Справа № 305/1115/20
Провадження № 2/307/1425/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 грудня 2022 року Тячівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого судді Гримут В.І.

за участі: секретаря судового засідання Ком`яті Н.А.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_22

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Тячів, цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Рахівського міського комунального підприємства «Рахівкомунсервіс», Рахівської міської ради Закарпатської області та ОСОБА_4 про визнання членом сім`ї наймача квартири, який помер,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернулася до суду з вищевказаним позовом.

Посилається на те, що квартира АДРЕСА_1 перебуває у комунальній власності та знаходиться на балансі Рахівського міського комунального підприємства «Рахівкомунсервіс».

Відповідно до відповіді на запит КП «Бюро технічної інвентаризації» Рахівської міської ради» № 153 від 14 грудня 2015 року та відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості на квартиру АДРЕСА_2 відсутні, як і реєстрація та інвентаризаційна справа.

Дане житлове приміщення є ізольованим житловим приміщенням, зокрема, від квартири АДРЕСА_3 .

У відповіді Рахівської міської ради № 1166 від 26.11.2015 вказано, що рішень про приватизацію квартири АДРЕСА_4 , міською радою не приймалось, оскільки приватизація квартири належить до компетенції відділу комунального майна та з питань захисту прав споживачів Рахівської районної ради.

Згідно відповіді Рахівської районної ради Закарпатської області № 02-24/461 від 15 грудня 2015 року розпоряджень, щодо приватизації квартири по АДРЕСА_4 , відділом комунального майна та з питань захисту прав споживачів Рахівської районної ради не видавалось.

Відповідно до отриманої ОСОБА_3 копії реєстраційної картки форми А на квартиру АДРЕСА_1 , 06 червня 1967 року було здійснено реєстрацію місця проживання (прописку) громадянина ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 .

ОСОБА_5 та ОСОБА_6 з 23.11.1941 перебували у шлюбі.

В листопаді 1978 року відповідно до договору найму житлового приміщення у будинках місцевих Рад депутатів трудящих, державних підприємств і установ, кооперативних і громадських організацій Української РСР наймачем квартири АДРЕСА_1 , стала ОСОБА_7 .

ОСОБА_6 та ОСОБА_5 на законних підставах вселилися до даного житлового приміщення.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 померла, останнім місцем реєстрації її була квартира АДРЕСА_1 .

Після смерті ОСОБА_6 статус наймача за договором найму перейняв на себе ОСОБА_5 як член сім`ї наймача який продовжив проживати у згаданій квартирі.

ІНФОРМАЦІЯ_4 у квартирі будинку сталась пожежа під час якої загинув син ОСОБА_5 - ОСОБА_8 , який був його годувальником.

Після смерті сина ОСОБА_5 почав отримувати грошову допомогу по втраті годувальника, а вона - ОСОБА_3 надала допомогу по відновленню квартири та отримала «на руки» кошторис на ремонт житлового приміщення по АДРЕСА_4 .

Вона особисто понесла витрати по відновленню даної квартири, як і контроль за ремонтними роботами згідно даного кошторису.

Починаючи з осені 1984 року вона за згоди ОСОБА_5 вселилася до даної квартири, де проживає постійно до сьогоднішнього дня.

З 11 травня 1989 року зі згоди ОСОБА_5 вона прописалася в спірній квартирі.

Дана обставина також була встановлена судами під час розгляду справи № 305/1849/17 про що містяться посилання на неї у судових рішеннях.

ОСОБА_5 та ОСОБА_3 були знайомі до її вселення, оскільки раніше вона проживала в сусідній квартирі та допомагала йому по господарству, адже його дружина померла і після цього він не завжди бажав дбати про себе належним чином.

Після фактичного припинення шлюбних відносин зі своїм чоловіком позивачка ОСОБА_3 змушена була виселитись з квартири АДРЕСА_3 та почала шукати собі інше житло. Дізнавшись про це, ОСОБА_5 запропонував їй вселитися до його помешкання.

