КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/9406/2022
Справа 756/2361/20
П О С Т А Н О В А

Іменем України

14 вересня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

за участю секретаря Мороз Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду справу за апеляційними скаргами Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» на ухвалиОболонського районного суду м. Києва, постановлені у складі судді Диби О.В. в м. Київ 16 червня 2022 рокуза заявами Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго», заінтересовані особи стягувач ОСОБА_1 , державний виконавець Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Лагоднюк Ілона Олександрівна, про визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, -

в с т а н о в и в :

У січні 2022 року КП «Київтеплоенерго» звернулося до суду з заявами про визнання виконавчих документів такими, що не підлягають виконанню, просило визнати виконавчі листи від 16 червня 2021 року у справі № 756/2361/20 про зобов`язання КП «Київтеплоенерго» здійснити ОСОБА_1 перерахунок нарахувань за теплопостачання з 03 жовтня 2019 року, враховуючи показники приладу обліку спожитого тепла у кухні квартири АДРЕСА_1 , а також зобов`язання КП «Київтеплоенерго» здійснювати нарахування оплати за опалення в квартирі за вказаною адресою з урахуванням показань вузла розподільного обліку тепла, що встановлений в квартирі, такими, що не підлягають виконанню.

Ухвалами Оболонського районного суду м. Києва від 16 червня 2022 року заяви КП «Київтеплоенерго» залишені без задоволення.

КП «Київтеплоенерго», не погоджуючись з ухвалами суду першої інстанції, подало апеляційні скарги, в яких, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просило скасувати ухвали Оболонського районного суду м. Києва від 16 червня 2022 року та визнати виконавчі листи такими, що не підлягають виконанню.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, заявник посилався на те, що з 01 травня 2019 року введено в дію Закон України «Про житлово-комунальні послуги», ст. 5 якого передбачено, що комунальною послугою зокрема є постачання теплової енергії. У відповідності з п. 3 прикінцевих та перехідних положень Закону договори про надання комунальних послуг, у тому числі із співвласниками багатоквартирних будинків, які не прийняли рішення про модель організації договірних відносин з виконавцями комунальних послуг, мають бути укладені виконавцями відповідних комунальних послуг протягом двох місяців з дня набрання чинності рішенням Кабінету Міністрів України про затвердження типових публічних договорів приєднання про надання комунальних послуг. Відповідна постанова Кабінету Міністрів України набула чинності тільки з 01 жовтня 2021 року. КП «Київтеплоенерго» на своєму веб-сайті здійснено публікацію індивідуальних договорів, що є договорами приєднання. У зв?язку з тим, що співвласники будинку за адресою АДРЕСА_1 не обрали модель договірних відносин, а тому з 01 листопада 2021 року їхні відносини з підприємством врегульовуються індивідуальним договором про надання послуги з постачання теплової енергії. За умовами зазначеного договору споживачу надається нова послуга з постачання теплової енергії, а не послуга з централізованого опалення.

Вказував, що з 01 листопада 2021 року згідно вимог закону позивач почав отримувати послуги з постачання теплової енергії. Відносини між стягувачем і боржником з 01 травня 2018 року до 31 жовтня 2021 року врегульовувались договором про надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води і відповідно нарахування здійснювалося за послугу з централізованого опалення.

Вважав, що розмежування послуг обумовлене як різними за розмірами тарифами, так і порядками їх надання. Так, надання послуг з централізованого опалення регламентовано Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, а послуги з постачання теплової енергії - Правилами надання послуги з постачання теплової енергії, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року № 830.

Вказував, що в силу вимог закону з 01 листопада 2021 року підприємство не здійснює позивачу нарахування за послуги з централізованого опалення, що унеможливлює виконання виконавчого листа, тобто здійснення в майбутньому нарахувань з оплати за опалення з урахування показань вузла розподільного обліку тепла.

Також, зважаючи, що жодних нарахувань за спірний період з 03 жовтня 2019 року по 31 жовтня 2021 року за послуги з постачання теплової енергії підприємство стягувачу не здійснювало, це унеможливлює здійснення перерахунку, оскільки прямо суперечить нормам чинного законодавства.

Наводив зміст ст. 607 ЦК України, якою встановлено, що зобов`язання припиняється неможливістю його виконання у зв`язку з обставиною, за яку жодна із сторін не відповідає. Оскільки КП «Київтеплоенерго» з 01 листопада 2021 року не має зобов`язань і не надає позивачу послуги з централізованого опалення, і оскільки КП «Київтеплоенерго» за спірний період не мало зобов`язань і не надавало позивачу послуги з постачання теплової енергії, боржник не може виконати неіснуюче зобов`язання.

Від позивача ОСОБА_1 надійшли відзиви на апеляційну скаргу та клопотання про поновлення строку на їх подання, обґрунтовані запровадженням військового стану та неможливістю як внутрішньо переміщеній особі вчасно отримати копію ухвали про відкриття провадження, яку вона отримала лише 11 серпня 2022 року після того, як сусіди повідомили її про знаходження поштового повідомлення у поштовій скриньці.

Апеляційний суд вважає наведені підстави обґрунтованими і такими, що підтверджуються рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, згідно якого ОСОБА_1 одержала копію ухвали про відкриття провадження та копію апеляційної скарги 11 серпня 2022 року.

У відзивах на апеляційні скарги ОСОБА_1 зазначала про їх необґрунтованість, а викладені в них вимоги вважала такими, що не відповідають чинному законодавству. Боржником в апеляційній скарзі не зазначено, яким саме нормам чинного законодавства суперечить здійснення перерахунку нарахувань за теплопостачання. Заявник, звертаючись до суду з заявою про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, розрізняє діяльність, що надається для потреб опалення, в залежності для формулювання, хоча як централізоване опалення, так і теплопостачання має на меті задоволення потреб споживача шляхом постачання тепла.

Вважала правильними висновки суду першої інстанції про відсутність юридичних та фактичних обставин, які б свідчили про те, що виконавчі листи видано помилково та/або обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість ухвал суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, з таких підстав.

Із матеріалів справи вбачається, що у лютому 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Комунального підприємства Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (далі - КП ВК КМР (КМДА) «Київтеплоенерго») про визнання неправомірними дій та зобов`язання вчинити дії.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 30 серпня 2012 року вона за власні кошти обладнала належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_1 , приладом обліку теплової енергії типу Gross WWZ-UA, заводський номер: 12010461. Монтаж приладу обліку проведено відповідно до погодженого проекту, складеного спеціалізованою організацією та погодженого балансоутримувачем будинку ТОВ «Житлобуд 1». Актом введення в експлуатацію від 30 серпня 2012 року її під підпис зобов`язано у встановлені терміни проводити повірку вказаного теплолічильника, вказана повірка повинна бути проведена до 30 серпня 2016 року. Така повірка лічильника відбулась у 2016 році та видано свідоцтво про повірку законодавчо врегульованого засобу вимірювальної техніки від 14 липня 2016 року № 24-1-2К/1893. Актом від 17 листопада 2016 року вузол обліку взято на облік та опломбовано представником РТМ «Поділ». У зв`язку зі заміною елементу живлення у теплолічильнику Всеукраїнський державний науково-виробничий центр стандартизації, метрології, сертифікації та захисту прав споживачів 12 січня 2017 року видав свідоцтво про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 24-1-4/43К, яке чинне до 12 січня 2021 року. Згідно з вимогами статті 24 Закону України «Про теплопостачання» оплата за спожиту теплову енергію здійснюється за показаннями засобів обліку теплової енергії. Відповідно до пункту 29 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та відповідно до умов договору споживач має право на установлення квартирних засобів обліку та взяття їх на абонентський облік; періодичну повірку, обслуговування та ремонт квартирних засобів обліку.

Надання їй послуги з опалення та оплата її вартості відбувались відповідно до вказаних вимог закону та правил на підставі виставлених рахунків ПАТ «Київенерго». 23 листопада 2016 року між нею та ПАТ «Київенерго» укладений договір № 30100 «Про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води населенню».

З 01 травня 2018 року ПАТ «Київенерго» припинило свою діяльність, а КП «Київтеплоенерго» набуло статусу виконавця послуг з централізованого опалення у будинку АДРЕСА_1 , і, на її думку, вказаний договір продовжує діяти за мовчазною згодою сторін, що підтверджується нарахуваннями їй платежів КП «Київтеплоенерго» за спожите тепло згідно із зазначеними нею в особистому кабінеті обсягів споживання.

Станом на 30 жовтня 2019 року лічильник не відображається в її особистому кабінеті на сайті ГІОЦ, тому вона не має можливості вносити показники спожитої теплової енергії. Відповідно до умов договору та вимог Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», справляння плати за нормативним споживанням за наявності квартирних засобів обліку без урахування їх показань не допускається. Її неодноразові звернення до відповідача результатів не дали, у наданих відповідях відповідач посилається на невідповідність встановлених у її квартирі приладів обліку теплової енергії вимогам чинного законодавства, у зв`язку з чим їх правомірно знято з обліку.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просила визнати неправомірними дії відповідача щодо зняття з обліку встановленого згідно з проектом лічильника тепла та проведення нарахування за комунальну послугу з централізованого опалення в опалювальний сезон 2019-2020 року без урахування щомісячних показників лічильника (заводський номер: 12010461); визначити, що підставою для нарахування оплати за опалення в квартирі АДРЕСА_1 , є показання вузла розподільного обліку тепла, що встановлений у цій квартирі; зобов`язати КП ВК КМР (КМДА) «Київтеплоенерго» здійснювати нарахування оплати за опалення в квартирі АДРЕСА_1 , з урахуванням показань вузла розподільного обліку тепла, що встановлений у квартирі; зобов`язати КП ВК КМР (КМДА) «Київтеплоенерго» здійснити перерахунок нарахувань ОСОБА_1 за теплопостачання з 03 жовтня 2019 року та надалі, враховуючи показники приладу обліку спожитого тепла (заводський номер: 12010461) у кухні квартири АДРЕСА_1 , та скасувати заборгованість за договором № 30100.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 22 лютого 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 20 травня 2021 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_1 . Визнано неправомірними дії КП ВК КМР (КМДА) «Київтеплоенерго» щодо зняття з обліку встановленого згідно з проектом лічильника в належній на праві власності ОСОБА_1 квартирі АДРЕСА_1 , та проведення нарахування ОСОБА_1 оплати за комунальну послугу з централізованого опалення в опалювальний сезон 2019-2020 року без урахування щомісячних показників лічильника (заводський номер: 12010461); зобов`язано КП ВК КМР (КМДА) «Київтеплоенерго» здійснювати нарахування оплати за опалення в квартирі АДРЕСА_1 , з урахуванням показань вузла розподільного обліку тепла, що встановлений у квартирі; зобов`язано КП ВК КМР (КМДА) «Київтеплоенерго» здійснити ОСОБА_1 перерахунок нарахувань за теплопостачання з 03 жовтня 2019 року, враховуючи показники приладу обліку спожитого тепла (заводський номер: 12010461) у кухні квартири АДРЕСА_1 . У задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Частково задовольняючи позов, суд апеляційної інстанції виходив із того, що Порядок визначення технічної можливості встановлення вузлів розподільного обліку теплової енергії та економічної доцільності встановлення приладів - розподілювачів теплової енергії № 829 набрав чинності лише 24 жовтня 2018 року, то його положення та вимоги застосовуються з моменту набрання ним чинності, до нових відносин, які визначають процедуру встановлення вузлів розподільного обліку комунальної послуги з постачання теплової енергії та не мають зворотної сили до вже встановлених лічильників, які були прийняті на облік. Порядок не передбачає зняття з обліку тих лічильників споживачів, що були погоджені та взяті на облік до набуття чинності цієї постанови, та не встановлює заборони щодо врахування показників за цими лічильникам, які надаються споживачами. Таким чином, у КП ВК КМР (КМДА) «Київтеплоенерго» були відсутні правові підстави для зняття з обліку індивідуального лічильника ОСОБА_1 , встановленого в належній їй на праві власності квартирі згідно з погодженим проектом, взятим на облік ПАТ «Київенерго» та опломбованим 17 листопада 2016 року.

З огляду на неправомірність дій відповідача щодо зняття з обліку встановленого в квартирі позивача приладу обліку теплової енергії та нарахування їй оплати за комунальну послугу з централізованого опалення в опалювальний сезон 2019-2020 року без урахування щомісячних показників лічильника, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 .

Постановою Верховного Суду від 02 листопада 2021 року касаційну скаргу КП «Київтеплоенерго» було залишено без задоволення, постанову Київського апеляційного суду від 20 травня 2021 року залишено без змін (а. с. 78 - 85 т. 2).

