08.12.2022 Справа № 363/1191/22
РІШЕННЯ

Іменем України

08 грудня 2022 року Вишгородський районний суд Київської області в складі головуючого судді Баличевої М.Б., секретаря Редкач М.В., за участю позивача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2 (в режимі відеоконференція) розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Вишгороді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Карпатська нафтова компанія» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, з відрахуванням всіх обов`язкових платежів, передбачених законом, компенсації за невикористану відпустку, стягнення моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

13.05.2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вищезазначеною позовною заявою, 15.09.2022 р. уточнивши свої позовні вимоги просила: стягнути з ТОВ «Карпатська нафтова компанія» на її користь 34658,90 грн. заборгованості по заробітній платі, середній заробіток за 127 днів (остаточний розрахунок з вирахуванням податків: ПДФО та військового збору) в розмірі 127669,00 грн., 108279,31 грн. компенсації за невикористану відпустку та 5000,00 грн. моральної шкоди.

В обґрунтування позову вказала, що з 01 червня 2015 року вона працювала за сумісництвом у Товаристві з обмеженою відповідальністю "Карпатська нафтова компанія" на посаді бухгалтера проекту «Автомобільні газонаповнювальні компресорні станції» вид діяльності - реалізація стисненого природного газу(далі АГНКС). 28 березня 2022 року вона була звільнена за згодою сторін відповідно до ст. 36 КЗпП Країни. Під час її звільнення з нею мали розрахуватися за заборгованість по заробітній платі та виплатити компенсацію за невикористану відпустку, що не було виконано. 08 квітня 2022 року вона написала лист до ТОВ «Карпатська нафтова компанія» з проханням виплатити заробітну плату за лютий та березень 2022 року та компенсацію за невикористану відпустку, а також надати копію наказу на звільнення. Наказ про звільнення їй не видано та розрахунок не проведено. Також вона направила лист зі скаргою на невиплату заробітної плати при звільненні до Управління Державної служби України з питань праці в Івано-Франківській області. За період з лютого 2022 року по березень 2022 року відповідачем було нараховано та не виплачено заробітну плату та компенсацію за невикористану відпустку. Також в день звільнення 28.03.2022 року, відповідач письмово не повідомив її про нараховані суми при звільненні та не здійснив виплату належних їй коштів, що є грубим порушенням ч. 1 ст. 116 КЗпП України.На підставі викладеного, позивач звернулася до суду з вказаним позовом.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 16.05.2022 року позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.

19.05.2022 р. через канцелярію суду ОСОБА_1 на виконання Ухвали Вишгородського районного суду Київської області від 16.05.2022 року подана заява про усунення недоліків.

20.05.2022 ухвалою Вишгородського районного суду Київської області позовну заяву прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 11.08.2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач у судовому засіданні підтримувала позовні вимоги та просила їх задовольнити. Повідомила, що у неї відсутні оригінали документів, їй при звільненні не було надано розрахунку, в тому числі і компенсацію за невикористану відпустку. Вказала, що вона здійснила передачу всіх бухгалтерських документів, з якими працювала відповідно до опису папок з документами, що зберігаються у Відповідача. Крім того, вважає, що частина доказів має зберігатися у відділі кадрів відповідача, а саме документи, в яких міститься інформація про надані відпустки та про постійне її перебування на роботі. Вказала, що оригінал або належна копія наказу про звільнення у неї відсутній та вона його самостійно надрукувала.

Відповідач у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову, з підстав викладених у відзиві. Не заперечував факт роботи ОСОБА_1 на їх підприємстві, але вказав на відсутність доказів щодо нарахованої та невиплаченої заробітної плати при звільненні позивача та що вона не перебувала у відпустці, а отже має невикористану відпустку. Зазначив, що позивач не надала суду жодних документів на підтвердження своїх позовних вимог, а отже позов є необґрунтований і не підлягає задоволенню.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов наступного.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. У ст.12 ЦПК України, говориться, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень.

Розглядаючи позов суд має встановити фактичні обставини справи, виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом встановлено, що згідно копії Наказу ТОВ «Карпатська нафтова компанія» № 01/06/15 від 01.06.2015 р. ОСОБА_1 прийнято на посаду бухгалтера проекту «Автомобільні газонаповнювальні компресорні станції» за сумісництвом із 01.06.2015 р. на умовах неповного робочого дня з 14:00 до 18:00 з посадовим окладом згідно штатного розпису.

Однак, долучена до матеріалів справи копія Наказу про прийняття ОСОБА_1 за сумісництвом не підписана директором ТОВ «Карпатська нафтова компанія» і виготовлено Позивачем самостійно.

