостійні вимоги щодо предмета спору. Інша особа, яка вважає, що майно, на яке було накладено арешт у порядку забезпечення позову, належить їй, а не стороні в справі, може звернутись до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У рішенні суду про визнання права власності на майно і про зняття з нього арешту суд зазначає про скасування заходів забезпечення позову, які оскаржуються.

Відповідно до пункту 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту» позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Оскільки спірне майно з 23 березня 2018 року належить позивачу, договір купівлі-продажу не оспорений, не визнаний недійсним, ОСОБА_2 не є боржником у справах № 759/4626/21 та 759/6629/19, колегія суддів вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, не врахував правові висновки Великої Палати Верхового Суду, викладені у постанові від 26 листопада 2019 року справа № 905/386/18, що призвело до неправильного вирішення спору.

Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Таким чином, доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції, оскаржуване рішення не можна назвати в повній мірі законним та обґрунтованим в розумінні ст. 263 ЦПК України, у зв`язку з чим колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Колегія суддів вважає, що з з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню сплачений судовий збір в розмірі 10801,46 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 25 січня 2022 року скасувати. Прийняти нову постанову наступного змісту.

Позов ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на нежиле приміщення № 13 (в літ . А), площею 90,2 кв.м, що знаходиться у АДРЕСА_1 .

Зняти арешт нежитлового приміщення № 13 (в літ . А), площею 90,2 кв.м, що знаходиться у АДРЕСА_1 , накладений постановою про накладення арешту на майно від 23 квітня 2021 року Святошинським районним відділом державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Зняти арешт нежитлового приміщення № 13 (в літ. А), площею 90,2 кв.м, що знаходиться у АДРЕСА_1 , накладений постановою про накладення арешту на майно від 23 вересня 2021 року Святошинським районним відділом державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 , прож. АДРЕСА_4 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , прож. АДРЕСА_5 ) сплачений судовий збір в розмірі 10801,46 грн.

Постанова набирає чинності з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови виготовлений 19 грудня 2022 року.

Головуючий

Судді