К И Ї В С Ь К И Й А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

6 грудня 2022 року місто Київ

справа № 753/705/21

апеляційне провадження № 22-ц/824/11061/2022

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Головачова Я.В.,

суддів: Вербової І.М., Нежури В.А.,

за участю секретаря судового засідання: Осінчук Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на рішення Дарницького районного суду міста Києва у складі судді Лужецької О.Р. від 17 серпня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Дарницький районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), ОСОБА_4 , про поділ майна подружжя,

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду позовом до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя, посилаючись на те, що з 27 жовтня 2007 року по 8 жовтня 2019 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. У даному шлюбі у них народилася донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Під час перебування у шлюбі подружжям було придбано: автомобіль Hyundai Getz, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , та квартиру АДРЕСА_1 .

На придбання квартири ОСОБА_1 позичив грошові кошти в сумі 25 000 доларів США у ОСОБА_4 про що було складено відповідну розписку.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 13 лютого 2020 року було задоволено позов ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики в сумі 25 000 доларів США.

Посилаючись на те, що сторони не дійшли добровільної згоди щодо поділу спільного майна, позивач просив суд визнати спільною сумісною власністю подружжя: квартиру АДРЕСА_1 ; автомобіль Hyundai Getz, 2010 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 ; боргові зобов`язання в сумі 27 500 доларів США та 3 400 грн. 37 коп.; в порядку поділу майна визнати право власності на автомобіль Hyundai Getz, 2010 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , за ОСОБА_3 ; стягнути з ОСОБА_3 грошову компенсацію Ѕ вартості спірного автомобіля в розмірі 70 720 грн.; визнати право власності на 27/100 частини спірної квартири за ОСОБА_3 ; скасувати арешт на 27/100 частини спірної квартири; визнати право власності на 73/100 частини спірної квартири за ОСОБА_1 ; боргові зобов`язання подружжя в сумі 27 500 доларів США та 3 400 грн. 37 коп. визнати за ОСОБА_1 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 17 серпня 2022 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 . В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнано за ОСОБА_3 право власності на: 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 ; автомобіль Hyundai Getz, 2010 року випуску, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , державний реєстраційний номер НОМЕР_1 . В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості 1/2 частки у праві спільної сумісної власності на автомобіль в розмірі 70 720 грн. В іншій частині позову відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 7 945 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що спільним сумісним майном, яке набуте сторонами за час шлюбу та за спільні кошти є квартира та автомобіль. При визначенні часток у праві спільної сумісної власності суд виходив із принципу їх рівності. Залишаючи спірний автомобіль у власності відповідача та стягуючи з неї 1/2 частку його вартості в розмірі 70 720 грн., суд виходив з його вартості, зазначеної у звіті про оцінку майна. Відмовляючи у визнанні боргових зобов`язань спільною сумісною власністю подружжя, суд виходив із недоведеності позовних вимог в цій частині.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та її узагальнені доводи

У поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у визнанні боргових зобов`язань спільною сумісною власністю подружжя і ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову.

Скаржник зазначає, що висновок суду про недоведеність боргових зобов`язань спільною сумісною власністю подружжяне ґрунтується на матеріалах справи, оскільки факт витрати запозичених коштів в інтересах сім'ї в розмірі 27 500 доларів США підтверджується розпискою, договором купівлі-продажу квартири, судовим рішенням про стягнення боргу та

його особисте виконання позивачем. Натомість рішення суду мотивовано лише усними поясненнями відповідача та письмовими поясненнями її матері, що начебто вона позичила на купівлю квартири 15 000 доларів США, однак жодного належного доказу на підтвердження цієї обставини немає.

В частині задоволених позовних вимог рішення суду не оскаржується.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Учасники справи відзиви на апеляційну скаргу не подали.

Позиція учасників справи, які з`явилися в судове засідання

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 в суді апеляційної інстанції підтримав апеляційну скаргу з наведених в ній підстав та просив її задовольнити

Представник ОСОБА_3 - ОСОБА_6 в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував та просив її відхилити.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином. З урахуванням положень частини 2 статті 372 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом установлено, що 27 жовтня 2007 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3. зареєстровано шлюб, який в подальшому було розірвано рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 8 жовтня 2019 року.

Під час шлюбу у сторін народилася донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно з розпискою від 10 серпня 2016 року ОСОБА_1 отримав від ОСОБА_4 у борг грошові кошти в розмірі 25 000 доларів США та зобов`язався повернути їх в строк до 10 серпня 2019 року. У тексті розписки зазначено, що кошти отримані на купівлю двокімнатної квартири в будинку АДРЕСА_2 (том І а.с. 15).

