Справа № 344/9179/22
Провадження № 2/344/2733/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2022 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого-судді Татарінової О.А.,

секретаря Кондратів Х.І.,

розглянувши у спрощеному провадженні у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

Представник АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з зазначеним позовом, на обґрунтування якого вказав, що АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 08.09.2008 року уклали кредитний договір 141К. Згідно договору АТ КБ «Приватбанк» зобов`язався надати відповідачу кредит у розмірі 43 000,00 Доларів США на термін до 06.09.2013 р., а ОСОБА_1 зобов`язалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. АТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за договором та угодою виконав повному обсязі, а саме видав відповідачу кредит у розмірі 43 000,00 Доларів США. В порушення умов кредитного Договору, а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, ОСОБА_1 свої зобов`язання не виконала, а саме не здійснювала погашення заборгованості за кредитом у встановленому Договором порядку та строки. 17.11.2009 року АТ КБ «Приватбанк» звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою про стягнення заборгованості з Відповідача. Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 14.10.2010 року було задоволено стягнути заборгованість. Винесення рішення Жовтневим районним судом м.Дніпропетровська від 14.10.2010 року не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін, оскільки договір діє до повного виконання сторонами зобов`язань та не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання. На данин час рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 14.10.2010 року не виконано боржником. Сума заборгованості за тілом кредиту станом на 10.12.2009 р. становить у розмірі 41 980,56 Доларів США, та яка у подальшому змінюється по періодам, які зазначені нижче у розрахунку заборгованості та станом на 11.04.2022 р. становить у розмірі 40 101,97 Доларів США. Оскільки з Відповідачів було стягнено заборгованість за кредитним договором за період з дати укладання кредитного договору до дати поточної заборгованості, яка була вказана в рішенні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14.10.2010 року, тобто за період з 08.09.2008 року по 17.11.2009 року, то за період після подання позовної заяви від 17.11.2009 року, з 10.12.2009 по 11.04.2022 року Відповідачів має заборгованість у розмірі 14 867,55 Доларів США, яка складається з наступного: 14867,55 Доларів США - 3 % річних від простроченої суми.

В забезпечення виконання зобов`язання за Договором 141К між АТ КБ «Приватбанк» та нижчевказаними фізичними особами було укладено договір поруки з поручителем ОСОБА_2 в забезпечення виконання зобов`язань за кредитними договорами ОСОБА_1 . Враховуючи наведене просять суд стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість у розмірі 14 867,55 Доларів США, що за курсом 29,25 відповідно до службового розпорядження НБУ від 11.04.2022 року складає 434 875,84 грн. станом на 11.04.2022 року за кредитним договором №141К від 08.09.2008 року, яка складається з 14 867,55 Доларів США 3% річних від простроченої суми, а також судові витрати по справі.

21.09.2022 року представником відповідача ОСОБА_2 подано до суду відзив на позовну заяву, який обґрунтовує тим, що 14.10.2010 року рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» у рахунок повернення заборгованості за кредитним договором №141К від 08.09.2008 року 490 120,32 грн. Відтак, кредитор, пред`явивши 04.12.2009 року позов про стягнення заборгованості, відповідно до ч.2 ст.1050 ЦПК України змінив строк виконання основного зобов`язання, а тому перебіг позовної давності за вимогами банку про повернення кредиту та платежів за ним почався з наступного дня після подання позову про звернення стягнення на предмет іпотеки, тобто з 05.12.2009 року.

