Справа 206/5666/21
Провадження 2/206/279/22
01 червня 2022 року Самарський районний суд міста Дніпропетровська у складі:
головуючого судді Кушнірчука Р.О.,
при секретареві Ільїній І.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗАВОД ЗБК» про стягнення заборгованості по заробітній платі та компенсацію за порушення строків її виплати,
представника позивача Шаповал Н.Л.,

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що з 2015 року ОСОБА_1 працює в ТОВ «ЗАВОД ЗБК» на посаді формівника, а 31 січня 2017 року останній уклав контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на 3 роки, який у подальшому був продовжений, тобто діє з 30 січня 2021 року і дотепер. Починаючи з травня 2021 року ТОВ «ЗАВОД ЗБК» припинило виплату середньомісячної заробітної плати ОСОБА_1 , що є незаконним. Через невиплату своєчасно заробітної плати, у ОСОБА_1 виникло право на компенсацію втрати частини заробітної плати.
Ухвалою суду від 17 січня 2022 року було відкрито провадження у справі та призначено судове засідання в порядку спрощеного позовного провадження (а. с. 33).
27 січня 2022 року представник позивача надав уточнену позовну заяву (а. с. 35-40).
Ухвалою суду від 03 лютого 2022 року у ТОВ «ЗАВОД ЗБК» витребувано належним чином завірені документи, а саме наказ про прийняття ОСОБА_1 на роботу, розрахунок нарахування заробітної плати ОСОБА_1 по місяцях починаючи з січня 2021 року по теперішній час, відомості про виплату ОСОБА_1 в останнє заробітної плати, розрахунок заборгованості з виплати заробітної плати ОСОБА_1 за місяцями, копію трудової книжки ОСОБА_1 .
Вказана ухвалу суду не була виконана.
В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 просила задовольнити позов з наведених у ньому підстав.
Відповідач явку свого представника в судове засідання не забезпечив, про час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, про поважні причини неявки до суду не повідомив, відзив на позовну заяву не надав, тому суд на підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України та наявних у справі доказів ухвалює заочне рішення.
Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши представника позивача, приходить до наступного висновку.
Суд встановив, що з позивач з 2015 року працює на ТОВ «Завод ЗБК» на посаді формівника.
29 грудня 2020 року між Міністерством оборони України в особі командира військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_3 та ОСОБА_1 укладено контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб сержантського складу строком на 1 рік. Контракт набрав чинності 30 січня 2021 року (а. с. 14-15).
Згідно з довідки виданої військовою частиною НОМЕР_1 № 315 від 10 листопада 2021 року ОСОБА_1 дійсно перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 (а. с. 13).
З виписки по особовому рахунку ОСОБА_1 за період з 01 січня 2021 року по 11 листопада 2021 року вбачається, що на рахунок ОСОБА_1 періодично надходили грошові кошти за призначенням «заробітна плата», зокрема 15 квітня 2021 року «заробітна плата за березень 2021 року» 4830,00 гривень, 07 травня 2021 року «заробітна плата за квітень 2021 року» 4830,00 гривень, після чого інші нарахування заробітної плати не здійснювались (а. с. 16).
Відповідно до ч. 2 ст. 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» № 2232-ХІІ від 25 березня 1992 року передбачено, що громадяни України, призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, користуються гарантіями, передбаченими частиною третьою статті 119 Кодексу законів про працю України, а також частиною першою статті 53 і частиною другою статті 57 Закону України «Про освіту», частиною другою статті 44, частиною першою статті 54 і частиною третьою статті 63 Закону України «Про фахову передвищу освіту», частиною другою статті 46 Закону України «Про вищу освіту».
Указом Президента України «Про часткову мобілізацію» № 303/2014 від 17 березня 2014 року оголошено проведення часткової мобілізації.
У ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» № 3543-ХІІ від 21 жовтня 1993 року, наведено визначення терміну «особливий період» період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Згідно з ч. 2, 3 ст. 119 КЗпП України працівникам, які залучаються до виконання обов`язків, передбачених законами України «Про військовий обов`язок і військову службу» і «Про альтернативну (невійськову) службу», «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», надаються гарантії та пільги відповідно до цих законів. За працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Згідно з ст. 1, 11 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» № 3543-ХІІ від 21 жовтня 1993 року, демобілізація комплекс заходів, рішення про порядок і терміни проведення яких приймає Президент України, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати мирного часу. Відповідно до повноважень, визначених Конституцією України, Президент України, зокрема, приймає рішення про введення воєнного чи надзвичайного стану в Україні або в окремих її місцевостях, про загальну або часткову мобілізацію та про демобілізацію із внесенням їх на затвердження Верховною Радою України.
Таким чином, особливий період закінчується з прийняттям Президентом України відповідного рішення про переведення усіх інституцій України на функціонування в умовах мирного часу. До такого висновку дійшов також Верховний Суд у постанові Великої Палати Верховного суду у справі № 813/402/17 від 26 серпня 2020 року.
Рішень про переведення національної економіки України на функціонування в умовах мирного часу Президент України не приймав, а отже особливий період продовжує свою дію.
Відтак, оскільки ОСОБА_1 прийнятий на військову службу за контрактом після оголошення рішення про проведення мобілізації та в умовах особливого періоду, на останнього поширюються гарантії, передбачені, зокрема ч. 3 ст. 119 КЗпП України, тобто за останнім мав зберігатися середній заробіток.
Згідно з абз. 3 п. 2 розділу II Порядку обчислення середньої заробітної плати затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року (далі Порядок), у всіх інших випадках середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.
Згідно з абз. 2 п. 3 розділу III Порядку суми нарахованої заробітної плати, крім премій (в тому числі за місяць) та інших заохочувальних виплат за підсумками роботи за певний період, враховуються у тому місяці, за який вони нараховані, та у розмірах, в яких вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт.
Відповідно до п. 5, 8 розділу IV Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.
Так, надаючи оцінку розрахунку заборгованості по виплаті заробітної платні, суд вважає його правильним, оскільки він проведений у відповідності до вимог Порядку, жодних доводів щодо неправильності проведення цього розрахунку або власних розрахунків - відповідачем не надано, а ухвала суду про витребування доказів з боку відповідача залишилась не виконаною.
Відповідно до ст. 1-3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» № 2050-ІІІ від 19 жовтня 2000 року, підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).
Відповідно до п. 4 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 159 від 21 лютого 2001 року, сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається.
За таких обставин, суд вважає правильним розрахунок компенсації за затримку виплати заробітної плати, оскільки останній відповідає вищевказаним нормативно правовим актам.
Водночас із цим, вимога щодо зобов`язання ТОВ «ЗАВОД ЗБК» в подальшому проводити щомісячні виплати ОСОБА_1 згідно ст. 119 КЗпП України є такою, яка не підлягає задоволенню, з огляду на те, що такий обов`язок роботодавця презумується законодавством.
Крім того, покладення такого обов`язку за рішенням суду на відповідача та ще наперед - є неприпустимим.
Таким чином, за ОСОБА_1 дійсно мав зберігатися середній заробіток за час проходження ним військової служби за контрактом, оскільки на нього поширюються гарантії, передбачені ч. 3 ст. 119 КЗпП України, проте відповідач з травня 2021 року припинив виплату середньомісячної заробітної плати, у зв`язку із чим суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по заробітній платі, яка утворилась з травня 2021 року по лютий 2022 року, а також компенсації за порушення строків виплати заробітної плати.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат та враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору, у відповідності до ст. 141 ЦПК України, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави у розмірі 908,00 гривень.
Керуючись ст. ст. 2, 5, 10, 141, 259, 263-265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд,
Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗАВОД ЗБК» про стягнення заборгованості по заробітній платі та компенсацію за порушення строків її виплати задовольнити частково.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Повний текст рішення складено 06 червня 2022 року.
Заочне рішення може бути переглянуто Самарським районним судом м. Дніпропетровська за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Головуючий суддя: Р.О. Кушнірчук