Родичі ОСОБА_5 не виявляли активного бажання допомагати йому, за всі роки проживання з ним ОСОБА_3 пам`ятає лише одиничні випадки коли вони навідувалися до нього.

Таким чином, через такі взаємовигідні для обох інтереси з вересня 1984 року ОСОБА_3 почала постійно проживати у квартирі АДРЕСА_1 .

Жодних угод між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 про порядок користування житловим приміщенням не укладалось.

Інші особи, окрім ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , у даній квартирі на момент її вселення до квартири не проживали.

Комунальні платежі від імені ОСОБА_5 сплачувала ОСОБА_3 особисто, оскільки фінансові витрати по сплаті комунальних платежів проводилось за її кошти.

ОСОБА_5 декілька останніх років до своєї смерті через зловживання алкоголем часто хворів (хронічні хвороби легенів та серцевої системи) та потребував сторонньої допомоги.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 помер.

Квартира АДРЕСА_1 була постійним місцем проживання та реєстрації (прописки) ОСОБА_9 .

Після смерті ОСОБА_5 позивачка продовжила проживати у згаданій квартирі, що підтверджується актами обстеження матеріально-побутових умов складених депутатом Рахівської міської ради за її зверненням до виконавчого комітету Рахівської міської ради.

У результаті паводків 4-6 березня 2001 року квартирі було завдано з битків, що зафіксовано депутатом міської ради в акті про розміри збитків завданих паводком 4-6 березня 2001 року від 12 березня 2001 року. Відповідно до даного акту ОСОБА_3 на момент його складання була мешканкою квартири АДРЕСА_1 та її дворогосподарству за цією адресою було нанесено збитків у вигляді замулення та затоплення будинку, підвального приміщення, фундамент будинку дав тріщини, в будинку пошкоджено внутрішню та зовнішню штукатурку, перевіяну підлогу та продукти харчування, що знаходились у підвальному приміщенні, а саме овочі та плодоконсервні продукти.

Рішенням Рахівської міської ради «Про внесення змін і доповнень до списку громадян, віднесених в категорію «А», «Б» та «В», які потерпіли від паводку в березні 2 і 31 року» від 06 травня 2001 року ОСОБА_3 було внесено до списку громадян дворогосподарства, яких було підтоплене і віднесено до категорії «Б» за адресою будинку АДРЕСА_5 .

1 серпня 2017 року РМКП «Рахівкомунсервіс» уклало з нею договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій № 125 та договір про надання послуг з регулярного вивезення та розміщення твердих побутових відходів № 125.

Відповідно до даного договору ОСОБА_3 сплачуються платежі на надані МКП «Рахівкомунсервіс» комунальні послуги. До укладення договорів на комунальні послуги ОСОБА_3 сплачувала їх від імені померлого ОСОБА_9 .

З огляду на дані обставини ОСОБА_3 належним чином виконуються всі передбачені законодавством обов`язки квартиронаймача та фактично реалізується право на користування займаним житловим приміщенням, окрім права на переоформлення договору найму.

Судами у цивільній справі №305/1849/17 було встановлено, що ОСОБА_4 з 10 лютого 1993 року прописаний у кв. АДРЕСА_1 , а тому суди апеляційних та касаційних інстанцій прийшли до висновку про необхідність залучення ОСОБА_4 у якості відповідача до справи, що в кінцевому наслідку стало причиною відмові у позові про визнання ОСОБА_3 членом сім`ї наймача квартири без дослідження обставин справи по суті, а саме з процесуальних міркувань.

Згоду на прописку у спірній квартирі ОСОБА_10 вона не давала.

ОСОБА_4 є внуком померлого наймача ОСОБА_5 і ніколи не був членом його сім`ї, не вів з покійним спільного господарства та утримання квартири.

До виконання обов`язків піклувальника ОСОБА_11 . ОСОБА_4 не приступав. Весь тягар догляду за ОСОБА_5 несла позивачка ОСОБА_3 .

Окрім того, відповідно до реєстраційної форми паспортного обліку складеної на ім`я ОСОБА_4 отриманої позивачем за результатами розгляду судової справи № 305/1849/17 останній до 08 грудня 1992 року постійно проживав у Росії і лише 10 лютого 1993 року переїхав на проживання до України, прописавшись у спірному житловому приміщенні.

Також, відповідно до відомостей сказаних у даній формі № 1 ОСОБА_4 17 липня 1995 отримав паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 у зв`язку з прийняттям 01 червня 1995 року громадянства України.

Відповідно до відповіді управління соціального захисту населення Рахівської районної державної адміністрації № 4364/03-06/ від 28.11.2014 року було встановлено, що згідно особової справи №104515 заведеної за результатами рішення виконкому ради про встановлення ОСОБА_13 піклувальником пристарілого ОСОБА_9 - догляд не здійснювався.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав.

Представниця відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_22 у судовому засіданні позов не визнала. Просила у задоволенні позовних вимог відмовити.

Розглянувши матеріали справи суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що відповідно до договору найму жилого приміщення в будинку місцевих Рад, який укладено у листопаді 1978 році, наймачем житлової квартири АДРЕСА_1 являлася ОСОБА_14 . За життя вона проживала у вказаній квартирі зі своїм чоловіком ОСОБА_9 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_15 померла і ОСОБА_5 залишився проживати у спірній квартирі.

Позивачка стверджує, що з осені 1984 року зі згоди ОСОБА_5 почала постійно проживати у квартирі АДРЕСА_1 . 11 травня 1989 року вона прописалась у вказаній квартирі (а. с. 63, 64).

ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Квартира АДРЕСА_1 знаходиться на балансі Рахівського міського комунального підприємства «Рахівкомунсервіс» (а. с. 16 том І).

Свідок ОСОБА_16 у судовому засіданні пояснила, що у будинку АДРЕСА_6 проживала її свекруха. ОСОБА_5 брат свекрухи. У будинку є дві кімнати. Позивачка святкувала там хрестини своєї доньки. ОСОБА_3 утримує вказану квартиру. За час її проживання у спірному житлі вона робила ремонт. У квартирі були прогнилі стіни. За її кошти усувалися наслідки повені.

Свідок ОСОБА_17 у судовому засіданні ствердила, що з позивачкою вона знайома з дитинства. Христини доньки позивачка робила у квартирі ОСОБА_9 . З цього часу ОСОБА_3 почала там проживати та жити на правах доньки покійного ОСОБА_5 . Вона приходила до позивачки в квартиру АДРЕСА_1 , допомагала їй там з ремонтом, а ОСОБА_3 в свою чергу допомагала їй з дитиною. Позивачка проживала у цій квартирі і доглядала за ОСОБА_5 , так як була медсестрою. Позивачка здійснювала там ремонт. У будинку є дві квартири. ОСОБА_4 вона там ніколи не бачила.

Свідок ОСОБА_19 у судовому засіданні показала, що ОСОБА_3 її двоюрідна сестра, яка почала проживати у спірній квартирі з 1982 року. ОСОБА_5 запросив її жити у вищевказану квартиру. В цій квартирі була пожежа і вона провела відновлювані роботи.

Відповідно до ст. 64 ЖК УРСР члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Набуття статусу члена сім`ї ОСОБА_5 позивачка підтверджує копіями квитанцій про оплату комунальних послуг, актом про розмір збитків завданих паводком 4-6 березня 2001 року від 12.03.20001, актом обстеження матеріально-побутових умов від 12.08.2014, договором про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій від 01.08.2017 та показаннями свідків.

Разом з тим позивачкою та її представником, крім обставин реєстрації у спірному приміщенні, не надано жодного доказу про те, що ОСОБА_3 являлася членом сім`ї наймача спірної квартири.

В матеріалах справи відсутні документи, на підставі яких ОСОБА_3 була зареєстрована у квартирі ОСОБА_9 . Реєстраційні записи місця проживання позивачки ОСОБА_3 різняться між собою. Згідно паспорта серії НОМЕР_2 позивачка зареєстрована в будинку АДРЕСА_4 , а в реєстраційній картці прописки форми А на ОСОБА_3 , виданій МКП «Рахівкомунсервіс», вона зареєстрована в АДРЕСА_7 .