Згідно копії листів, направлених Позивачем Директору ТОВ «Карпатська нафтова компанія», Управлінню Держпраці у Івано-Франківській області, які містяться в матеріалах справи, вона намагалася врегулювати питання в досудовому порядку.

ОСОБА_1 до позовної заяви додала розрахунок про нараховану та невиплачену заробітну плату, оскільки відповідач не надав їй довідку про розрахунок суми належних платежів, а вона займала посаду бухгалтера, до обов`язків якого входило проводити розрахунок та нарахування заробітної плати, то має необхідні навички, щоб самостійно зробити розрахунок заробітної плати та суму компенсації за невикористану відпустку.

Ст. 43 Конституції України регламентовано, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно ч. 2 ст. 21 Кодексу законів про працю працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачено законодавством, колективним договором або угодою сторін.

Згідно із ст.1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до ст. ст. 94, 95 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.

Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України "Про оплату праці" та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст. 115 Кодексу законів про працю України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Статтею 47 КЗпП України передбачено обов`язок власника або уповноваженого ним органу в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу.

Згідно із ст.116 Кодексу законів про працю, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

Згідно із ст.117 Кодексу законів про працю України, у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; при невиконанні такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно частин 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Як роз`яснено в п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року за №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.

Вирішальним фактором принципу змагальності сторін є обов`язок сторін у доказуванні, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, суд робить висновок про її недоведеність.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод принципу справедливості розгляду справи судом.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно вимог ст.ст. 78, 79 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Стаття 80 ЦПК України передбачає, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

В супереч зазначених вище вимог позивач ОСОБА_1 не надала належних та допустимих доказів того, що відповідач має перед нею заборгованість із заробітної плати у розмірі 34658,90 грн. які не виплатили при її звільненні. А тому відсутні підсти для задоволення позовної вимоги в цій частині.

Суд також зазначає, що долучена до матеріалів справи копія Наказу про прийняття ОСОБА_1 за сумісництвом не підписана директором ТОВ «Карпатська нафтова компанія» та виготовлена нею самостійно.

Суд критично ставиться до наданого Позивачем розрахунку про нараховану та невиплачену заробітну плату, оскільки нею не надано жодного належно завіреного документа бухгалтерського обліку та податкової звітності із зазначенням їїпосадового окладу, табелю робочих днів.

Також твердження Позивача, що вона здійснила передачу всіх бухгалтерських документів, з якими вона працювала відповідно до опису папок з документами ТОВ «Карпатська нафтова компанія», суд відноситься критично, оскільки копія Опису папок з документами для передачі не містить підпис відповідальної особи про її прийняття (акт прийому-передачі документів). Також відсутнє підтвердження щодо направлення нею листів на адресу ТОВ «Карпатська нафтова компанія», Управлінню Держпраці у Івано-Франківській області (відсутність квитанцій про направлення рекомендованих листів, рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення, тощо).

Також Позивач не надала суду жодних доказів та документів на підтвердження того, що вона має невикористані дні щорічної відпустки, що в свою чергу позбавляє суд можливості здійснити розрахунок належної позивачу до виплати компенсації за невикористані дні щорічної відпустки.

З огляду на відмову у задоволені основних позовних вимог не підлягають задоволенню і похідні вимоги у вигляді стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди, оскільки такі вимоги є взаємопов`язані з вимогою про стягнення заробітної плати.

Враховуючи, що суд відмовляє в задоволенні позову, а позивача звільнено від сплати судового збору за вимогою про стягнення заборгованості по заробітній платі, на підставі Закону України «Про судовий збір», відшкодування судових витрат у в цій частині не здійснюється. За вимогою про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні суд відносить судові витрати по сплаті судового збору за рахунок позивача в сплаченому при зверненні до суду розмірі.

Відповідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України вимоги ОСОБА_1 про стягнення з ТОВ "Карпатська нафтова компанія" судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 грн., задоволеню також не підлягають.

Керуючись ст. ст.4, 10-13, 258-268, 354 ЦПК України, суд

вирішив:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 14.12.2022 року.

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , паспорт НОМЕР_2 , виданий Вишгородським РВ ГУ МВС України в Київській області 06.12.1996 року, адреса: АДРЕСА_1 )

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Карпатська нафтова компанія» (, юридична адреса: 76005, м. Івано-Франківськ, вул. С. Петлюри, 10; фактична адреса: 76019, м. Івано-Франківськ, вул. Промислова, 29)

Головуючий М.Б. Баличева