Справа № 372/2174/22
Провадження № 2-1201/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

09 листопада 2022 року Обухівський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Кравченка М.В.

при секретарі Сікорській М.А.,

розглянувши у приміщенні Обухівського районного суду Київської області у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», треті особи: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна, Державний виконавець Обухівського відділу ДВС в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Чуйко Геннадія Геннадійовича про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,

В С Т А Н О В И В :

Позивач, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача акціонерного товариства Комерційний банк «Приват банк», в якому просить суд визнати виконавчий напис, вчинений 16.07.2020 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М., зареєстрованим у реєстрі за № 571, про стягнення з нього на користь АТ Комерційний банк «Приват банк», заборгованості за договором кредиту № KIO0GK00830388 від 05.04.2007 року, таким, що не підлягає виконанню. Позов обґрунтовує тим, що йому стало відомо про те, що 16.07.2020 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною було вчинено вказаний виконавчий напис. Зазначає, що виконавчий напис вчинено з порушенням вимог чинного законодавства, нотаріус вчиняє виконавчий напис на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Вказаний оспорюваний виконавчий напис, вважає, був вчинений з метою позбавити його у незаконний спосіб самої можливості захистити свої права та інтереси. Тому він вимушений звернутися до суду з вказаним позовом, який просить задовольнити. Також просить стягнути з відповідача на його користь понесені судові витрати та витрати на правову допомогу.

Ухвалою суду від 12.08.2022 року в задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 адвоката Базика Олексія Павловича про забезпечення позову відмовлено повністю.

Ухвалою суду від 12.08.2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 21.10.2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач та представник позивача в судове засідання не з`явилися, представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність та відсутність позивача. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про причин неявки суду не повідомив, хоч про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Заяв, клопотань чи заперечень суду не подав.

Треті особи в судове засідання не з`явились, про причини неявки суду не повідомили, хоч про день, час та місце слухання справи повідомлялися належним чином. Заяв, клопотань чи заперечень суду не подали.

Відповідно до ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, а тому суд вважає за можливе розглянути дану справу у відсутності сторін без фіксування судового засідання технічними засобами.

Суд вважав можливим розглянути спір у відсутність сторін на підставі наявних у справі доказів.

Перевіривши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 05 квітня 2007 року між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № KIO0GK00830388.

ОСОБА_1 справно сплачував платежі по договору кредиту.

Однак 26 березня 2014 року ОСОБА_1 було призвано на військову службу, і починаючи з березня 2015 року почалися затримки зі сплатою платежів по кредитному договору.

Згідно ч. 15, ст. 14 ЗУ «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та їх сімей» Військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.

Згідно ст. 1 ЗУ «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій

Як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором № KIO0GK00830388 від 05 квітня 2007 року, в порушення ст. 14 ЗУ «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та їх сімей», позивачу нараховувалися і пеня і проценти за користування кредитом.

В 2020 році АТ КБ «Приватбанк» звернувся до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірини Михайлівни, та отримав виконавчий напис, яким приватним нотаріусом запропоновано звернути стягнення на нерухоме майно квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 .

Про вказаний виконавчий напис Позивач дізнався 31 липня 2022 року, коли в за стосунку «ДІЯ» дізнався про виконавче провадження № 68368857.

На даний час, вказаний виконавчий напис знаходиться на виконанні у державного виконавця Обухівського відділу державної виконавчої служби в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Чуйко Геннадія Геннадійовича, виконавче провадження № 68368857.

Позивач вважає, що вказаний виконавчий напис вчинено з грубими порушеннями порядку вчинення виконавчих написів нотаріусами, і, як наслідок, неправомірне провадження щодо виконання вказаного виконавчого напису.

Положеннями ст. ст. 15, 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених ч. 1 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно зі статтею 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцяти денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

При цьому, відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (ч. 1 ст. 39 Закону України «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена глава 14 Закону України «Про нотаріат» та глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій.

Так, згідно ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу II Порядку).

Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172 (далі - Перелік).

При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку. При цьому цей Перелік не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі та Порядку.

26.11.2014 Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів».

Зазначеною постановою були внесені зміни в розділ «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами» та доповнено новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин».

Тобто, нотаріус міг вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису кредитор мав би надати нотаріусу оригінал кредитного договору, засвідчену стягувачем виписку з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувана про непогашення заборгованості.

Однак постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі №826/20084/14 постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, в частині доповнення Переліку новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» було визнано незаконною та не чинною.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року у справі № 826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року було залишено без змін.

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2018 було відмовлено в задоволенні заяви ПАТ«Комерційний банк «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року.

Таким чином, редакція Переліку передбачає можливість вчинення виконавчого напису лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору.

Однак, не зважаючи на те, що судовим рішення були скасовані зміни до Переліку в частині вчинення виконавчого напису на кредитному договорі, нотаріус вчинила виконавчий напис на кредитному договорі, які нотаріально не посвідчений та не забезпечений іпотекою.

Отже, починаючи з 22.02.2017 нотаріуси позбавлені можливості вчиняти виконавчі написи про стягнення заборгованості, що випливають з кредитних відносин.

Верховний Суд у своїй постанові від 12.03.2020 у справі № 757/24703/18- ц (провадження № 61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника.

Згідно п 3.4. Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України передбачено визначено, що строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу.