Зазначає, що у п.10 договору поруки №141К від 08.09.2008 року, укладеного між ОСОБА_2 та АТ КБ «Приватбанк» зазначено, що цей договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання зобов`язань за кредитним договором. Строк, зазначений у п.10 договору поруки №141К від 08.09.2008 р., укладеного між ОСОБА_2 та АТ КБ «Приватбанк», є строком, встановленим в договорі поруки, у розумінні статті 559 ЦК України. Відтак, кредитор (банк) мав право пред`явити вимоги до поручителя протягом 6 місяців (строк, передбачений ст.559 ЦК України в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) від дня настання строку виконання основного зобов`язання, в даному випадку, 6 місяців з 04.12.2009 р., тобто не пізніше 04 червня 2010 року. В пункті 11 договору поруки №141К від 08.09.2008 р., укладеного між ОСОБА_2 та АТ КБ «Приватбанк» зазначено, що сторони прийшли до згоди, що строк, в межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист свого права або інтересу, встановлюється протягом у 5 (п`ять) років. Якщо припустити, що строк, зазначений у п.11 договору поруки №141К від 08.09.2008 р., укладеного між ОСОБА_2 та АТ КБ «Приватбанк», є строком, встановленим в договорі поруки, у розумінні статті 559 ЦК України, то кредитор (банк) мав право пред`явити вимоги до поручителя протягом 5 років від дня настання строку виконання основного зобов`язання, в нашому випадку, 5 років з 04.12.2009 р., тобто не пізніше 04 грудня 2014 року. Пред`явивши у грудні 2009 року до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 позов, банк в односторонньому порядку згідно з умовами кредитного договору та частини другої статті 1050 ЦК України використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, чим змінив строк виконання основного зобов`язання. Таким чином, банк не вправі нараховувати відсотки за кредитним договором після спливу строку кредитування. На час звернення позивача до суду 28.07.2022 року з даним позовом строк позовної давності позивачем пропущено, а тому просить відмовити в задоволенні позову АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_2 ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, у зв`язку зі спливом строків для звернення в суд за захистом порушеного права.

21.09.2022 року представником відповідача ОСОБА_1 подано до суду відзив на позовну заяву, який обґрунтовує тим, що 14 жовтня 2010 року рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» у рахунок повернення заборгованості за кредитним договором №141К від 08.09.2008 року 490 120,32 грн. Відтак, кредитор, пред`явивши 04 грудня 2009 року позов про стягнення заборгованості, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов`язання, а тому перебіг позовної давності за вимогами банку про повернення кредиту та платежів за ним почався з наступного дня після подання позову про звернення стягнення на предмет іпотеки, тобто з 05 грудня 2009 року. Зазначає, що рішенням суду встановлена сума заборгованості у розмірі 490320,32 грн. Відтак нарахування сум, передбачених ст..625 ЦК України, повинно здійснюватися від суми заборгованості, яка підтверджена судовим рішенням.

24.10.2022 року представником АТ КБ «Приватбанк» подано до суду відповідь на відзив ОСОБА_2 на позовну заяву, в якому зазначає про те, що 17.11.2009 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська з позовною заявою про стягнення заборгованості з Відповідача. Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14.10.2010 року було задоволено стягнути заборгованість. Таким чином, винесення рішення Жовтневим районним судом м.Дніпропетровська від 14.10.2010 року не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін, оскільки договір діє до повного виконання сторонами зобов`язань та не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання. На даний час рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14.10.2010 року не виконано боржником. Сума заборгованості за тілом кредиту станом на 10.12.2009 р. становить у розмірі - 41980,56 Долар США, та яка у подальшому змінюється по періодам, які зазначені у розрахунку заборгованості та станом на 11.04.2022 р. становить у розмірі 40 101,97 Долар США. Оскільки, з Відповідачів було стягнено заборгованість за кредитним договором за період з дати укладання кредитного договору до дати поточної заборгованості, яка була вказана в рішенні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14.10.2010 року, тобто за період з 08.09.2008 року по 17.11.2009 року, то за період після подання позовної заяви від 17.11.2009 року, з 10.12.2009 по 11.04.2022 року Відповідачі мають заборгованість у розмірі 14867,55 Доларів США, яка складається з наступного: 14867,55 Доларів США - 3 % річних від простроченої суми.

За змістом ст.625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Щодо строку позовної давності. Зазначив, що згідно п. 7.1 кредитного договору обумовлено, що договір діє моменту його укладення до повного виконання зобов`язань сторонами, тобто термін дії договору обумовлений моментом повного виконання зобов`язань. У зв`язку з цим, обставини, на які відповідач посилається, не відповідають дійсності, а строк позовної давності позивачем дотримано при зверненні до суду. Так, на даний час, Відповідач належним чином свої зобов`язання за Кредитним Договором не виконав. Враховуючи викладене, просить суд задовольнити позовні вимоги банку в повному обсязі.