23 серпня 2016 року між публічним акціонерним товариством акціонерним комерційним банком "Аркада" та ОСОБА_1 укладено договір про уступку майнових прав № 73199, відповідно до умов якого, банк уступає довірителю, а довіритель приймає від банку майнові права на об`єкт інвестування, закріплений за довірителем на підставі договору про участь у ФФБ - двокімнатна квартира АДРЕСА_1 ; вартість об`єкта інвестування становить 838 588 грн. 14 коп. (том І а.с. 16).

Згідно з розпискою від 23 серпня 2016 року ОСОБА_8 отримала від ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 33 100 доларів США, що за офіційним курсом валют становило 838 588 грн. 14 коп., як компенсацію розміру вартості об`єкта інвестування на дату укладення договору № 73199 про участь у ФФБ від 15 січня 2016 року (том І а.с. 17).

27 грудня 2017 року на підставі договору про участь у ФФБ № 73199 від 15 січня 2016 року ТОВ "Будеволюція" передало ОСОБА_1 об`єкт інвестування - двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 60,8 кв.м. (том І а.с. 19-20)

15 червня 2018 року право власності на вказану квартиру зареєстроване за ОСОБА_1

7 липня 2018 року за ОСОБА_3 зареєстровано право власності на автомобіль HyundaiGetz, 2010 року випуску, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 13 лютого 2020 року у справі № 753/20777/19 позов ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики від 10 серпня 2016 року задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 заборгованість за договором позики в розмірі 25 000 доларів США. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

25 червня 2020 року головним державним виконавцем Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ)Шпаком О.І. відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 753/20777/19 від 3 квітня 2020 року.

22 червня 2022 року виконавче провадження закінчено у зв`язку із сплатою боргу в повному обсязі (том ІІ а.с. 41-42).

Позиція суду апеляційної інстанції

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення в цій частині, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

За правилом статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до частини 1 статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Відповідно до положень частини 1 статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Згідно із частинами 2, 3 статті 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

За загальним правилом, при розгляді справ про поділ спільного майна подружжя вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Належність майна до об`єктів права спільної сумісної власності визначено статтею 61 СК України, згідно з частиною третьою якої, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Норма частини 3 статті 61 СК України кореспондує частині четвертій статті 65 СК України, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

За таких обставин за нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані з сім`єю інтереси одного з подружжя.

До складу майна, що підлягає поділу, входить загальне майно, наявне у подружжя на час розгляду справи, і те, що знаходиться у третіх осіб.

Разом з тим при поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя.

Якщо наявність боргових зобов`язань підтверджується відповідними засобами доказування, такі боргові зобов`язання повинні враховуватись при поділі майна подружжя.

Отже, у подружжя, окрім права спільної сумісної власності на отримані грошові кошти та одержане за рахунок останніх майно, внаслідок укладення кредитних договорів, також виникає зобов`язання в інтересах сім`ї у вигляді повернення кредитних коштів, виконання якого подружжя здійснює як солідарні боржники.

Основним завданням суду при вирішенні спорів про поділ майна подружжя є вирішення конфлікту між подружжям, тобто здійснення судом своєї базової функції - ухвалення обов`язково рішення, яке безпосередньо припиняє спір, а не виводить його на новий рівень для сторін, які в будь-якому випадку не можуть між собою домовитися.

Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Тобто саме на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції лише в частині відмови у визнанні боргових зобов`язань спільною сумісною власністю подружжя.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що при поділі спільної сумісної власності зобов`язання між подружжям не розподіляються, а враховуються.

Тобто вимога про визнання боргу спільною сумісною власністю подружжя не може бути самостійним способом захисту порушеного (невизнаного) права, а лише враховується при поділі спільно набутого майна чи вирішенні питання щодо відшкодування частини виконаного грошового зобов`язання одним із подружжя за борговим зобов`язанням, укладеним в інтересах сім`ї.

Подібна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 13 травня 2019 року у справі № 638/1962/17 (провадження № 61-25286св18).

З урахуванням меж оскарження рішення суду першої інстанції (скаржник не ставить питання про зміну розміру часток у спільному майні подружжя), задоволення вимоги про визнання боргу спільною сумісною власністю подружжя не призведе до ефективного захисту прав позивача, а тому доводи апеляційної скарги не можуть вважатися обґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 17 серпня 2022 року в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання боргових зобов`язань спільною сумісною власністю подружжя залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо

до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Судді: