ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2022 року

м. Черкаси

справа № 703/34/22 провадження № 22-ц/821/692/22 категорія 304070000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Бородійчука В.Г.,

суддів: Карпенко О.В., Василенко Л.І.

учасники справи:

позивач: Комунальне підприємство «Смілакомунтеплоенерго»

відповідач: ОСОБА_1

розглянув у порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 та представника Комунального підприємства «Смілакомунтеплоенерго» - адвоката Лук`яненко Галини Олександрівни на рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 28 березня 2022 року у справі за позовом Комунального підприємства «Смілакомунтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення боргу з оплати послуги з централізованого опалення.

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

05 січня 2022 року КП «Смілакомунтеплоенерго» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу з оплати послуги з централізованого опалення.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачем з 01 лютого 2018 року КП «Смілакомунтеплоенерго», яке є надавачем послуг в сфері теплопостачання згідно рішення виконавчого комітету Смілянської міської ради від 23 лютого 2018 року №70 «Про визначення виконавців житлово-комунальних послуг», надавало послуги з централізованого опалення у м. Сміла, в тому числі і у житлову квартиру ОСОБА_1 , де зареєстрована та проживає споживач ОСОБА_1 , на підставі публічного договору приєднання опублікованого в місцевій газеті «Сміла» від 28 лютого 2018 року № 9 (1101).

За період з лютого 2018 року по березень 2021 року у відповідача перед позивачем утворилася заборгованість у сумі 23 809 гривень 84 копійки.

Відповідач з березня 2018 року по березень 2021 року із загальної суми заборгованості сплатила 2 890 гривень 06 копійок, з яких 2 290 гривень 06 копійок субсидія.

Дії споживача по невиконанню свого обов`язку з оплати житлово-комунальних послуг порушує права надавача послуг щодо отримання плати за надані послуги, порушує фінансовий стан підприємства та спричиняє збитки. Нарахування плати за надані послуги, у період виникнення заборгованості, здійснювалося за тарифами, затвердженими рішеннями виконавчого комітету Смілянської міської ради № 463 від 20 жовтня 2017 року, № 414 від 22 листопада 2018 року та № 83 від 28 лютого 2019 року. В даному випадку, у будинку № 24 вул Мічуріна , в якому знаходиться квартира, в якій зареєстрована та проживає відповідач, встановлено прилад комерційного обліку теплової енергії, в зв`язку з чим нарахування плати за надані послуги здійснювалося за тарифами та показниками засобів обліку теплової енергії.

Станом на даний час всі споживачі КП «Смілакомунтеплоенерго» не уклали нові моделі договорів на надання послуги з постачання теплової енергії, а тому з фізичними особами - споживачами послуг з централізованого опалення, починаючи з 01 лютого 2018 року по даний час, діють раніше укладені договори та застосовується в розрахунку тариф на послугу з постачання централізованого опалення, а не тариф на послугу з постачання теплової енергії.

Позивач є постачальником теплової енергії у будинок, в якому знаходиться квартира споживача за вищевказаною адресою. Оскільки відповідач споживав надані послуги, не відмовлявся від них у законному порядку, то згідно ст.205, 901-903 ЦК України, договір про надання послуг з централізованого теплопостачання між сторонами фактично відбувся (конклюдентний договір).

В зв`язку з невиконання відповідачем свої зобов`язань по сплаті житлово-комунальної послуги, позивач нарахував ОСОБА_1 інфляційні втрати у сумі 2 429 гривень 91 копійка, три проценти річних у сумі 1 157 гривень 05 копійок та пеню у сумі 742 гривні 84 копійки.