24.10.2022 року представником АТ КБ «Приватбанк» подано до суду відповідь на відзив ОСОБА_1 на позовну заяву, в якому зазначає про те, що 17.11.2009 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська з позовною заявою про стягнення заборгованості з Відповідача. Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14.10.2010 року було задоволено стягнути заборгованість. Таким чином, винесення рішення Жовтневим районним судом м.Дніпропетровська від 14.10.2010 року не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін, оскільки договір діє до повного виконання сторонами зобов`язань та не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання. На даний час рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14.10.2010 року не виконано боржником. Сума заборгованості за тілом кредиту станом на 10.12.2009 р. становить у розмірі 41980,56 Доларів США, та яка у подальшому змінюється по періодам, які зазначені у розрахунку заборгованості та станом на 11.04.2022 р. становить у розмірі 40 101,97 Доларів США. Оскільки, з Відповідачів було стягнено заборгованість за кредитним договором за період з дати укладання кредитного договору до дати поточної заборгованості, яка була вказана в рішенні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14.10.2010 року, тобто за період з 08.09.2008 року по 17.11.2009 року, то за період після подання позовної заяви від 17.11.2009 року, з 10.12.2009 по 11.04.2022 року Відповідачі мають заборгованість у розмірі 14867,55 Доларів США, яка складається з наступного: 14867,55 Доларів США - 3 % річних від простроченої суми.

Щодо строку позовної давності. Зазначив, що згідно п. 7.1 кредитного договору обумовлено, що договір діє моменту його укладення до повного виконання зобов`язань сторонами, тобто термін дії договору обумовлений моментом повного виконання зобов`язань. У зв`язку з цим, обставини, на які відповідач посилається, не відповідають дійсності, а строк позовної давності позивачем дотримано при зверненні до суду. Враховуючи викладене, просить суд задовольнити позовні вимоги банку в повному обсязі.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, в позовній заяві просив розглядати справу за відсутності представника банку.

Представник відповідачів в судовому засіданні заперечив з приводу заявлених вимог позивача, просив у задоволенні позову відмовити.

Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 81 ЦПК України, Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа /кредитор/ зобов`язується надати грошові кошти /кредит/ позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

08.09.2008 року між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір 141К. Згідно договору АТ КБ «Приватбанк» зобов`язався надати ОСОБА_1 кредит у розмірі 43 000,00 Доларів США на термін до 06.09.2013 р.

Також 08.09.2008 року між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «Приватбанк» укладено договір поруки №141К, відповідно до якого предметом договору є надання поруки поручителем перед кредитором за виконання ОСОБА_1 своїх зобов`язань за кредитним договором №141К від 08.09.2008 року, згідно якого кредитор надав боржнику кредит у сумі 43 000,00 Доларів США, а боржник зобов`язаний повернути кредит в строк до 07.09.2013 року сплачувати за його користування 14% річних в дату сплати процентів, якою є 10-е число кожного поточного місяця, а у випадку порушення строків повернення кредиту сплачувати 40 % в дату сплати процентів, зазначену вище, а також сплачувати винагороди, штрафи, пені та інші платежі, відшкодовувати збитки, у відповідності, порядку та строки, зазначені у Кредитному договорі (п.1 Договору поруки №141К). Поручитель відповідає перед кредитором за виконання обов`язків за кредитним договором в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків (П.2 Договору поруки).

Банком свої зобов`язання перед ОСОБА_1 виконано, та надано кошти в сумі 43 000,00 USD, що підтверджується копією видаткового касового ордеру від 09.09.2008 року.

Внаслідок невиконання своїх зобов`язань, ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська з позовом про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором №141К від 08.09.2008 року.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 14.10.2010 року вирішено стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» у рахунок повернення заборгованості за кредитним договором №141К від 08.09.2008 року 490 120,32 грн.

27.02.2012 року старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції органу державної виконавчої служби Гнатюком В.Я. винесено постанову у ВП №25874311 про повернення виконавчого документа стягувачу, а саме виконавчого листа №2-8295 від 26.01.2011 року про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в користь ПАТ КБ «Приватбанк» 490 120,32 грн. боргу

