Справа № 201/477/22
Провадження № 2/201/1478/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2022 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді Федоріщева С.С.,

при секретарі Максимовій О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Управління-служба у справах дітей Адміністрації Соборного району Дніпровської міської ради, Управління-служба у справах дітей Адміністрації Шевченківського району Дніпровської міської ради про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - Управління-служба у справах дітей Адміністрації Соборного району Дніпровської міської ради, Управління-службу у справах дітей Адміністрації Шевченківського району Дніпровської міської ради про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача

До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 17 січня 2022 року надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Управління-служба у справах дітей Адміністрації Соборного району Дніпровської міської ради про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів, в якій позивач просив суд: визначити місце проживання малолітньою дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком ОСОБА_1 ; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 2 500,00 грн. щомісячно з дня пред`явлення позову до досягнення дитиною повноліття, але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_1 послався на те, що на початку 2015 року він познайомився з відповідачем, з якою перебував у фактичних шлюбних стосунках, від яких у сторін народилась дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . До та після народження дитини, десь до досягнення дитиною віку 2-ох років, позивач з відповідачем проживали однією сім`єю в одному житловому приміщенні, вели спільне господарство, разом виховували дитину, але через те, що для відповідача сімейні стосунки були не на першому місці, стосунки між сторонами не склалися та вони вирішили проживати окремо. Після того, як сторони вирішили проживати окремо, дитина жила то з батьком то з матір`ю почергово, приблизно по два тижні з батьком, два з матір`ю. Оскільки позивач є приватним підприємцем з 2013 р., на час народження дитини він мав можливість планувати свою зайнятість таким чином, щоб фактично виховувати дитину з часу її народження, піклувався про здоров`я сина, приділяв багато часу та своєї уваги його вихованню, належним чином здійснював свої батьківські обов`язки які виражалися в піклуванні про здоров`я дитини, з самого народження займався його фізичним, духовним моральним розвитком, навчав його різноманітним речам та навичкам, які повинен вміти хлопчик, створював належні умови для розвитку його природних здібностей, готувати її до самостійного життя та праці. Позивач зазначає, що через те, що в нього ненормована діяльність, він самостійно має можливість вирішувати питання зайнятості, він з дитиною проводив та проводить набагато більше часу ніж відповідач, а тому з ним дитина часто вирушала на море в теплий період року, взимку вони подорожували по країні, і через те, що він з самого народження проводив багато часу зі своїм сином між ними склалися набагато тепліші стосунки ніж між дитиною та відповідачем Це пояснюється тим, що після народження відповідач дуже часто відвідувала різні розважальні заклади замість того щоб весь свій вільний час приділяти догляду, розвиткові та вихованню дитини. А пізніше вона стала працювати в державних органах, графік праці в яких пов`язаний з раннім уходом до роботи та пізнім поверненням, через що на догляд та виховання дитини залишаться набагато менше часу ніж у позивача. Цим пояснюється близький душевний зв`язок між батьком та дитиною, він дуже до нього прив`язаний як і дитина до нього. Відповідач працювала та в теперішній час працює на державній службі, вона вимушена прибувати на роботу до 9 години, а робочий час триває до 17-18 години, звісно на протязі всього робочого часу вона не може приділяти уваги догляду за дитиною та ї вихованню, а будь-яких рідних людей відповідача, які б могли в цей час проводити з дитиною, вона в м. Дніпро не має. Всі і родичі, в тому числі батьки, проживають в м. Лисичанськ, який з квітня 2014 року контролюється окупаційною адміністрацією Російської Федерації в окупованих районах Луганської