Доказів надання згоди ОСОБА_5 на прописку позивачки в його квартирі суду не надано.

Згідно з вимогами статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Із статті 4 ЦПК України вбачається, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 12 частин 1-4 цього ж Кодексу цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з вимогами статті 13 чч. 1, 2 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Статтею 42 ч. 1 п. 2 цього ж Кодексу визначено, що учасники справи мають право подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи, а також свідкам, експертам, спеціалістам.

З приписів ст. 76, ст. 77 ч.ч. 1, 2, ст. 78, 79, 80 ч. 2, ст. 81 ч.ч. 1, 5, 6, ст. 83 ч. 1 ЦПК України вбачається, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Відповідно до ст. 95 ч. 1 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Керуючись положеннями статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд не бере до уваги докази які стосуються подій, що мали місце після смерті ОСОБА_5 , оскільки вони можуть підтверджувати виключно факт проживання позивачки в квартирі АДРЕСА_1 , але аж ніяк не підтверджують обставин проживання її як члена сім`ї наймача квартири.

Показання свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_19 суд не вважає достатніми доказами для підтвердження позову оскільки вони стосуються фактів, проживання позивачки в квартирі ОСОБА_5 після розірвання шлюбу з її чоловіком та поодиноких фактів надання йому, ОСОБА_5 , допомоги у веденні господарства.

Будь-яких інших доказів, які б підтверджували ту обставину, що позивачка ОСОБА_3 та наймач квартири АДРЕСА_1 - ОСОБА_5 постійно проживали разом, вели спільне господарство як члени сім`ї, позивачкою та її представником не надано.

Статтею 2 КпШС України, який діяв на момент виникнення правовідносин на які вказує позивачка, визначено відносини які ним регулюються. У ній зазначено, що цей Кодекс встановлює порядок і умови одруження, регулює особисті і майнові відносини, які виникають в сім`ї між подружжям, між батьками і дітьми, між іншими членами сім`ї, відносини, які виникають у зв`язку з усиновленням, опікою та піклуванням,

прийняттям дітей на виховання, порядок і умови припинення шлюбу, порядок реєстрації актів громадянського стану.

Відповідно до статей 6 та 6-1 цього ж кодексу правове регулювання шлюбних і сімейних відносин в Україні здійснюється тільки державою. Визнається тільки шлюб, укладений у державних органах реєстрації актів громадянського стану. Релігійний обряд шлюбу, так само, як і інші релігійні обряди, не має правового значення і є особистою справою громадян. Права, що виникають із шлюбних та сімейних відносин,

охороняються законом, за винятком тих випадків, коли ці права здійснюються в суперечності з їх ризначенням. Використання членами сім`ї своїх прав не повинно завдавати шкоди інтересам суспільства і держави, правам інших громадян. При здійсненні прав і виконанні обов`язків громадяни повинні додержувати законів, поважати загальнолюдські принципи, всемірно сприяти зміцненню сім`ї.

Згідно зазначених правових норм, за наявності певних обставин, існування яких ОСОБА_3 намагається довести у своєму позові, вона мала право і можливості, до смерті ОСОБА_5 узаконити своє членство в його сім`ї, чи то через укладення шлюбу, чи оформлення опіки. Однак цього зроблено не було і доказів того, що позивачка намагалася це зробити до 30 серпня 1992 року суду не надано.

За таких обставин підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_3 відсутні.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позову, судові витрати у відповідності до ст. 141 ЦПК України, слід покласти на позивачку.

Тому керуючись стст. 258, 259, 264, 265 ЦПК України, стст. 64, 65, 99, 106 ЖК УРСР, стст. 2, 6, 6-1 КпШС України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовити.

Судові витати покласти на позивачку.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Закарпатського апеляційного суду через Тячівський районний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Повне рішення складено 22.12.2022 року.

Головуючий В.І. Гримут