З розрахунку заборгованості за кредитним договором № KIO0GK00830388 від 05 квітня 2007 року вбачається, що у банка виникло паво вимоги в квітні 2015 року, а тому обчислення трирічного строку звернення із заявою про вчинення виконавчого напису повинно було обчислюватися з квітня 2015 року оскільки, з моменту виникнення прострочення платежу по кредитному договору пройшло 30 днів.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, АТ КБ «Приватбанк» звернувся до приватного нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису на задоволення вимог кредитора за період з 05.04.2007 року по 28.05.2020 рік лише в 2020 році, тобто через п`ять років і два місяця з моменту виникнення права вимоги.

За таких обставин, відповідачем у встановленому законом порядку не спростовано належними і допустимими доказами факт того, що для вчинення нотаріальної дії та встановлення безспірності заборгованості ним було надано всі необхідні документи й відповідно на момент вчинення оспорюваних виконавчих написів заборгованість за кредитним договором носила безспірний характер, а також дотримання строків звернення з відповідною вимогою, а тому спірний виконавчий напис слід визнати таким, що не підлягає виконанню.

Також, слід звернути увагу на той факт, що в оскаржуваному виконавчому написі зазначена адреса проживання ОСОБА_1 АДРЕСА_2 . Однак, позивач не проживає за вказаною адресою. Ця обставина вказує на те, що Позивач не отримував і не міг отримати письмову вимогу банку про усунення порушення виконання зобов`язання, що виключає правомірність вчинення виконавчого напису нотаріусом.

В позовній заяві позивач наголошував на тому, що Відповідач звертаючись із заявою про вчинення виконавчого напису, а нотаріус вчиняючи оспорюваний виконавчий напис не врахували, що Кредитні договори та виписки з рахунків були вилучені з Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. За умов, коли у вказаному Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів не було вказано та кредитні договори не були віднесені до таких документів, вчинення оспорюваного виконавчого напису є безпідставним, незаконним та неправомірним. А відтак Відповідач по справі звертаючись до нотаріуса, а приватний нотаріус, вчиняючи спірний виконавчий напис дійсно діяли неправомірно. Відповідно спірний виконавчий напис вчинений з порушенням вимог діючого законодавства та умов вчинення виконавчого напису, а також з порушенням прав позивача.

Суд погоджується з зазначеними доводами та аргументами позивача та враховуючи викладені вище положення законодавства, а також правові позиції Верховного Суду України, вважає, що нотаріус не мав повноважень на вчинення виконавчого напису на підставі кредитного договору .

За нормами Закону "Про нотаріат" та вищезазначеного Порядку, вчинення виконавчого напису можливо лише на документах, що встановлюють заборгованість.

Кредитний договір, сам по собі, таким документом не є.

За таких обставин за відсутності безспірних доказів наявності кредитного боргу у визначеному відповідачем розмірі за Договором кредиту у нотаріуса були відсутні правові підстави для задоволення заяви банку про вчинення виконавчого напису щодо стягнення саме такого боргу.

Доказів в розрізі положень ст. ст. 76-81 ЦПК України на підтвердження зворотного відповідачем не надано.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З огляду на наведене та з урахуванням приписів ст. ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст. ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Такі правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.03.2019 року у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 14-84цс19).

У цій постанові Верховний Суд зазначив, що вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень ст. ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Суд перевірив доводи боржника у повному обсязі, вважає їх обґрунтованими та дійшов висновку, що на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису, нотаріуси були позбавлені можливості вчиняти виконавчі написи про стягнення заборгованості, що випливають з кредитних відносин.

Отже, нотаріус при вчиненні напису не переконався належним чином у безспірності розміру суми, що підлягає стягненню за виконавчим написом, здійснив виконавчий напис на правочині, на підставі якого законодавство не передбачає можливості вчинення такої нотаріальної дії.

А відтак охоронювані законом права та інтереси позивача були порушені та підлягають до їх захисту судом.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Відповідачем не надано заперечень. Своїми правами, визначеними ст. ст. 43, 84 ЦПК України відповідач також не скористався, клопотань про витребування доказів в порядку ст. 84 ЦПК України не заявляв.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню.

Правомірним суд визнає і вимоги позивача про відшкодування відповідачем понесених ним судових витрат в повному обсязі, оскільки такі вимоги відповідають ст. 141 ЦПК України та підтверджуються наявним в матеріалах справи платіжним дорученням.

Керуючись ст.ст. 4, 10, 12, 13, 19, 76, 81, 89, 109, 193, 259, 263-265, 268, 273, 282, 365 Цивільного процесуального кодексу України, ст.ст. 215, 251, 253, 257, 258, 261, 1048, 1050 Цивільного кодексу України, ч. 15, ст. 14 ЗУ «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та їх сімей», ст. 1 ЗУ «Про оборону України», ст. 35 Закону України «Про іпотеку», ст.ст. 46, 50, 87-89 Закону України «Про нотаріат», суд,

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити повністю.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 571 від 16.07.2020 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дніпровського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приват банк» заборгованості за кредитним договором KIO0GK00830388 від 05 квітня 2007 року.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «Приват банк» на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в розмірі 40 000 (сорок тисяч гривень) 00 копійок.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «Приват банк» на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 992 грн. 40 коп.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через Обухівський районний суд Київської області шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення також може бути переглянуто Обухівським районним судом Київської області у випадку подання відповідачем відповідної письмової заяви протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Суддя М.В.Кравченко