В позовній заяві позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на його користь борг з оплати послуги з централізованого опалення житла у сумі 23 809 гривень 84 копійки, пеню у сумі 742 гривні 34 копійки, втрати від інфляції у сумі 2 429 гривень 91 копійок, три проценти річних у сумі 1 157 гривень 05 копійок та судові витрати по сплаті судового збору.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 28 березня 2022 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь КП «Смілакомунтеплоенерго» борг з оплати послуги з централізованого опалення житла за період з лютого 2018 року по березень 2021 року включно в сумі 22 582 грн. 17 коп., пеню в сумі 2 259 грн. 64 коп., 3 % річних в сумі 1 047 грн. 37 коп. та судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2 148 грн. 33 коп., а всього 28 779 грн. 85 коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що під час розгляду справи судом було встановлено, що позивачем КП «Смілакомунтеплоенерго» у період з 16 листопада 2018 року по березень 2021 року включно надавалася послуга з централізованого опалення споживачам у будинку № 24 по вул. Мічуріна у місті Сміла , в якому, зокрема, розташована квартира АДРЕСА_1 , в якій зареєстрована та проживає відповідавч ОСОБА_1 , яка є споживачем житилово-комунальних послуг, ща надаються до вказаної квартири.

При цьому, будь-яких письмових доказів, які свідчать про відмову відповідача ОСОБА_1 від отримання послуги з централізованого опалення, яка надається КП «Смілаколмунтеплоенерго» до квартири АДРЕСА_1 , споживачем якої є відповідач, у період з 01 лютого 2018 року по березень 2021 року судом не встановлено.

Отже, суд дійшов висновку, що між сторонами виникли правовідносини, які регулюються ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» та Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМУ № 630 від 21 липня 2005 року. Будь-яких доказів, що між сторонами було розірвано договір про надання послуг судом не встановлено.

Оскільки відповідачем не спростовано доводи позивача про виниклу заборгованість, суд врахувавши заявлене клопотання про застосування строків позовної давності частково задовольнив вимоги позивача щодо стягнення заборгованості з оплати послуги з централізованого опалення.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 та КП «Смілакомунтеплоенерго» оскаржили його до суду апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Смілянського міськрайонного суду Черкської області від 28 березня 2022 року як незаконне та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог. Судові витрати покласти на позивача.

В апеляційній скарзі КП «Смілакомунтеплоенерго» просить скасувати рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 28 березня 2022 року в частині застосування строків позовної давності та прийняти постанову, якою повністю задовольнити позовні вимоги. Судові витрати покласти на відповідача.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга ОСОБА_1 обґрунтована тим, що суд під час розгляду справи суд не виконав обов`язку щодо всебічної оцінки доказів та прийняв розрахунок заборгованості позивача, який був складений КП «Смілакомунтеплоенерго» в односторонньому порядку. Такий розрахунок заборгованості не звірявся із відповідачем у справі, а тому його достовірність є сумнівною.

Крім того, суд не забезпечив право відповідача на обізнаність із датою та часом слухання, розглянувши спір без належного повідомлення відповідача у справі, яим порушив норми процесуального права.

Апеляційна скарга КП «Смілакомунтеплоенерго» мотивована тим, що суд під час розгляду справи, суд, застосовуючи строки позовної давності не врахував, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у справі. Оскільки матеріали справи не містять зави про застосування строку позовної давності, тому суд безпідставно застосував положення ч. 3 ст. 267 ЦК України, а відтак рішення суду підлягає до скасування саме в частині застосування строку позовної давності.

Відзив на апеляційну скаргу

У відзиві на апеляційну скрагу ОСОБА_1 , що надійшов від КП «Смілакомунтеплоенерго» зазначено, що доводи апеляційної скарги є необгрунтовані та не дають підстав для її задоволення.

Зазначено, що стороною позивача було надано суду виписку по особовому рахунку споживача ОСОБА_1 , з якої вбачається стан розрахунків між стронами по справі, зокрема кількість спожитої теплової енергії на квартиру відповідача, сума коштів, що підлягали до оплати за надані послуги та сума, яку сплатила відповідач по справі. Будь-яких спростувань, зокрема щодо надання позивачем послуги в іншому розмірі, або її ненадання взагалі відповідачем суду не надавалось.

Крім того, зазначено, що від сторін у справі до суду були подані клопотання про розгляд справи за їх відсутності, тому, суд правомірно застосував положення ч. 3 ст. 211 ЦПК України і провів розгляд справи на підставі наявних матеріалів.

У відзиві на апеляційну скаргу КП «Смілакомунтеплоенерго», що надійшов від ОСОБА_1 зазначено, що доводи позивача щодо неправомірного застосування судом строків позовної давності є безпідставними, оскільки відповідачем до суду була подана відповідна заява з викладенням відповідних аргументів щодо основних і похідних вимог. Тому, підстав для задоволення апеляційної скраги з даних обставин ОСОБА_1 не вбачає.

Мотивувальна частина

Позиція Апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає.

При розгляд ісправи в суді апеляційної інстанції встановлено, що КП «Смілатеплокомуненерго» є постачальником теплової енергії до будинку за адресою АДРЕСА_1 , де проживає відповідач.

Рішенням виконавчого комітету Смілянської міської ради від 23 лютого 2018 року № 70 «Про визначення виконавців житлово-комунальних послуг» КП «Смілакомунтеплоенерго» визначено виконавцем житлово-комунальних послуг з централізованого опалення та послуг з постачання теплової енергії для об`єктів усіх форм власності з 01 лютого 2018 року до кінцевих споживачів (а.с. 8).

Рішенням виконавчого комітету Смілянської міської ради № 463 від 20 жовтня 2017 року та № 414 від 22 листопада 2018 року встановлено тарифи на послуги з централізованого опалення та теплову енергію (а.с. 9).

Із газети «Сміла» № 9 (1101) від 28 лютого 2018 року вбачається, що КП «Смілакомунтеплоенерго» опублікувало договір про надання послуг з централізованого опалення (а.с. 6-7).

Постановою національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 17 жовтня 2014 року та рішенням виконавчого комітету Смілянської міської ради від 25 лютого 2009 року № 135 встановлено методику та тарифи, за якими нараховується вартість наданих послуг з централізованого опалення житла в багатоквартирних будинках м. Сміла.

Позивачем з лютого 2018 року по березень 2021 року надавалася надвалася послуга з централізованого опалення до будинку, в якому проживає відповідач, що підтверджується актами про подачу теплоносія (а.с. 15-16).

Судом першої інстанції достовірно встановлено і дану обставину сторони не заперечили, що відповідач ОСОБА_1 зареєстрована та проживає в квартирі АДРЕСА_1 .

Оскільки ОСОБА_1 зареєстрована за вищевказаною адресою, має особовий рахунок як споживач послуги, що надається КП «Смілакомунтеплоенерго», тому висновок суду першої інстанції про те, що вона є споживачем послуги з централізованого опалення, яка надається КП «Смілакомунтеплоенерго» до вказаної квартири є правильним, оскільки даної обставини відповідачем не спростовано.

Згідно ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-ІV (чинний, станом на день виникнення правовідносин між сторонами), споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189-VІІІ, споживач житлово-комунальних послуг - індивідуальний або колективний споживач.

П. 6 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189-VІІІ визначено, що індивідуальний споживач - це фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Відповідно до ст. 3 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189-VІІІ предметом регулювання цього Закону є правовідносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг. Суб`єктами цього Закону є органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, власники, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг.

Згідно ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189-VІІІ, залежно від функціонального призначення, житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків; 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд.

Ч. 2 ст. 642 ЦК України передбачено, що якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Відповідно до розрахунку нарахування та сплати вартості житлово-комунальної послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, за отримані від Позивача послуги Відповідач частково здійснив оплату.

За змістом положень ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Згідно ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до норм ст.ст. 641, 642 ЦК України, пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Норми ст.ст. 19, 20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» передбачають обов`язок споживача житлово-комунальних послуг укласти письмовий договір з виконавцем послуг на основі типового договору, форма та зміст (умови) типового договору затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 «Про затвердження правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної води та гарячої води і водовідведення».

Згідно п. 7 Правил користування приміщенням житлових будинків i гуртожитків, що затверджені постановою Кабінету Мiнiстрiв України від 8 жовтня 1992 року № 572 (в редакції постанови Кабінету Мiнiстрiв України від 24 січня 2006 року № 45) власник або наймач квартири зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення затверджений Постановою КМ України № 630 від 21 липня 2005 року, споживач може відмовитись від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Відключення споживача від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється в порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж цього централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється. Боржник від отримання послуг з централізованого опалення та гарячої води не відмовлявся та фактично отримує послугу з центрального опалення.

Згідно пункту 7.1 «Правил користування приміщеннями житлових будинків», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року № 572, власник та наймач (орендар) квартири зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем відповідно до типового договору.

Договір на надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), що укладається виконавцем із споживачем - фізичною особою, яка не є суб`єктом господарювання, є договором приєднання, згідно з п. 7 ст. 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Отже, умови типового договору, що набули юридично обов`язкового значення в силу актів цивільного законодавства, є обов`язковими для сторін договору, які не мають права відступити від їх положень і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Таким чином, укладення договору на надання житлово-комунальних послуг є обов`язком споживача.

Відмова споживача послуг від укладення договору суперечить вимогам ч. 3 ст. 6, ст. 627, 630 ЦК України та ст.ст. 19, 20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», пункту 7.1 «Правил користування приміщеннями житлових будинків».

Крім того, факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг, само собою, не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними (правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц).

Відповідно до правового висновку, який міститься в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 лютого 2018 року у справі №711/11424/15-ц, провадження 61-3500св18 зазначено «Хоч у ч.1 ст.19 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі».

В обгрунтування своїх доводів відповідач ОСОБА_1 у відзиві на позовну заяву, апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скрагу зазначила, що позивач вимагає оплату послуг за комунальні послуги, які належним чином не надавалися, оскільки у листопаді 2018 року позивачем зірвано опалюваний сезон, що обурило мешканців і спонукало її як власника квартири, ще у листопаді 2018 року, від`єднатися від централізованого опалення, зняти радіатори та перейти на обігрів оселі за допомогою електричних панелей. З даного часу послугами централізованого теплопостачання мешканці квартири АДРЕСА_1 ніколи не користувалися.

Однак, такі доводи ОСОБА_1 не можуть бути прийняті апеляційним судом та визнані як підстава для визнання неправомірним нарахування боргу за комунальні послуги. Апеляційний суд враховує ту обставину, що існує встановлений порядок та правила, які визначають процедуру відмови споживача від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Так, відповідно до Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення затверджений Постановою КМ України №630 від 21 липня 2005 року, споживач може відмовитись від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Відключення споживача від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється в порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж цього централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється.

Матеріали справи не містять відомостей про те, що ОСОБА_1 у встановленому порядку відмовилася від отримання послуг з централізованого опалення та гарячої води, що фактично свідчить про отримання послуг з центрального опалення, оскільки рішення про відключення будинку від системи централізованого опалення з улаштуванням індивідуального опалення повинно бути підтримане всіма власниками (уповноваженими особами власників) приміщень у житловому будинку (пункт 2.1 Наказу Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 06 листопада 2007 року №169 «Про затвердження Змін до Наказу Мінбуду України від 22 листопада 2005 року № 4).

При цьому, обов`язково враховуються технічні можливості існуючих мереж газопостачання, водопостачання та електропостачання даного населеного пункту або окремого мікрорайону щодо забезпечення живлення запропонованої власником (власниками) системи теплопостачання (пункт 2.2 Наказу Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 06 листопада 2007 року № 169 «Про затвердження Змін до наказу Мінбуду України від 22 листопада 2005 року № 4).

Пунктом 26 Правил № 630 передбачено, що відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється за умови забезпечення безперебійної роботи інженерного обладнання будинку та вжиття заходів щодо дотримання в суміжних приміщеннях вимог будівельних норм і правил з питань проектування житлових будинків, опалення, вентиляції, кондиціонування будівельної теплотехніки; державних будівельних норм з питань складу, порядку розроблення, погодження та затвердження проектної документації для будівництва, а також норм проектування реконструкції та капітального ремонту в частині опалення.

Згідно з пунктами 2.6, 2.7 Порядку відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженого Наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2005 року № 4 (далі - Порядок), по закінченню робіт складається акт про відключення будинку від мереж централізованого опалення і гарячого водопостачання і в десятиденний термін подається заявником до постійно діючої міжвідомчої комісії для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж централізованого опалення і постачання гарячої води на затвердження. Після затвердження акта на черговому засіданні постійно діючої міжвідомчої комісії для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж централізованого опалення і постачання гарячої води сторони переглядають умови договору про надання послуг з централізованого теплопостачання.