Із розрахунку заборгованості за договором №141К від 08.09.2008 року, укладеного між ПриватБанком та ОСОБА_1 , вбачається, що станом на 11.04.2022 року загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) становить 40 101,97 USD, що складає еквівалент 1 172 982,62 грн. в тому числі залишок простроченої заборгованості за наданим кредитом становить 40 101,97 USD, що складає еквівалент 1 172 982,62 грн.; загальний залишок заборгованості за процентами становить 144 204,26 USD, що складає еквівалент 4217974,61 грн.; в тому числі залишок заборгованості за простроченими процентами 144 204,26 USD, що складає еквівалент 4217974,61 грн.; заборгованість з комісії в тому числі заборгованість за простроченою комісією становить 1 208,25 USD, що складає еквівалент 35 341,31 грн.; погашено пені в тому числі списано 21 591,78 USD, що складає еквівалент 631 559,58 грн.; загальна сума нарахованої пені становить 343 384,10 USD, що складає еквівалент 10 043 984,93 грн. Всього заборгованість за кредитом 528 898,58 USD, що складає еквівалент 15 470 283,47 грн.

Також позивачем до матеріалів позовної заяви долучено розрахунок суми боргу та штрафних санкцій, з якого вбачається, що сума заборгованості за тілом кредиту станом на 10.12.2009 року становить у розмірі 41 980,56 USD, та яка у подальшому змінюється по періодам, які зазначені нижче у розрахунку заборгованості та станом на 11.04.2022 року становить у розмірі 40 101,97 USD. За період прострочення грошового зобов`язання 4470 днів позивачем складено розрахунок 3 % річних на суму 14 867,54 USD, що за курсом 29,25 відповідно до службового розпорядження НБУ від 11.04.2022 року складає 434 875,84 грн.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості (ч. 1 ст. 1046 ЦК України).

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Так ,судом встановлено, що 08.09.2008 року між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір 141К, згідно якого ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 43 000,00 Доларів США на термін до 06.09.2013 р. Зазначений кредитний договір забезпечений договором поруки, який 08.09.2008 року укладено між ОСОБА_2 (поручитель) та ПАТ КБ «Приватбанк» за №141К.

Внаслідок неналежного виконання зобов`язань, ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом про дострокове повернення кредитних коштів.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 14.10.2010 року вирішено стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» у рахунок повернення заборгованості за кредитним договором №141К від 08.09.2008 року 490 120,32 грн.

У відповідності до ч. 4, 5, 7 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду.

Отже, позивач використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, та інших платежів за порушення умов договору, шляхом стягнення цих коштів у судовому порядку.

Такими діями позивач (банк) на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, із чим погодився й суд, який задовольнив позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» до відповідачів.

Доказів виконання рішення суду та виконання зобов`язання за кредитним договором сторонами суду не надано. Натомість в матеріалах справи міститься копія постанови державного виконавця у ВП №25874311 про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження».

За статтею 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.11.2019 у справі №127/15672/16-ц, оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Оскільки рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 14.10.2010 року встановлено суму заборгованості відповідачів у розмірі 490 120,32 грн., відтак зазначена сума заборгованості за кредитним договором 141К від 08.09.2008 року не підлягає доведенню у відповідності до положень ч. 4 ст. 82 ЦПК України, та згідно цієї суми повинні нараховуватись 3 % річних.

Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, а є підставою виникнення права на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України . Такий правовий висновок зробила Велика Палата Верховного Суду 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц.

Крім цього, правовий висновок щодо нарахування та стягнення процентів від суми позики після спливу строку кредитування викладено у постанові Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), у якій зокрема, зазначено, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Отже, беззаперечно позивач має право на отримання трьох процентів річних, нарахованих на прострочене грошове зобов`язання за кредитом, яке відповідачем не повернуто після пред`явлення позивачем вимоги про дострокове повернення кредиту.

Виконання зобов`язання може забезпечуватися порукою (частина перша статті 546 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Частиною четвертою статті 559 ЦК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Закон не пов`язує припинення поруки з прийняттям судом рішення про стягнення з боржника або поручителя боргу за зобов`язанням, забезпеченим порукою.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц відступила від висновку, сформульованого в постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), згідно з яким наявність рішення суду про стягнення кредитної заборгованості саме по собі свідчить про закінчення строку дії договору; на правовідносини, які виникають після ухвалення рішення про стягнення заборгованості, порука не поширюється, якщо інше не встановлене договором поруки. Велика Палата Верховного Суду вважає, що наявність рішення суду про стягнення кредитної заборгованості свідчить, що суд дійшов висновку про те, що строк виконання зобов`язання настав, причому саме за тією вимогою, яку задоволено судом, та встановив наявність обов`язку відповідача (відповідачів) сплатити заборгованість.

