ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1643/22Головуючий по 1 інстанції
Справа №695/3105/21 Категорія: 302060000 Степченко М.Ю.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2022 року м. Черкаси.

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів цивільної палати:

суддя-доповідачФетісова Т.Л.
суддіГончар Н.І., Сіренко Ю.В.
секретарЗінченко Ю.О.

учасники справи:

позивач (скаржник) ОСОБА_1 ,

відповідач Золотоніська міська рада,

третя особа ГУ Держгеокадастру в Черкаській області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника позивача адвоката Конопатського О.О. на рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 24.10.2022 (повний текст складено 24.10.2022, суддя в суді першої інстанції Степченко М.Ю.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Золотоніської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, ГУ Держгеокадастру в Черкаській області, про визнання права на земельну частку (пай),

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду у жовтні 2021 року з позовом, яким просив визнати за ним право на земельну частку (пай) в КСГП ім. Чапаєва в розмірі 2,50 га в умовних кадастрових одиницях.

В обґрунтування зазначає про те, що з 01.03.1991 по 03.01.1997 він був членом КСГП ім. Чапаєва, який було реорганізовано КСГП ім. Чапаєва з 01.04.1992, а з 05.03.1999 реорганізовано в СТОВ «Чапаєвське», яке являється правонаступником КСГП ім. Чапаєва. 30.05.1997 був затверджений список осіб, які мають право на земельну частку (пай) в КСГП ім. Чапаєва с. Благодатне Золотоніського району. З невідомих причин позивача не було включено до даного списку. Позивач вважає, що йому належить право на земельну частку (пай) в КСГП ім. Чапаєва в розмірі 2,50 га (середній розмір частки (паю) по Чапаєвській сільській раді) в умовних кадастрових одиницях. Золотоніська міська рада, як правонаступник Благодатнівської сільської ради, є органом місцевого самоврядування, що здійснює представництво територіальної громади, тому являється відповідачем по справі.

Рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 24.10.2022 позов у справі залишено без задоволення. Суд вказав, що позивач пропустив строки позовної давності для звернення до суду з відповідним позовом.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, представник позивача адвокат Конопатський О.О. подав 22.11.2022 апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та новим рішенням задовольнити позовні вимоги у справі. Скаржник зазначає, що до позовів про усунення перешкод у користуванні майном позовна давність не застосовується, адже порушення прав особи є триваючим, чого не врахував суд першої інстанції у даній справі. У земельному законодавстві не передбачено строки для звернення до уповноваженого суб`єкта з вимогами про отримання, зокрема, земельного сертифікату, що підтверджує права особи на земельний пай.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

При розгляді справи встановлено, що позивач з 01.03.1991 по 03.01.1997 працював в КСП ім. Чапаєва на посаді водія, що підтверджується даними трудової книжки колгоспника № НОМЕР_1 , копією довідки СТОВ «Чапаєвське» №193 від 10.09.2019.

З копії рішення від 20.10.1994 №2-22 вбачається, що Золотоніська районна рада народних депутатів прийняла рішення «Про роздержавлення земель та видачу державних актів на право колективної власності на землю та право постійного користування землею колективному сільськогосподарському підприємству ім. Чапаєва».

КСП ім. Чапаєва с. Чапаєвка Золотоніського району Черкаської області на підставі вищевказаного рішення Золотоніської районної ради було видано 18.11.1994 Державний акт на право колективної власності на землю серії ЧР №5-3, копія якого міститься в матеріалах справи.

30.05.1997 рішенням ІІ сесії сільської Ради №11-22 від 30.05.1997 затверджено списки осіб, які мають право на земельну частку в КСП ім. Чапаєва Чапаєвської сільської ради Золотоніського району Черкаської області, до яких позивач помилково включений не був.

Позивач вважає, що він, як член колишнього КСП, має право на земельну частку (пай), яке він вчасно реалізувати не зміг, отже це право на землю має бути захищено у судовому порядку.

Такими є фактичні обставини, встановлені судом при розгляді цієї справи, які її сторонами не оспорюються. Правовідносини, які виникли між сторонами справи на їх підставі, мають таке правове регулювання.

Предметом спору у справі є вимоги про визнання за позивачем права власності на земельну частку (пай), як за членом колишнього КСП.

