Справа № 202/3634/21
Провадження № 2/202/338/2022
РІШЕННЯ

Іменем України

05 грудня 2022 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого - судді Мачуського О.М.,

за участю: секретаря судового засідання Карасьової Г.І., Ситника С.О.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради, ОСОБА_3 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовом до Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначила, що її батьком є ОСОБА_4 . В 2021 року позивач дізналась про те, що її батько помер у 2018 році. До цього, позивач не мала можливості дізнатись про смерть батька, оскільки постійно перебувала за межами країни.

Після звернення позивача до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після покійного ОСОБА_4 , було отримано відмову у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з пропуску строків звернення.

Виходячи із викладеного, позивач просить суд визначити їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ..

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, для розгляду справи визначено суддю Мачуського О.М..

Ухвалою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 07 липня 2022 року цивільну справу прийнято до розгляду та відкрито провадження в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28 липня 2022 року за заявою представника позивача витребувано у приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Кравченко О.О. копію спадкової справи, відкритої після смерті ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

06.08.2021 р. відповідачем по справі подано відзив на позовну заяву, згідно якого представник Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради просив відмовити в позові в повному обсязі.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18 листопада 2021 року за заявою представника позивача прийнято до розгляду уточнену позовну заяву, залучено у справі у якості співвідповідача ОСОБА_3 .

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 13 січня 2022 року закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні представник позивача адвокат Стрельнікова-Ляшко А.В. зазначила, що позивач не спілкувалась з батьком, тривалий час мешкала закордоном, та лише у 2021 році дізналась про смерть батька, після чого відразу звернулась до нотаріуса.

Таким чином, представник позивача позовну заяву підтримала в повному обсязі та просила її задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином у відповідності до вимог ст. 128 ЦПК України, будь-яких заяв, заперечень, клопотань до суду не надав, у зв`язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу за його відсутності.

Суд, заслухавши думку учасників судового розгляду, розглянувши подані стороною документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вислухавши пояснення сторін по справі, вважає що позов не підлягає задоволенню з наступник підстав.

Згідно зі статтею 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини наголошує, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право порушити в суді чи відповідному органі будь-який позов, який стосується його цивільних прав та обов`язків; таким чином, пункт передбачає право на суд , одним з аспектів якого є право доступу до суду, тобто право порушувати в судах позов для вирішення цивільного спору.

Відповідно до статті 3 Цивільного кодексу України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановлені його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах, закріплені можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу.

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно частини 1, 3 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства закріплено статтею 15 Цивільного кодексу України. Право на захист виникає з певних підстав, якими виступають порушення цивільного права, його невизнання чи оспорювання.

Зміст конституційного права особи на звернення до суду за захистом своїх прав визначений статтею 16 Цивільного кодексу України, відповідно до приписів якої, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копіями наступних документів: паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 , виданого 15 грудня 2015 року Індустріальним РВ у м. Дніпропетровську ГУ ДМС України в Дніпропетровській області, свідоцтва про народження ОСОБА_5 НОМЕР_2 від 08.10.1997 р., Свідоцтвом по зміну імені серія НОМЕР_3 , згідно якого ОСОБА_5 змінила прізвище на ОСОБА_6 .

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Дніпро, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 , виданого 14.05.2021 року.

Відповідно до матеріалів спадкової справи ОСОБА_4 , встановлено, що 22.05.2018 р. з заявою про прийняття спадщини після померлого звернувся ОСОБА_3 .

01.06.2021 року, до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Кравченко О.О. також звернулася ОСОБА_2 . щодо видачі на її ім`я свідоцтва про право на спадщину, що залишилась після смерті її батька ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ..

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 01.06.2021 року, останній відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, що залишилась після смерті її батька ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку із відсутністю факту прийняття спадщини у встановленому порядку.

Згідно положень ст. 1216 ЦК України, які діяли на час смерті ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

При цьому, згідно ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Згідно ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Часом відкриття спадщини, згідно ст. 1220 ЦК України є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Отже станом на момент смерті ОСОБА_4 , право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Позивач, яка мешкала окремо від померлого батька та не вступала в фактичне управління або володіння спадковим майном, не зверталась особисто у встановлений строк з заявою про прийняття спадщини, а звернулась з відповідною заявою до приватного нотаріусу 01.06.2021 р.

Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; ці обставини визнані судом поважними.

Подібний висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року N 6-1320цс17. З указаним висновком погодився Верховний Суд у постанові від 01 квітня 2019 року у справі N 643/3049/16-ц (провадження N 61-39398св18).

З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

Разом з тим, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: тривала хвороба спадкоємців; велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.

Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна та відкриття спадщини, похилий вік, непрацездатність, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо.

У постановах від 11 листопада 2020 року по справі № 750/262/20,від 13 грудня 2018 року по справі № 459/295/16-цтавід 11 липня 2018 року по справі № 381/4482/16-цВерховний Суд вказав, що за відсутності у спадкоємця перешкод для подання заяви, якщо він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні. До відповідного висновку приходив і Верховний Суд України у постановах від 04 листопада 2015 року по справі № 6-1486цс15,від 26 вересня 2012 року по справі № 6-85цс12.

Позивач та її представник в обґрунтування поважності пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті батька посилалися на те, що позивач тривалий час мешкала за кордоном. Про факт смерті батька позивач дізналась лише у 2021 році. Усе викладене, позивач вважає поважною причиною її пропуску прийняття спадщини.

Так, згідно копії паспорту громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_5 ОСОБА_7 в 2018-2020 роках періодично здійснювала подорожі до Туреччини та Польщі

Однак, вищевказані встановлені обставини та посилання позивача не можуть бути підставою для визнання поважною причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, оскільки поважність причин підлягає доведенню на підставі сукупності доказів, які в достатній мірі підтверджують наявність фактів, якими обґрунтовуються вимоги.

Зазначені позивачем причини, не підтверджують поважних причин, які пов`язані з об`єктивними, непереборними та істотними труднощами для спадкоємця, що унеможливили звернення до нотаріуса у визначений законодавством строк.

Наявність спілкування позивача з її батьком чи відсутність такого спілкування, також не є об`єктивними та непереборними труднощами, з якими закон пов`язує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини.

Принцип "пропорційності" тісно пов`язаний з принципом верховенства права: принцип верховенства права є фундаментом, на якому базується принцип "пропорційності", натомість принцип "пропорційності" є умовою реалізації принципу верховенства права і водночас його необхідним наслідком. Судова практика Європейського суду з прав людини розглядає принцип "пропорційності" як невід`ємну складову та інструмент верховенства права. Має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення.

Тлумачення та застосування національного законодавства - прерогатива національних судів, але спосіб, у який це тлумачення і застосування відбувається, повинен призводити до наслідків, сумісних з принципами Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод з точки зору тлумачення їх у світлі практики Європейського суду з прав людини.

Обмеження позивача на прийняття спадщини, який пропустив визначений частиною законом строк без поважних причин, є пропорційним і водночас його необхідним наслідком.

Враховуючи наведене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач не є підставами визначити додаткового строку для подання нею заяви про прийняття спадщини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 до Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради, ОСОБА_3 про встановлення додаткового строку на прийняття спадщини є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

В частині 1 статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, судові витрати з оплати судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст.1-2,37,12,13,81,82, 89,244,263-265 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради, ОСОБА_3 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відмовити.

Повне рішення складено 14 грудня 2022 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя О.М. Мачуський