Рішення суду про стягнення заборгованості, у тому числі з поручителя, не змінює змісту у відповідного правовідношення - характер та обсяг прав і обов`язків сторін залишаються незмінними, додається лише ознака безпосередньої можливості примусового виконання. До моменту здійснення такого виконання або до припинення зобов`язання після ухвалення судового рішення з інших підстав (наприклад, унаслідок зарахування зустрічних однорідних вимог) відповідне зобов`язання продовжує існувати.

Отже, саме по собі набрання законної сили рішенням суду про стягнення з боржника або поручителя заборгованості за кредитним договором не змінює та не припиняє ані кредитного договору, ані відповідного договору поруки, доки не виникне договірна чи законна підстава для такого припинення.

Разом з тим, відповідачами у даній справі зроблено заяву про застосування до позовних вимог строку позовної давності.

Позивач стверджував, що дотримався строку позовної давності, а договірні відносини тривають й донині, що є підставою для покладення відповідальності на відповідачів за невиконання ними грошового зобов`язання.

Розглядаючи та оцінюючи заяву відповідачів про застосування строку позовної давності, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Так, за зобов`язанням з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята статті 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252, 255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Разом з тим главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність.

Аналіз змісту наведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статті 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки (стаття 257 цього Кодексу).

Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Такі висновки суду відповідають правовій позиції, висловленій Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 08.11.2019 у цивільній справі № 127/15672/16, відповідно до якої невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Позивачем у даній справі заявлено вимогу про стягнення трьох процентів річних за період з 10.12.2009 року по 11.04.2022 року. З позовною заявою до суду позивач звернувся 28.07.2022 року.

Отже, застосовуючи строк позовної давності у даній справі, суд частково погоджується з доводами представника відповідачів, та приходить до висновку, що позивач пропустив строк позовної давності за вимогами за період до 27.07.2019 (дата, що передувала трирічному строку перед датою звернення до суду з позовною заявою).

Таким чином, з відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підлягає стягненню на користь Банку три проценти річних, що нараховані на суму основного боргу за кредитом, що була визначена судовим рішенням у розмірі 490 120,32 грн. за останні три роки, які передували даті подачі такого позову, по дату визначену позивачем, тобто з 28.07.2019 по 11.04.2022 року, яка становить 39760.17 грн., виходячи з наступного розрахунку: [Період прострочення №1]: 28.07.2019 - 11.04.2022. [Сума заборгованості] = 490120.32 грн. [Кількість днів прострочення] = 988. [Сума санкції] = 490120.32*3/100/365*157 + 490120.32*3/100/366*366 + 490120.32*3/100/365*365 + 490120.32*3/100/365*100 = 39760.17 грн.

Саме таку суму боргу (3 % річних від простроченої суми) за кредитним договором, яка підлягає стягненню солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 суд вважає обґрунтованою, тому у цій частині позовні вимоги банку підлягають до часткового задоволення.

Зважаючи на те, що позовні вимоги суд задовольняє частково, з відповідачів у відповідності до ст.141 ЦПК України підлягає стягненню на користь позивача судовий збір пропорцій но до задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 524, 526, 527 ч.1, 530, 546 ч.1, 611, 612, 1054 ч. 2, 16, 20 Цивільного Кодексу України, ст.ст.12, 13, 141, 259, 263-265, 268, 280 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк», місцезнаходження: вул. Грушевського, 1Д, м. Київ, , 3% річних у розмірі 39 760 (тридцять дев`ять тисяч сімсот шістдесят) гривень 17 копійок.

Стягнути ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк», місцезнаходження: вул. Грушевського, 1Д, м. Київ, , витрати по сплаті судового збору у розмірі 298 гривень 20 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк», місцезнаходження: вул. Грушевського, 1Д, м. Київ, витрати по сплаті судового збору у розмірі 298 гривень 20 копійок.

В решті вимог позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Івано-Франківського Апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач: Акціонерне товариство Комерційний Банк «Приватбанк», місцезнаходження: вул. Грушевського, 1Д, м. Київ, .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 .

Суддя Татарінова О.А.

Повний текст рішення складено 22 грудня 2022 року