Тобто, єдиною законною підставою для відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення є відповідний акт постійно діючої міжвідомчої комісії для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж централізованого опалення і постачання гарячої води. Інших підстав чинне законодавство не передбачає.

Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 06 листопада 2007 року № 169 було внесено зміни, які унеможливлюють відключення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання окремих квартир у багатоквартирному будинку і дозволяють таке відключення лише щодо будинку в цілому.

Під час розгляду справи в суді першої та апеляційної інстанції було встановлено, що матеріали справи не місять відповідної проектної документації, яка б засвідчувала факт відключення квартири відповідача від мережі централізованого теплопостачання та доказів ненадання їй послуг з постачання тепла КП «Смілакомунтеплоенерго».

Районний суд правильно встановив, що факт відсутності з 2018 року у квартирі, в якій зареєстрована відповідач ОСОБА_1 батарей не є доказом відключення квартири від мережі централізованого теплопостачання та доказом ненадання послуг з постачання тепла. При цьому, судом було враховано, що будь-яких доказів відключення квартири АДРЕСА_1 як в установленому законом порядку, так і самовільно, а також зівання саме з вини позивача в 2018 році початку опалювального сезону матеріали справи не містять та відповідачем не надано.

Згідно постанови Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1192ц15, постановами Верховного Суду від 19 серпня 2019 року у справі № 226/1437/16-ц; від 25 вересня 2019 року у справі № 522/401/15-ц; від 22 липня 2020 року у справі № 500/5362/17; від 08 липня 2020 року у справі № 554/946/18, самовільне відключення від мереж централізованого опалення не допускається і не звільняє від обов`язку оплати послуг теплопостачання (централізованого опалення) та гарячого водопостачання.

У вказаних постановах Верховний Суд зазначає, що правове регулювання користування тепловою енергією та відключення від мереж централізованого опалення здійснюється згідно постанови КМУ від 21 лютого 2005 року №630 «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», постанови КМУ від 03 жовтня 2007 року №1198 «Про затвердження Правил користування тепловою енергією», наказу Міністерства будівництва, архітектури та житлово комунального господарства України від 22 листопада 2005 року № 4 «Про затвердження Порядку відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання».

Відключення від мереж теплопостачання, постачання гарячої води може вважатися правомірним лише за наступних умов:

- прийняття загальними зборами мешканців (або ОСББ) рішення про відключення будинку від ЦО та/або ГВП; - прийняття постійно діючою міжвідомчою Комісією для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж ЦО і ГВП, створеною органом місцевого самоврядування або місцевим органом виконавчої влади, рішення щодо відключення від мереж ЦО і ГВП, улаштування індивідуальної (автономної) системи теплопостачання та збір вихідних даних і технічних умов для виготовлення проектної документації;

- розробка проекту індивідуального (автономного) теплопостачання і відокремлення від мереж ЦО і ГВП, узгодженого з усіма організаціями, які видавали технічні умови на підключення будинку до зовнішніх мереж;

- відключення приміщень від внутрішньобудинкових мереж ЦО і ГВП монтажною організацією за участю представника власника житлового будинку або уповноваженої ним особи, представника виконавця послуг з ЦО і ГВП та власника квартири (нежитлового приміщення) або уповноваженої ним и особи; - складання Акту про відключення та його затвердження на засіданні Комісії.

Відключення окремих приміщень багатоквартирного будинку від наявної у ньому автономної системи опалення, в даному випадку дахової котельні, чинним законодавством взагалі не передбачено. Навіть якщо застосовати вищезгадані нормативні акти до даного будинку за аналогією, то слід зазначити, що і в такому випадку відповідачем порядку відключення не дотримано.

Також, Верховний Суд в постанові від 09 липня 2020 року у справі № 401/497/17(2-а/401/63/17) зазначає, що дозвіл на відключення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання може бути виданий лише за умови відключення цілого багатоквартирного житлового будинку, на підтвердження чого додається копія протоколу загальних зборів мешканців будинку щодо створення ініціативної групи з вирішення питання відключення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання та ухвалення рішення про влаштування в будинку системи індивідуального або автономного опалення. Можливість відключення окремих квартир (приміщень) не передбачена. Будь-яке втручання в систему опалення шляхом зміни гідравлічного опору (від`єднання від системи централізованого опалення) порушує права інших мешканців. Частиною другою статті 383 ЦК України передбачено, що власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку. Здійснення власником квартири своїх прав обмежується правами власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та санітарно-технічними вимогами, правилами експлуатації будинку, оскільки останні розробляються спеціалістами у галузі теплопостачання з урахуванням відповідних будівельних норм та правил.

В постанові Верховного Суду від 14 квітня 2020 року по справі № 908/1349/19 зазначено, що відключення споживачів від мережі централізованого опалення відбувається тільки на підставі рішення постійно діючої міжвідомчої комісії, створеної органом місцевого самоврядування або місцевим органом виконавчої влади з вчиненням в подальшому дій споживачем з дотриманням визначеної Порядком відключення від 22 листопада 2005 року № 4 процедури. При цьому тип приміщення (житлове / нежитлове) у цьому питанні не має значення, оскільки об`єкти теплопостачання є вбудованими у багатоквартирний будинок, тип вбудованого у багатоквартирний будинок приміщення не впливає на порядок його відключення від мережі централізованого опалення. Відключення опалення в окремих приміщеннях, розташованих у багатоквартирному житловому будинку, є неправомірним, оскільки було можливим лише для багатоквартирного житлового будинку в цілому. Посилання лише на факт такого відключення, підтверджене актом про відключення від опалення, є безпідставним.

Самовільне відключення споживача від внутрішньобудинкових систем опалення або здійснення такого відключення з порушенням встановленої законодавством процедури не припиняє статусу такого суб`єкта як споживача відповідних комунальних послуг, не звільняє його від необхідності укладення договору на постачання таких послуг та їх оплати.

Матеріали справи місять акти подачі теплоносія, складені як представниками позивача так і представниками ОСББ: 16 листопада 2018 року, 01 листопада 2019 року, 09 листопада 2020 року з яких вбачається, що станом на вказані дати теплоносій від котельні № 1 було подано по тепловому лічильнику на будинок № 24 по вул. Мічуріна (а.с. 14, 15).

Таким чином, судом першої інстанції достовірно встановлено, що позивачем КП «Смілакомунтеплоенерго» у період з 16 листопада 2018 року по березень 2021 року включно надавалася послуга з централізованого опалення споживача у будинку АДРЕСА_1 , власником якої є відповідач ОСОБА_1 , яка відповідно є споживачем житлово-комунальних послуг, що надаються до вказаної квартири.

При цьому будь-яких письмових доказів, які б свідчили про відмову відповідача ОСОБА_1 від отримання вищевказаної житлово-комунальної послуги, яка надається КП «Смілакомунтеплоенерго» до квартири АДРЕСА_1 , споживачем якої є відповідач, у період з 01 лютого 2018 року по березень 2021 року матеріали справи не містять та відповідачем не надано ні до суду першої ні до суду апеляційної інстанції.

Дана обставина дає підстави визнати правильним висновок районного суду про те, що між сторонами виникли правовідносини, які регулюються ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» та правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної і гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМ України № 630 від 21 липня 2005 року.

Відповідно до п.5 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач таких послуг зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно п.18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної води та гарячої води і водовідведення, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць; плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим.

Пунктом 11 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної води та гарячої води і водовідведення встановлено, що плата за послуги нараховується згідно показань засобів обліку води, а у разі його відсутності ( несправності) за нормативами (нормами) споживання.

Відповідно до ч.1 ст.9 Закону України «Про житлово - комунальні послуги», споживач здійснює оплату за спожиті житлово - комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово - комунальних послуг, отриманих ним до укладання відповідного договору.

Згідно п.1 ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну (передати майно, виконати роботи, надати послуги, оплатити гроші тощо) або утриматися певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч.1.ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язані встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Згідно ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чині відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як вбачається з матеріалів справи, 30 січня 2017 року між ТОВ «Сміла Енергоінвест» та ОСББ «Стумок» по вул. Мічуріна, 24 було укладено договір № 3 (а.с. 52).

Відповідно до п.1.1 вказаного договору, за цим договором сторони домовилися розмежувати між собою відповідальність за експлуатацію будинкового приладу обліку теплової енергії (лічильника), встановленого за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно п.1.2 вказаного договору, позичкодавець зобов`язаний обліковувати на своєму балансі майно, забезпечити облік теплової енергії згідно показників лічильника, проводити періодичну повірку у строки, встановлені технічною документацією на майно.

Відповідно до п.1.3 зазначеного договору, користувач зобов`язується забезпечити схоронність та належні умови експлуатації майна, своєчасно та точно повідомляти показники лічильника, забезпечувати за першою вимогою показичкодавця доступ представників останнього для огляду та повірки майна, нести відповідальність за втрату та/або пошкодження та/або псування майна з вини своїх працівників чи третіх осіб.

Згідно п.6.1 вказаного договору, цей договір вважається безстроковим, діє з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками.

Будь-яких доказів розірвання вказаного договору матеріали справи не містять та відповідачем не надано.

Відповідно до акту прийому-передачі №3 до Договору безоплатного користування № 3 від 30 січня 2017 року, ТОВ «Сміла Енергоінвест» передало, а ОСББ «Струмок» по вул. Мічуріна, 24, прийняло у безстрокове безоплатне користування будинковий прилад обліку (лічильник) теплової енергії №23-SKS, який встановлено в багатоквартирному будинку за адресою: м. Сміла, вул. Мічуріна (а.с.54).

При цьому, як вбачається з матеріалів справи, внаслідок зміни надавача послуги з централізованого опалення для об`єктів сіх форм власності вищевказаний лічильник перейшов на баланс та обслуговування до КП «Смілакомунтеплоенерго».

Тому, з урахуванням вищевикладеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що доводи ОСОБА_1 щодо розрахунку боргу за даними незаконно встановленого приладу обліку є безпідставними.

Згідно свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки №5 06/302 від 03 жовтня 2019 року Державного підприємства «Черкаський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації», теплолічильник №23-SKS відповідає вимогам МП 303 «Теплосчетчики SKS-3» (а.с.51).

Як вбачається з актів виконаних робіт (надання послуг) та зняття показників засобів комерційного обліку теплової енергії від 29 листопада 2018 року, 26 грудня 2018 року, 28 січня 2019 року, 29 листопада 2019 року, 28 грудня 2019 року, 28 січня 2020 року, 28 лютого 2020 року, 31 березня 2020 року, 30 листопада 2020 року, 28 грудня 2020 року, 27 січня 2021 року, 26 лютого 2021 року та 31 березня 2021 року, представником КП «Смілакомунтеплоенерго» (виконавець) та представником споживача здійснювалося зняття показників теплового лічильника та засобів комерційного обліку теплової енергії, що розташований, зокрема, на будинку № 24 по вул. Мічуріна м. Сміла . При цьому, споживач претензій по об`єму, якості та строкам виконання робіт (надання послуг) жодного разу не мав (а.с.16-20).

Крім того, відповідно до довідки про зняття показників лічильника теплової енергії, встановленого за адресою: буд. № 24 вул Мічуріна (ОСББ «Струмок» ) за період з лютого 2018 року по березень 2021 року, представниками КП «Смілакомунтеплоенерго» та представника ОСББ «Струмок» 02 березня 2018 року, 28 березня 2018 року, 03 квітня 2018 року, 19 листопада 2018 року, 29 листопада 2018 року, 26 грудня 2018 року, 28 січня 2019 року, 17 жовтня 2019 року, 29 листопада 2019 року, 28 грудня 2019 року, 28 січня 2020 року, 28 лютого 2020 року, 31 березня 2020 року, 30 листопада 2020 року, 28 грудня 2020 року, 27 січня 2021 року, 26 лютого 2021 року та 31 березня 2021 року здійснювалося зняття показників теплового лічильника та засобів комерційного обліку теплової енергії № 019941, що розташований на будинку. При цьому, споживач претензій по об`єму, якості та строкам виконання робіт (надання послуг) жодного разу не мав (а.с.55).

Отже, аналізуючи дані обставини суд приходить до висновку, що надані позивачем на підтвердження наданих відповідачу послуг є належними та допустимими доказами, оскільки відповідають вимогам законодавства України.

Доказів сплати відповідачем заборгованості за надані позивачем послуги матеріали справи не містять.

Суд першої інстанції правильно врахував заявлене відповідачем клопотання про застосування у даній справі строків позовної давності та встановивши, що позивач звернувся до суду з позовом 28 грудня 2021 року, пропустив позовну давність за період з лютого 2018 року по листопад 2018 року, тому позовні вимоги задоволені частково в межах строку позовної давності.

Судом враховано, що правовідносини, які склалися між сторонами на підставі договору про надання послуг теплопостачання, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав і обов`язків сторін на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора, передбачене ч. 1 ст. 509 ЦК України, вимагати сплату грошей за надані послуги.

Виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три процента річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно ч. 3 ст. 549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання ним грошового зобов`язання за кожен день простроченого виконання.

Відповідно до п.5.3 Договору про надання послуг з централізованого опалення, який опубліковано у газеті «Сміла» № 9 (1101) від 28 лютого 2018 року, виконавець має право нараховувати у разі несвоєчасного внесення споживачем плати за надані послуги пеню у розмірі, встановленому законодавством і цим договором.

Як вбачається з розрахунків інфляційних втрат від несплати коштів, 3% річних за користування коштами та пені за несвоєчасне виконання зобов`язання, розрахованого з застосування строків позовної давності в один рік, відповідно до ст.258 ЦК України, КП «Смілакомунтеплоенерго» нарахувало відповідачу ОСОБА_1 пеню у сумі 742 гривні 34 копійки, інфляційні втрати за період з листопада 2018 року по березень 2021 року включно у сумі 2429 гривень 91 копійок та 3 % річних за період з березня 2018 року по березень 2021 року включно у сумі 1157 гривень 05 копійок (а.с.12, 13).

Оцінюючи поданий позивачем розрахунок заборгованості з точки зору допустимості та належності, суд першої інстанції правильно врахував, що такий був проведений із застосуванням відповідних розрахунків, належним чином обґрунтований та мотивований.

Оскільки, позивач пропустив позовну давність до платежів за період з лютого 2018 року по листопад 2018 року, тому районний суд дійшов правильного висновку про те, що позивач також пропустив позовну давність за цей період до інфляційних втрат за вказаний період на суму 170 гривень 27 копійок та 3 % річних за вказаний період на суму 109 гривень 68 копійок, тому позовні вимоги було задоволено частково в межах строків позовної давності.

Таким чином посилання щодо незаконності рішення суду, приведені в апеляційних скаргах не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які обґрунтовано викладені у мотивувальній частині оскаржуваного рішення суду, та зводяться до переоцінки доказів, незгоди заявника з висновками щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження суду.

Крім того, доводи апеляційної скраги ОСОБА_1 про те, що суд в порушення вимог процесуального законодавства розглянув справу у відсутність відповідача спростовуються наявним в матеріалах справи відзивом на позовну заяву (а.с. 35-38) в якому відповідач ОСОБА_1 просила розглядати справу у відсутність відповідача в зв`язку із напруженим графіком роботи. При цьому, вказане клопотання не містить посилання на конретну дату судового засідання, що давало підстави суду першої інстанції розглядати справу за наявними матеріалами справи.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та представника Комунального підприємства «Смілакомунтеплоенерго» - адвоката Лук`яненко Галини Олександрівни залишити без задоволення.

Рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 28 березня 2022 року у справі за позовом Комунального підприємства «Смілакомунтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення боргу з оплати послуги з централізованого опалення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Повний текст постанови виготовлено 01 червня 2022 року.

Головуючий В.Г. Бородійчук

Судді О.В. Карпенко

Л.І. Василенко