Пунктом 2 Указу Президента України від 08.08.1995 №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям (далі - Указ) передбачено, що право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Відповідно до частини першої та другої статті 2 ЗУ «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

За змістом статей 22, 23 ЗК України (в редакції 1990 року) особа набуває право власності на земельний пай за наявності трьох умов: перебування в членах КСП на час паювання; включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; одержання КСП цього акта.

Член КСП, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами цивільного кодексу у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання, відповідно до пункту 7 Указу, має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність.

Згідно з частиною першою статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі.

До спірних правовідносин мають застосовуватись положення актів цивільного законодавства, чинні на момент виникнення спірних правовідносин, а саме ЦК УРСР.

Відповідно до положень статті 76 ЦК УК УРСР перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа довідалася або повинна була довідатися про порушення свого права.

За змістом пункту 6 «Прикінцеві і перехідні положення» ЦК України правила цього Кодексу щодо позовної давності стосуються тільки тих позовів, строк пред`явлення яких, встановлений попереднім законодавством, не сплив до 01.01.2004. Якщо ж строк позовної давності закінчився до зазначеної дати, то до відповідних відносин застосовуються правила про позовну давність, передбачені ЦК УРСР 1963 року.

Відповідно до статей 71, 75 ЦК УРСР загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено позовна давність, встановлюється тривалістю в три роки і позовна давність застосовується судами незалежно від заяви сторін.

Статтею 80 ЦК УРСР встановлено, що закінчення строку позовної давності до пред`явлення позову є підставою для відмови в позові. Якщо суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Установивши, що позивач ОСОБА_1 мав право на отримання сертифікату на земельну частку (пай) у землях КСГП ім. Чапаєва, як член колективного сільськогосподарського підприємства, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в позові у зв`язку з пропуском строку позовної давності для звернення до суду із цим позовом, оскільки позивач про порушення своїх прав мав змогу знати ще з 1994 року, коли почалося розпаювання земель колишніх колгоспників, що є загальновідомим фактом. Тому ОСОБА_1 , як член колгоспу, повинен був дізнатись про порушення свого права на земельну частку (пай) з часу видачі КСП акта на право колективної власності на землю. Однак позивач у передбачений законом строк, не звернувся до суду з вказаними вимогами, що стало підставою для відмови у його задоволенні.

Такі правові висновки відображені в практиці ВС у справі №600/528/16 постанова від 17.06.2020. Аналогічні висновки щодо застосування норм матеріального права у подібних правовідносинах містяться у постановах Верховного Суду: від 19.12.2019 в справі №629/4423/17, від 09.09.2020 у справі №637/53/18, від 21.10.2020 в справі №401/971/19, 03.02.2021 в справі №403/402/19, від 21.07.2021 в справі №933/670/20, від 27.07.2021 в справі № 686/6892/20.

У аспекті викладеного вище, мають бути відхилені посилання скаржника на те, що до позовів про усунення перешкод у користуванні майном позовна давність не застосовується, адже порушення прав особи є триваючим, та про те, що в земельному законодавстві не передбачено строки для звернення до уповноваженого суб`єкта з вимогами про отримання земельного сертифікату, адже вони спростовуються відповідними правовим висновками ВС, які в силу ч.4 ст.263 ЦПК України є обов`язковими до застосування.

Крім того, в даній справі має місце захист права у спосіб визнання його наявності, а не усунення перешкод в реалізації такого права, чого не врахував скаржник, зазначаючи про негаторний характер позовних вимог, до яких позовна давність застосована бути не може.

Також слід відхилити посилання скаржника на те, що ухвалою ВС від 14.09.2022 у справі №654/2630/20 питання щодо застосування строків позовної давності до позовних вимог про визнання права власності на земельну частку (пай), як виключну правову проблему, передано на розгляд до ВП ВС, адже ухвалою ВП ВС у цій же справі від 16.11.2022 справу повернуто на розгляд до касаційного цивільного суду.

Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 24.10.2022 у даній справі слід залишити без змін, а подану апеляційну скаргу без задоволення.

На підставі ст. 141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в апеляційному суді слід залишити за скаржником.

Керуючись ст. ст. 141, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу відхилити.

Рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 24.10.2022 у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Золотоніської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, ГУ Держгеокадастру в Черкаській області, про визнання права на земельну частку (пай), залишити без змін.

Судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в апеляційному суді залишити за скаржником.

Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством.

Повну постанову складено 13.12. 2022.

Суддя-доповідач

Судді