області. В той же час батьки позивача, інші родичі, проживають постійно в м. Дніпро, а тому всі вони постійно мали можливість допомагати в вихованні сина, перебувають в постійному контакті з ним. Оскільки дитина періодично проживає з відповідачем позивач став помічати, що після повернення від неї син стає нервовим, висловлює нецензурні слова, на питання позивача звідки він їх почув, він пояснює, що такі слова застосовує його мати. Під час коли дитина спілкується з матір`ю по телефону, вона грубо з ним розмовляє, неодноразово коли позивач приходив до сина в час, коли він перебуває у відповідача, позивач особисто чув як відповідач застосовує погрози застосування насильства до нього у разі, наприклад, відмови від прийняття їжі, у разі відмови виконувати якісь дії, які дитина не бажає виконувати в певний час (наприклад коли дитині треба іти спати відповідач може сказати «іди спати а то я тебе вдарю» та інше). Позивач стверджує, що після того, як вони з відповідачем стали жити окремо, дитина залишається на його повному матеріальному забезпеченні, в ті дні, коли дитина проживає з відповідачем він надає грошову допомогу в необхідній кількості та забезпечує дитину продуктами харчування, а також необхідним одягом. Дозвіл та розваги для дитини оплачує лише позивач, всі додаткові спортивні секції та інші заняття для розвитку дитини оплачує також лише позивач, відпуски він проводить з дитиною також за свій рахунок, відповідач на утримання дитини коштів не надає. Відповідач в свою чергу, дуже економить на утриманні дитини, намагається економити на раціоні, на продуктах, тобто для дитини покупає низко якісні продукти та одяг, що негативно може вплинути на його здоров`я. Під час побачень із сином, в ті дні коли він проживає з відповідачем, позивач почав помічати, що дитина стає роздратованою, часто агресивною, замкнутою, в той час коли дитина взагалі є дуже веселим хлопчиком та досить розвинутим на свій вік, починає відставати у розвитку від своїх ровесників у плані спілкування, дикції, є емоційно відстороненим та пасивним. Коли син приходить до позивача після проживання зі своєю мамою, він помічає те, що він неохайно одягнений, часто він не митий, погано пахне, мас нечищені вуха. брудна голова, а в квартирі зі слів сина відсутні ті продукти харчування, які він полюбляє. Також позивачу відомо, що через зайнятість, відповідач відводить до садику сина як найраніше, біля 8-ї години, а також останнім його звідти забирає і тому дитина стає роздратованою та пригніченою. Тому як за його словами йому в садику не подобається, до нього там погано відносяться і він вимушений допізна очікувати коли його заберуть додому, по негативним чином впливає на його психічний та душевний спокій. В ті дні, коли дитина проживає з відповідачем, він не ходить до спортивних секцій, тому як відповідачу ніколи цим займатися. Таким чином, позивач вважає що відповідач не виконує належним чином батьківських обов`язків щодо утримання та виховання дитини, а тому просить суд визначити місце проживання дитини з ним. Приводом до подання позову стало те, що відповідач звернулася до органу опіки та піклування Шевченківського району м. Дніпро з заявою, в якій просить визначити постійне місце проживання дитини разом з нею, що, на мою позивача, є таким, що суперечить інтересам дитини. Позивач вважаю, що у разі якщо дитина буде проживати разом з ним, він зможе забезпечити повноцінний розвиток, навчання та виховання, тому як він маю добре матеріальне становище, ним створені більш сприятливі для повноцінного розвитку та виховання умови проживання сина ніж у відповідача, а тому у кращих інтересах дитини є постійне місця проживання із батьком. Крім того, позивач вважає за необхідне разом з позовом про визначення місця проживання дитини звернутися до суду з вимогою про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини з відповідача, оскільки він витрачає на утримання дитини не менше як 7 000,00 грн. на місяць. Ці витрати пов`язані з придбанням продуктів харчування, медичних витрат, придбання необхідного одягу, оплата спортивних секцій та інших заходів, які направлені на розвиток та виховання дитини. У разі відпусток, які дитина проводить з позивачем, ці витрати значно зростають (а.с.1-6).

12 березня 2022 року від ОСОБА_2 до суду надійшов відзив на позовну заяву (а.с.33-37), в якому остання заперечувала проти задоволення позовних вимог у повному обсязі. В обґрунтування поданого відзиву відповідач зазначила, що разом з позивачем вона та син проживали однією сім`єю до 2018 року. Починаючи з 2018 року стосунки між ними поступово погіршувалися через постійну агресивну поведінку позивача щодо неї, публічне приниження її гідності, навіть перед сином, та приймання позивачем заборонених препаратів. Погляди позивача на сім`ю стали діаметрально протилежні її поглядам. Позивач постійно нехтував сімейними цінностями, такими як повага до неї, матері його дитини, піклування про створення доброзичливої, сприятливої морально-психологічної атмосфери в їх сім`ї. Саме з його ініціативи в сім`ї постійно виникали сварки, свідком яких нерідко ставав син, що вкрай негативно виливало на його психічний стан та кожного разу спричиняло відповідачці та синові душевні страждання, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними будь-яких відносин. 3 2018 року відповідачка разом із сином почала мешкати окремо в орендованій квартирі, а з 22 вересня 2020 року - у власній квартирі за адресою: АДРЕСА_1 . З цього часу їх син періодично мешкає у позивача. Відповідачка ніколи не чинила перешкод у приманні участі позивача у вихованні їх сина, дозволяла синові два тижні на місяць мешкати разом із батьком. Однак, останні декілька років позивач почав здійснювати дії, направленні на повне позбавлення її, як матері, можливості виховувати сина - його кінцевим наміром є повне відсторонення її від приймання участі в житті її дитини, що суперечить сімейним цінностям, які полягають у повазі один до одного та якнайкращому вихованні дитини, враховуючи саме і інтереси. 3 часу припинення фактичних відносин з позивачем, останній так і продовжує вести свою вкрай агресивну поведінку щодо відповідачки, погрожуючи їй фізичною розправою якщо вона не віддасть йому назавжди її дитину. Більш того, декілька разів позивач самовільно, без повідомлення відповідачки як матері, поки вона була на роботі, забирав сина посеред дня із дошкільного закладу та не повертав їй дитину декілька днів. Через вказані обставини відповідачка змушена була багато разів звертатися за допомогою до правоохоронних органів. Остання така заява була подана нею 18 лютого 2022 року. За глибоким переконанням відповідачки, позивач не здатен забезпечити синові належний гармонійний розвиток, якісне харчування та виховання. При цьому, відповідач не має свого власного житла, він мешкає разом із своєю матір`ю в належній їй квартирі. Крім того, говорячи в позові як він любить свою дитину, позивач навіть не зареєстрував у цій квартирі спільну дитину. Відповідачка офіційно працевлаштована, отримує гідний щомісячний дохід, в неї нормований робочий день, що надає їй можливості займатися наданням її дитині фізичного здоров`я, духовного та розумового розвитку (бути присутньою під час відвідування сином відповідних гуртків). Дитина відвідує дитячий садок, який знаходиться поруч із її квартирою, син облікований в медичних установах. Поки відповідачка на роботі, після спливу робочого часу в дитячому садочку, сином займається няня з цього ж дошкільного закладу, яку вона спеціально найняла по догляду за сином, поки вона ще не повернулася з роботи. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідачка не займається фізичним та духовним розвитком дитини. Проте, вона декілька разів «записувала» сина до різних гуртків, але відвідувати їх вони так і не змогли, оскільки позивач забирає сина з дитячого садка коли йому заманеться і повертає сина відповідачці також, коли саме позивачу це зручно. Відповідачка зазначає, що позитивно характеризуюся на роботі, входить до складу правління ОСББ «Тополина 4», що підтверджує її відповідальне ставлення до життя, постійно слідкую за станом здоров`я сина, його розвитком, виховує та піклується про нього, у неї з сином дуже добрий психологічний контакт, прив`язаність один до одного. Алкогольними напоями не зловживає, на обліку у лікаря нарколога або психіатра не перебуває.

14 березня 2022 року до суду надійшов зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - Управління-служба у справах дітей Адміністрації Соборного району Дніпровської міської ради про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів, в якому ОСОБА_2 просила суд визначити місце проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за місцем проживання матері, ОСОБА_2 ; стягнути з ОСОБА_1 на її користь аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини від його доходів з моменту подачі позову та до його повноліття та стягнути сплачений останньою судовий збір. В обґрунтування поданого зустрічного позову ОСОБА_2 заначила обставини аналогічні викладеним у відзиві на позовну заяву. Окрім викладеного у відзиві ОСОБА_2 у зустрічному позові зазначила, що з січня 2022 року по теперішній час вона не знає, де її дитина. ОСОБА_1 заблокував її в телефоні, позбавив можливості бачити дитину та виходити з сином на зв`язок. (а.с.38а-44).

Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями від 17 січня 2022 року указана позовна заява передана для розгляду судді Федоріщеву С.С. (а.с.12-13).

Ухвалою судді від 19 січня 2022 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Управління-служба у справах дітей Адміністрації Соборного району Дніпровської міської ради про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментівбуло залишено без руху (а.с.14-15).

Ухвалою судді від 24 січня 2022 року відкрито провадження у вищевказаній цивільній справі (а.с.20-21).

Згідно із вимогами ч. 6 ст. 187 ЦПК України суддя звернувся до відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання територіального органу ДМС в Дніпропетровській області щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання відповідача (а.с.23).

До суду 07 лютого 2022 року надійшла інформація про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) відповідача (а.с.29).

Ухвалою судді від 14 липня 2022 року вимоги за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - Управління-служба у справах дітей Адміністрації Соборного району Дніпровської міської ради про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів було об`єднано в одне провадження з первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Управління-служба у справах дітей Адміністрації Соборного району Дніпровської міської ради про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів та залучено до участі у розгляді цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Управління-служба у справах дітей Адміністрації Соборного району Дніпровської міської ради про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - Управління-служба у справах дітей Адміністрації Соборного району Дніпровської міської ради про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Управління-службу у справах дітей Адміністрації Шевченківського району Дніпровської міської ради (а.с.105-106).

Від представника ОСОБА_1 до суду надійшла заява з проханням розглядати справу без його участі.

Від представника ОСОБА_2 до суду надійшло клопотання з проханням розглядати справу без їх участі, відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог та задовольнити зустрічний позов.

Треті особи у судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про причини неявки суду не повідомили.

Згідно з приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Фактичні обставини, встановлені судом.

Судом встановлено, що з початку 2015 року, ОСОБА_2 , перебувала у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_1 , від яких у них народилась дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , видане 07.12.2016 року Жовтневим районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 2039.

На даний час між сторонами виникають суперечності щодо місця проживання спільної дитини.

Згідно характеристики на головного державного ревізора інспектора відділу перевірок інших галузей економіки, управління податкового аудиту ГУ ДПС у Дніпропетровській області на ОСОБА_2 за місцем роботи характеризується позитивно.

Згідно довідки ДМР КП «Управління контролю за благоустроєм міста» ОСОБА_2 офіційно працевлаштована, має офіційний дохід, що дозволяє утримувати неповнолітню дитину.

Відповідно до витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію право власності, квартира розташована за адресою АДРЕСА_1 , на підставі право власності належить ОСОБА_2 , відповідно до договору купівлі-продажу серія та номер 1477 від 22.09.2020 року, посвідчено приватним нотаріусом Слюсарєвою Вікторією Вікторівною.

Згідно висновку ДМР Адміністрації Шевченківського району від 28.09.2022 року, як органу опіки та піклування про визначення місця проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановлено, що адміністрація Шевченківського району ДМР, як орган опіки та піклування, вважає за доцільне визначити місце проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_2 .

Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного позивачем, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України).

