Справа №519/651/19
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.12.2022 року м. Южне

Южний міський суд Одеської області у складі:

головуючого судді Лемця С.П.,

секретаря судового засідання Коршак Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 про визнання бездіяльності державного виконавця неправомірною, боржник - ОСОБА_2 , орган виконавчої служби, дії якого оскаржуються - Перший Приморський відділ ДВС у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса)

Встановив:

17.12.2021 ОСОБА_1 звернулася до суду із скаргою про визнання бездіяльністі державного виконавця Першого Приморського відділу ДВС у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) неправомірною.

В уточненій скарзі зазначає, що рішенням Южного міського суду Одеської області від 29.09.2021, ухваленим за справою № 519/651/19, постановлено стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 пеню із заборгованості зі сплати аліментів за період з 01.05.2016 по 06.11.2017 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 7941,12 грн.

23.11.2021 ОСОБА_1 звернулася до Першого Приморського відділу Державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції з заявою про примусове виконання виконавчого листа Южного міського суду Одеської області у справі №519/651/19, однак станом на дату подання цієї скарги не отримала від відділу ДВС жодних документів виконавчого провадження.

Крім того, рішенням Южного міського суду Одеської області від 26.04.2004 у справі № 2-324/2004, постановлено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання доньки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку щомісячно, починаючи з 26.04.2004 до її повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Постановою державного виконавця Другого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції від 04.08.2005 № В-20/571 відкрите виконавче провадження.

У зв`язку з досягненням ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 повноліття постановою державного виконавця Першого Приморського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 17.05.2018 виконавче провадження ВП № 46353171 було переведене у виконавче провадження ВП № 56423102. Але з часу винесення постанови про відкриття виконавчого провадження за ВП №56423102 з боку державного виконавця не було вчинено жодних виконавчих дій, що також свідчить про бездіяльність державного виконавця.

Ухвалою судді Южного міського суду Горяінової К.А. від 20.12.2021 скаргу ОСОБА_1 залишено без руху.

Ухвалою судді Южного міського суду Горяінової К.А. від 11.01.2022 відкрито провадження у справі та призначено судове засідання.

Ухвалою судді Южного міського суду Лемця С.П. від 18.07.2022 цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 прийнято до свого провадження та витребувано копію виконавчого провадження ВП №56423102.

Ухвалою Южного міського суду від 09.09.2022 витребувано від Першого Приморського відділу ДВС у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) належним чином завірену копію матеріалів виконавчого провадження ВП №67671386 та повторно витребувано ВП №56423102.

Ухвалою Южного міського суду від 03.10.2022 повторно витребувано від Першого Приморського відділу ДВС у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) належним чином завірену копію матеріалів виконавчого провадження ВП №67671386.

Ухвалою Южного міського суду від 11.11.2022 застосовано заходи процесуального примусу до Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) та стягнуто штраф в розмірі 2481,00 грн. Повторно витребувано належним чином завірену копію матеріалів виконавчого провадження ВП №67671386.

В судове засідання сторона скаржника не з`явилась, представник скаржника надав заяву про розгляд справи за їх відсутності, а також письмові пояснення до скарги.

Боржник ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

Представник Першого Приморського відділу ДВС у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) в судове засідання не з`явився, із заявами та клопотаннями не звертався.

Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, в силу ч. 2 ст. 450 ЦПК України не перешкоджають її розгляду.

Перевіривши матеріали справи, дослідивши письмові докази в їх сукупності, суд вважає, що скаргу необхідно задовольнити.

Згідно вимог ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до положень, викладених у ст.ст. 13, 81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 19 Конституції України, визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України, судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).)

Суд при вирішенні даної скарги також керується нормами Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, яка була ратифікована Україною 17.07.1997, а також роз`ясненнями наданими Європейським судом з прав людини.

В світлі практики Європейського суду з прав людини, виконання судового рішення має розглядатися як невід`ємна частина «судового процесу» для цілей статті 6 Конвенції та ст.1 протоколу 1 Конвенції.

Право на виконання судового рішення є частиною загального права на справедливий суд, гарантованого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Держава, гарантуючи право на виконання судового рішення, повинна вживати передбачених для цього законом заходів і у встановленому законом порядку. Головним завданням виконавчого провадження є правильне і своєчасне виконання судового рішення.

Європейський суд з прав людини наголошує, що «право на суд» було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, що надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло би породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, що Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію.

Для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (Hornsby v. Greece, № 18357/91, § 40, ЄСПЛ, від 19.03.1997).

Посилаючись на практику ЄСПЛ, Верховний Суд у справі № 488/3753/17-ц зазначив, що формалізм у процесі є позитивним і необхідним явищем, позаяк забезпечує чітке дотримання судами процесу, проте надмірний формалізм заважає практичному та ефективному доступу до суду, не сприяє правовій визначеності, належному здійсненню правосуддя, у тому числі виконанню судового рішення та є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

За змістом ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, а згідно з ч. 8 ст. 19 цього Закону особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

Згідно п. 9 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження здійснюється з дотриманням забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

За положеннями ч. 1 ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження», під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

За змістом ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Так суд встановив, що постановою державного виконавця Першого Приморського відділу ДВС у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Яцина О.С. від 29.11.2021 відкрито виконавче провадження ВП № 67671386 з виконання виконавчого листа № 519/651/19 про стягнення ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 пеню із заборгованості зі сплати аліментів за період з 01.05.2016 по 06.11.2017 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 7941,12 грн. (а.с.175). Також згідно витребуваних даних матеріли виконавчого провадження містять відповіді на запити від ДФС України та МВС України станом на 29.11.2021 (а.с.178-180).

Крім того судом встановлено, що постановою державного виконавця Першого Приморського відділу ДВС у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Іскрою Р.І. від 17.05.2018 відкрито виконавче провадження ВП № 56423102 з виконання виконавчого листа № 2-324/2004 про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 заборгованості по аліментах у розмірі 92379,37 грн. (а.с.143). Також згідно витребуваних даних матеріли виконавчого провадження містять постанову про закінчення виконавчого провадження від 27.06.2018 (а.с.146).

Як вбачається з інформації про виконавче провадження ВП № 56423102 наданої скаржником 28.09.2018 винесено постанову про скасування документу; 28.09.2018 постанову про арешт майна боржника; 27.12.2019 постанову про передачу виконавчого документа/провадження; 19.01.2020 постанову про прийняття до виконання ВП; 24.02.2021 постанову про арешт коштів боржника (а.с.29).

Разом з тим, за змістом ч.ч. 1, 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну.

Дослідивши матеріали виконавчих проваджень, судом встановлено, що з дати винесення державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 56423102, тобто з 17.05.2018, сума боргу не стягнута з боржника у примусовому порядку, остання виконавча дія вчинена 24.02.2021 (а.с.29), а згідно витребуваних матеріалів виконавчого провадження 27.06.2018 (а.с.138), що свідчить про бездіяльність державного виконавця у цьому виконавчому провадженні.

Як вбачається з матеріалів виконавчого провадження ВП № 67671386, в ньому в порушення ч.1 ст. 28 Закону України "Про виконавче провадження" (далі - Закону) відсутнє підтвердження про направлення стягувачу - ОСОБА_1 копії постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження ВП № 67671386 від 29.11.2021.

Як вбачається з матеріалів виконавчих проваджень ВП № 56423102, ВП № 67671386 в них відсутні будь-які постанови, передбачені ч. 9 ст. 71 Закону, а також відповідні звернення до Державної прикордонної служби, Міністерства внутрішніх справ, інших органів державної виконавчої влади, до компетенції яких належить видача вказаних дозволів або обмеження у здійсненні певної діяльності, що також свідчить про бездіяльність державного виконавця.

Згідно з п. 14 ст. 71 Закону за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 20 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за два роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 30 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 50 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

У подальшому постанова про накладення штрафу у розмірі, визначеному абзацом першим цієї частини, виноситься виконавцем у разі збільшення розміру заборгованості боржника на суму, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік. Суми штрафів, передбачених цією частиною, стягуються з боржника у порядку, передбаченому цим Законом, і перераховуються стягувану.

В матеріалах виконавчих проваджень відсутні будь-які постанови державного виконавця про накладання на боржника штрафу, пов`язаного з наявною багаторічною заборгованістю.

Щодо вимог скаржника ОСОБА_1 про зобов`язання державного виконавця до вчинення певних дій, суд вважає за необхідне у їх задоволенні відмовити, оскільки зобов`язання державного виконавця щодо вчинення необхідних дій для належного виконання судового рішення визначено Законом Украхни «Про виконавче провадження», а відтак повторне їх визначення судом не потрібне.

Відповідно до ч. 2 ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Керуючись ст.ст. 3, 12, 81, 259, 260, 268 447, 450-453 ЦПК України, суд

Ухвалив:

Скаргу ОСОБА_1 про визнання бездіяльності державного виконавця неправомірною, боржник - ОСОБА_2 , орган виконавчої служби, дії якого оскаржуються - Перший Приморський відділ ДВС у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), задовольнити частково.

Визнати неправомірною бездіяльність державних виконавців Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (, місцезнаходження: 65026, м. Одеса, Польський узвіз, 6) щодо примусового стягнення з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , 92379,37 гривень у якості заборгованості зі сплати аліментів за період з 26.04.2004 по 06.11.2017, присуджених рішенням Южного міського суду Одеської області від 26.04.2004 на користь ОСОБА_1 на утримання доньки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також 7941,12 гривень, у якості пені із заборгованості зі сплати аліментів за період з 01.05.2016 по 06.11.2017.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Южного міського суду Сергій ЛЕМЕЦЬ