Справа № 308/9582/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 червня 2022 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі головуючого судді Дергачової Н.В., при секретарі судового засідання Стегней К.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Ужгород цивільну справу за позовною заявою позивача ОСОБА_1 до відповідача ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою до відповідача ОСОБА_2 , за якою просить суд:

-стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) заборгованість у загальному розмірі 105 223,34 грн. (сто п`ять тисяч двісті двадцять три гривні, 34 копійки), у тому числі проценти за договором позики у розмірі 154,79 гривні, інфляційні втрати у розмірі 3 950,74 гривень та 3% річних у відповідності до ст. 625 ЦК України у розмірі 1 117,81 гривень;

-встановити нарахування 3 (трьох) процентів річних на фактичну (не повернену) суму позики, починаючи з 24.07.2021 року до повного повернення суми позики, за формулою: С х 3 х Д : К : 100, де: С - несплачена сума позики (станом на дату подання позову - 100 000,00 гривень); Д - кількість днів прострочення; К - кількість днів у році, в якому наявна непогашена заборгованість.

В обґрунтування позову позивач зазначив наступне.

01 березня 2021 року, ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач/позикодавець) передав ОСОБА_2 (далі по тексту - відповідач/позичальник) в позику грошові кошти в загальному розмірі 100 000,00 гривень. На підтвердження укладеного договору, відповідачем було представлено розписку від 01.03.2021 р. про отримання ним коштів в позику та зобов`язання їх повернути в конкретний строк.

Так, зі змісту розписки від 01.03.2021 р., на думку позивача, вбачається, що ОСОБА_2 (паспорт серії НОМЕР_3 , виданий Ужгородським MB УМВС України в Закарпатській області 30.05.2003 р.) дійсно отримав 01.03.2021 р. від ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 100 000,00 та зобов`язався повернути їх в повному обсязі в строк до «09» березня 2021 року.

Зміст вказаної розписки дозволяє належним чином встановити факт передачі відповідачу грошових коштів, їх суму та зобов`язання позичальника повернути їх станом на конкретну дату (09.03.2021 р.)

При цьому позивач звертає увагу суду, що в розписці зазначено фактичне місце проживання позивача, а не його місце реєстрації. Вказані обставини, на думку позивача, у достатній мірі свідчать про наявність між сторонами дійсних правовідносин, які випливають з договору позики та на які поширюється дія відповідних норм цивільного законодавства.

Станом на 23.07.2021 р. позичальник отримані в позику кошти всупереч нормам чинного законодавства так і не повернув, а сума боргу відповідача перед позивачем становить 100 000,00 гривень.

Крім цього, 22.06.2021 р. позивачем на адресу відповідача було надіслано вимогу про повернення коштів у загальному розмірі 100 000,00 гривень. Вказану вимогу було повернуто відділенням поштового зв`язку відправнику (позивачу) 23.07.2021 року без вручення адресатові за закінченням терміну зберігання (поштове відправлення № 818), що підтверджується фотокопією конверту вказаного поштового відправлення із відміткою відділення поштового зв`язку «За закінченням терміну зберігання» та повідомленням про вручення поштового відправлення (копія додається).

Вказані обставини і обумовили звернення позивача до суду з позовними вимогами до відповідача про стягнення суми позики, процентів за користування позиковими коштами, інфляційних втрат та 3% річних у відповідності до ст. 625 ЦК України.

Позивач ОСОБА_1 та його представник в судове засідання не прибули, хоча про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Проте, подали до суду заяву від 22.01.2022 року про можливість розгляду справи у їх відсутності.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, клопотань про відкладення від нього не надходило.

Судове засідання у справі було призначене на 01.06.2022 року на 16 год. 00 хв., однак через неявку в судове засідання всіх учасників справи судом у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які є у справі в їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків.

Як вбачається із матеріалів справи, а саме з наданого суду оригіналу розписки від 01.03.2021 року, ОСОБА_2 отримав у ОСОБА_1 , грошову суму у розмірі 100 000,00 гривень, які зобовязався повренути до 09 березня 2021 року. Гроші були отримані ним та перераховано 01.03.2021 року.

Як стверджує позивач, та не спростовано відповідачем, станом на 23.07.2021 р. позичальник отримані в позику кошти всупереч нормам чинного законодавства так і не повернув, а сума боргу відповідача перед позивачем становить 100 000,00 гривень.

22.06.2021 р. позивачем на адресу відповідача було надіслано вимогу про повернення коштів у загальному розмірі 100 000,00 гривень. Вказану вимогу було повернуто відділенням поштового зв`язку відправнику (позивачу) 23.07.2021 року без вручення адресатові за закінченням терміну зберігання (поштове відправлення № 818), що підтверджується фотокопією конверту вказаного поштового відправлення із відміткою відділення поштового зв`язку «За закінченням терміну зберігання» та повідомленням про вручення поштового відправлення.

Вказані обставини і обумовили звернення позивача до суду з позовними вимогами до відповідача про стягнення суми позики, процентів за користування позиковими коштами, інфляційних втрат та 3% річних у відповідності до ст. 625 ЦК України.

Як зазначено у ст. 208 ЦК України, у редакції, яка діяла станом на 01.03.2021 року дату підписання розписки, у письмовій формі належить вчиняти: правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Як зазначено у ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Обов`язок позичальника повернути позику визначений ст. 1049 ЦК України, відповідно до якої позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Відповідно до ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.

Як зазначено у ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку що між сторонами у справі фактично був укладений 01.03.2021 року договір позики на суму 100 000,00 грн. на строк з 01.03.2021 року по 09.03.2021 року.

Відповідачем суду належними та допустимими доказами не доведено повернення зазначеної суми позики, оскільки оригінал розписки знаходиться на руках у позивача, суд вважає встановленим факт неповернення позики відповідачем позивачу.

Таким чином обґрунтованими є вимоги позивача щодо стягнення з відповідача основної суми позики у розмірі 100 000,00 грн., процентів за договором позики у відповідності до ч. 1 ст. 1048 ЦК України за період з 01.03.2021 року по 09.03.2021 року у розмірі 154,79 грн., а також інфляційних втрат у розмірі 3 950,74 гривень за період з березня по червень 2021 року та 3% річних у відповідності до ст. 625 ЦК України у розмірі 1 117,81 гривень за період з 10.03.2021 року по 23.07.2021 року. Розрахунок всіх видів нарахувань перевірений судом за допомогою калькулятора ТОВ «ЛІГА ЗАКОН».

Слід також зазначити, що суд не вбачає правових підстав задля виходу за межі позовних вимог та самостійного нарахування 3% річних за період з 24.07.2021 року до повернення суми позики, оскільки факт повернення позики судом не встановлений, а вимога позивачем не конкретизована, тоді як відповідно до ст. 49 ЦПК України позивач має право на збільшення/зменшення своїх позовних вимог, проте не скористався ним, відтак суд вважає таку вимогу порушенням принципу диспозитивності та визначеності.

Що стосується витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне.

Представник позивача адвокат Митровка Ярослав Васильович подав до суду заяву від 31.05.2022 року, за якою просить суд стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3 166,67 грн.

Згідно зі ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

3) для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При цьому, як зазначено у висновках Великої Палати у справі № 755/9215/15-ц, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Згідно постанови Верховного Суду у справі № 922/3812/19, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем понесені витрати на професійну правничу допомогу, що підтверджується: договором про надання правової допомоги від 20.07.2021 року; актами виконаних робіт: від 30.09.2021 року № 001338 на суму 1 916,67 грн., від 31.03.2022 року № 001837 на суму 500,00 грн. та від 19.05.2022 року № 001971 на суму 750,00 грн., а всього на суму: 3 166,67 грн., квитанціями: від 21.10.2021 року на суму 1 916,67 грн., від 03.05.2022 року на суму 500,00 грн. та від 31.05.2022 року на суму 750,00 грн.; детальним описом виконаних робіт від 31.05.2022 року.

Зазначені документи були направлені позивачем відповідачу, що підтверджується квитанцією від 31.05.2022 року, проте відповідач не подав до суду будь яких письмових заяв про зменшення розміру судових витрат, або їх необґрунтованість.

Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку про обґрунтованість судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3 166,67 грн., відтак саме таку суму слід стягнути з відповідача на користь позивача.

Витрати із сплати судового збору за подачу позову у розмірі 1052,23 грн. у відповідності до ст. 141 ЦПК України слід стягнути з відповідача на користь позивача у зв`язку із задоволенням позову.

Керуючись ст.ст. 10, 81, 89, 142, 263-265, 272, 273, 354, 355 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву позивача ОСОБА_1 до відповідача ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, - задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 , паспорт НОМЕР_3 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_4 , РНОКПП: НОМЕР_2 , паспорт НОМЕР_4 , суму позики у розмірі 100 000,00 грн. за розпискою від 01.03.2021 року, проценти за договором позики у відповідності до ч. 1 ст. 1048 ЦК України за період з 01.03.2021 року по 09.03.2021 року у розмірі 154,79 грн., а також інфляційні втрати у розмірі 3 950,74 гривень за період з березня по червень 2021 року та 3% річних у відповідності до ст. 625 ЦК України у розмірі 1 117,81 гривень за період з 10.03.2021 року по 23.07.2021 року, а всього 105 223,34 грн. (Сто п`ять тисяч двісті двадцять три гривні 34 копійки).

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 , паспорт НОМЕР_3 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_4 , РНОКПП: НОМЕР_2 , паспорт НОМЕР_4 , витрати із сплати судового збору за подачу позову у розмірі 1052,23 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3 166,67 грн., а всього 4 218,90 грн. (Чотири тисячі двісті вісімнадцять гривень 90 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повний текст рішення виготовлений 07.06.2022 року.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду Н.В. Дергачова