Частиною 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Законодавство України не містить норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

Згідно зі статтею 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно із частиною восьмою статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Статтями 141, 150, 153, 155 СК України передбачено, що мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

У відповідності до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Частиною першою статті 160 Сімейного кодексу України передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Відповідно до частини першої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може бути вирішено органом опіки та піклування або судом.

Суд виходить з того, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітніх дітей беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дітей до кожного з них, вік дітей, стан їх здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дітей для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дітей. Діти, які не досягли 14 років, повинні проживати у встановленому місці проживання, яке не може бути змінене самочинно як волею сторонніх осіб, так і волею якогось одного з батьків.

Питання про визначення місця проживання дітей має вирішуватись, насамперед, з урахуванням прав та законних інтересів дітей.

Відповідно до пункту 1 статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно із судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Зазначене узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18).

У принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою.

Із системного тлумачення пункту 1 статті 3, статті 9 Конвенції, частин другої, третьої статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», статті 161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини.

Отже, при вирішенні питань про місце проживання дітей у випадку, коли їх батьки проживають окремо, необхідно дотримуватися принципу забезпечення найкращих інтересів дітей, обумовлених необхідністю забезпечити дітям повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя.

Відповідно до положень частин четвертої-шостої статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Враховуючи те, що умови проживання ОСОБА_2 є належними для проживання дітей, та те, що судом не встановлено, що остання зловживає спиртними напоями чи наркотичними засобами, чи веде аморальний спосіб життя, то суд, вважає, що відсутні виняткові обставини, коли малолітні діти можуть бути розлучені зі своєю матір`ю.

Проживання дітей із позивачем саме по собі не є підставою для визнання позову таким, що до задоволення не підлягає, оскільки такий факт не позбавляє права позивача вимагати визначення місця проживання дітей в судовому порядку.

Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановлені обставини справи, суд вважає, що у позовних вимогах ОСОБА_1 , до ОСОБА_2 , про визначення проживання малолітнього сина ОСОБА_3 , та стягнення аліментів слід відмовити.

При цьому суд вважає, що позовні вимоги за зустрічним позовом ОСОБА_4 , до ОСОБА_1 , про місце визначення проживання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з матір`ю ОСОБА_2 , є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, суд зауважує, що батько дітей, у разі визначення місця проживання дітей з матір`ю, не обмежений у своєму праві на спілкування з дітьми, турботі відносно дітей та участі у вихованні дітей і може реалізувати свої права шляхом домовленості з матір`ю дітей щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням.

Стосовно позовної вимоги про стягнення аліментів слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно із ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Як зазначає ОСОБА_2 у зустрічній позовній заяві з січня 2022 року по теперішній час вона не знає, де перебуває її дитина. Враховуючи дану обставину, слід дійти до висновку про передчасність вимоги про стягнення аліментів у зв`язку із тим, що станом на день ухвалення рішення по даній справі суд не може встановити, з якої дати дитина буде повернута матері та, як наслідок визначити дату, з якої слід стягувати аліменти з батька на користь матері. З огляду на викладене, слід дійти до висновку, що у задоволенні зустрічного позову в частині стягнення аліментів слід відмовити у зв`язку із передчасністю заявлення такої вимоги.

Натомість, суд вважає за потрібне роз`яснити ОСОБА_2 , що вона має право звернутись до суду із позовом про стягнення аліментів після того, як їй буде повернуто дитину.

Судові витрати необхідно розподілити відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 2, 4, 12, 13, 76-78, 82, 141, 258-268, 273, 280, 352-355 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Управління-служба у справах дітей Адміністрації Соборного району Дніпровської міської ради, Управління-служба у справах дітей Адміністрації Шевченківського району Дніпровської міської ради про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - Управління-служба у справах дітей Адміністрації Соборного району Дніпровської міської ради, Управління-службу у справах дітей Адміністрації Шевченківського району Дніпровської міської ради про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів задовольнити частково.

Визначити місце проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ) сплачений останньою судовий збір у розмірі 992,40 грн.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя С.С. Федоріщев