Оболонським районним судом м. Києва видано виконавчий лист у справі № 756/2361/20 про зобов?язання КП «Київтеплоенерго» здійснити ОСОБА_1 перерахунок нарахувань за теплопостачання з 03 жовтня 2019 року, враховуючи показники приладу обліку спожитого тепла у кухні квартири АДРЕСА_1 , а також виконавчий лист про зобов?язання КП «Київтеплоенерго» здійснювати Тесленко Л.В. нарахування за опалення в квартирі АДРЕСА_1 з урахуванням показань вузла розподільного обліку тепла, що встановлений в квартирі.

Державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби в м. Києві Лагоднюк І.О. на виконання даних виконавчих документів винесено постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 65942496 та ВП № 65942106.

Наведене підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до ст. 129 Конституції України, ст. 18 ЦПК України однією з основних засад судочинства є обов`язковість рішень суду.

Відповідно до ст. 1, 2 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження, здійснюється з дотриманням серед інших таких засад як верховенства права, диспозитивності, справедливості, неупередженості та об`єктивності.

Виконання рішення суду будь-якої інстанції необхідно розглядати як важливу частину «судового провадження» відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а отже принцип справедливого правосуддя розповсюджується і на цю стадію судового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Наведені підстави для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові, зокрема, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання, та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого документа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання тощо.

Однак, перелік підстав для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за змістом ст.432 ЦПК України, не є виключним, оскільки передбачає також інші підстави для прийняття такого рішення, ніж прямо зазначені у цій нормі процесуального права.

У цьому випадку саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню з урахуванням права стягувача на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.

Крім того, за своїм змістом ч.2 ст. 432 ЦПК України передбачає визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню як повністю, так і частково, а тому підстави, якими заявник обґрунтовують свою заяву можуть бути наслідком як повного, так і часткового визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, а отже як повного, так і часткового задоволення заяви, поданої відповідно до цієї норми закону.

Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі №2-4671/11 та від 30 жовтня 2019 року у справі справа № 686/5252/17.

Як на підставу визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню, КП «Київтеплоенерго» посилалося на ст. 607 ЦК України, відповідно до якої зобов`язання припиняється неможливістю його виконання у зв`язку з обставиною, за яку жодна із сторін не відповідає.

Неможливість виконання зобов`язання КП «Київтеплоенерго» обґрунтовувало змінами в законодавстві, а саме тим, що з 01 травня 2019 року введено в дію Закон України «Про житлово-комунальні послуги», ст. 5 якого передбачено, що комунальною послугою є, зокрема, постачання теплової енергії. У відповідності до п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону договори про надання комунальних послуг, у тому числі із співвласниками багатоквартирних будинків, які не прийняли рішення про модель організації договірних відносин з виконавцями комунальних послуг, мають бути укладені виконавцями відповідних комунальних послуг протягом двох місяців з дня набрання чинності рішенням Кабінету Міністрів України про затвердження типових публічних договорів приєднання про надання комунальних послуг. Відповідна постанова Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України» від 21 серпня 2019 року № 830» № 1022 прийнята 08 вересня 2021 року та набула чинності тільки з 01 жовтня 2021 року.

Частиною 5 ст. 13 Закону передбачено, що у разі, якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії), з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання. Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги.

КП «Київтеплоенерго» на своєму веб-сайті здійснено публікацію індивідуальних договорів, що є договорами приєднання. В зв`язку з тим, що співвласники будинку за адресою проспект Героїв Сталінграда, 22 не обрали модель договірних відносин, з 01 листопада 2021 року їхні відносини з підприємством врегульовуються індивідуальним договором про надання послуги з постачання теплової енергії. За умовами зазначеного договору споживачу надається послуга з постачання теплової енергії, а не централізоване опалення.

При цьому, відповідно до ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», що діяв до 01 травня 2019 року, комунальною визначалась послуга з централізованого опалення.

Отже, в силу вимог Закону з 01 листопада 2021 року підприємство не здійснює позивачу нарахування за послуги з централізованого опалення.

Жодних нарахувань за послуги з постачання теплової енергії у спірний період підприємство не здійснювало, що унеможливлює здійснення перерахунку.

Оцінюючи правильність висновків суду першої інстанції в сукупності з доводами заяв, апеляційних скарг та відзивів на них, апеляційний суд виходить із наступного.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», який втратив чинність 01 травня 2019 року, до комунальних послуг відносяться (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газопостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо).

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», який набув чинності з 01 травня 2019 року, комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Відповідно до ч. 5 ст. 13 Закону у разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії), з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання.

Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги. При цьому розміщується повідомлення про місце опублікування тексту договору у загальнодоступних місцях на інформаційних стендах та/або рахунках на оплату послуг.

Надання послуг з централізованого опалення було врегульовано Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, відповідно до яких централізованим опаленням є послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири (будинку садибного типу), яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем теплопостачання.

Вказані Правила № 630 втратили чинність з 01 травня 2022 року.

Таким чином, станом на сьогоднішній час послуга з централізованого опалення не надається, а надається послуга з постачання теплової енергії (теплопостачання), регламентована Правилами надання послуги з постачання теплової енергії, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року № 830.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про теплопостачання» постачанням теплової енергії (теплопостачання) є господарська діяльність, пов`язана з наданням теплової енергії (теплоносія) споживачам за допомогою технічних засобів транспортування та розподілом теплової енергії на підставі договору.

Відмовляючи в задоволенні заяв про визнання виконавчих документів такими, що не підлягають виконанню, суд першої інстанції правильно виходив із того, що централізоване опалення та теплопостачання має на меті задоволення потреб споживача шляхом постачання тепла, відтак судом не встановлено ні юридичних, ні фактичних обставин, які свідчили б про те, що виконавчі листи видано помилково та/або обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Апеляційний суд погоджується з даними висновками, які не спростовано доводами апеляційних скарг, які фактично зводяться до повторного викладення обставин із зазначенням норм матеріального та процесуального права, зазначених в заявах про визнання виконавчих документів такими, що не підлягають виконанню.

Апеляційний суд вважає вказані висновки суду першої інстанції правильними, з огляду на те, що зміна назви комунальної послуги, суть якої полягає у задоволення потреб споживача шляхом постачання тепла, не впливає на можливість виконання рішення суду, і вказані обставини не спростовуються формальними доводами КП «Київтеплоенерго» про те, що порядок надання послуг з централізованого опалення та нової послуги з постачання теплової енергії регламентовано різними нормативно-правовими актами і ці послуги нараховуються за різними за розмірами тарифами.

Апеляційний суд враховує, що відповідно до чинного п. 34 Правил № 830 надання послуги рахунки на оплату спожитої послуги формуються виконавцем або визначеною власником (співвласниками) іншою особою, що здійснює розподіл обсягів послуг, на основі показань вузлів комерційного обліку з урахуванням показань вузлів розподільного обліку відповідно до Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» та надаються споживачу (його представнику) у строк не пізніше ніж за 10 календарних днів до граничного строку внесення плати за послуги, визначеного договором.

Вказаний порядок узгоджується з постановою апеляційного суду, на підставі якої видано виконавчі листи та якою зобов`язано КП «Київтеплоенерго» здійснювати нарахування оплати за опалення в квартирі АДРЕСА_1 , з урахуванням показань вузла розподільного обліку тепла, що встановлений у квартирі, а також зобов`язано КП «Київтеплоенерго» здійснити ОСОБА_1 перерахунок нарахувань за теплопостачання з 03 жовтня 2019 року, враховуючи показники приладу обліку спожитого тепла (заводський номер: 12010461) у кухні квартири АДРЕСА_1 .

Відтак, апеляційний суд вважає обґрунтованими доводи позивача у відзиві на апеляційну скаргу, що КП «Київтеплоенерго» в апеляційній скарзі не вказано, вимогам якого закону суперечить зобов`язання боржника здійснити перерахунок нарахувань за теплопостачання з 03 жовтня 2019 року, враховуючи показники приладу обліку спожитого тепла.

При цьому в апеляційних скаргах всупереч ст. 356 ЦПК України не зазначено, в чому полягає незаконність і (або) необґрунтованість рішення або ухвали (неповнота встановлення обставин, які мають значення для справи, та (або) неправильність установлення обставин, які мають значення для справи, внаслідок необґрунтованої відмови у прийнятті доказів, неправильного їх дослідження чи оцінки, неподання доказів з поважних причин та (або) неправильне визначення відповідно до встановлених судом обставин правовідносин тощо).

Інші доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду першої інстанції, зводяться до незгоди із ухвалами суду і переоцінки доказів, та не можуть бути підставою для скасування ухвал суду.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382, 389 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скаргиКомунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго»залишити без задоволення.

УхвалиОболонського районного суду м. Києвавід 16 червня 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 15 вересня 2022 року.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.