ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1605/22 Справа № 179/1962/17 Суддя у 1-й інстанції - Ковальчук Т. А. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.
ПОСТАНОВА
13 грудня 2022 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:
головуючого Куценко Т.Р.,
суддів: Ткаченко І.Ю., Макарова М.О.,
за участю секретаря Заворотного К.Я.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційну скаргу
фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ,
на рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетрвоської області від 30 липня 2020 року у справі за позовом Селянського (фермерського) господарства Левада до ОСОБА_2 , фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , третя особа Юр`ївська районна державна адміністрація Дніпропетровської області про усунення перешкод в користування земельною ділянкою, визнання договору оренди недійсним та скасування державної реєстрації, -
СФГ «Левада» стало відомо про те, що власником земельної ділянки, яка належала померлій ОСОБА_3 , ОСОБА_2 06 жовтня 2016 року укладено договір оренди на цю ж земельну ділянку з фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 .. Право оренди земельної ділянки зареєстровано за фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 07 жовтня 2016 року державним реєстратором Юр`ївської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, номер запису про інше речове право 16845399.
Позивач зазначає, що подання для державної реєстрації права оренди на земельну ділянку документів, зокрема тих, які є невід`ємною частиною договору оренди цієї ділянки, на підставі яких заявлене право вже зареєстровано у Державному реєстрі прав за іншою особою, єпідставою для відмови у державній реєстрації зазначеного права.
Таким чином, існує одночасно два правочини щодо одного об`єкту договору та зобов`язань, що суперечить законодавству України та породжує наслідки зобов`язань по двом договорам одночасно, що суперечить нормам діючого законодавства, внаслідок чого просить усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою шляхом визнання недійсним оспорюваного договору оренди 06 жовтня 2016 року та скасування у Державному реєстрі речових прав відповідного запису про право оренди.
Рішенням Магдалинівського районного суду Дніпропетрвоської області від 30 липня 2020 року позовні вимоги СФГ Левада задоволені частково.
В іншій частині позову відмовлено (а.с.70-74 Том ІІІ).
Не погодившись з рішенням суду, ФОП ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати, в задоволенні позовних вимог СФГ Левада відмовити, посилаючись на те, що рішення суду не відповідає встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи, судом не надано оцінки щодо ознак недійсності договору оренди, укладеного між ОСОБА_3 та СФГ Левада 24 листопада 2011 року, який покладено в основу судового рішення, натомість надано перевагу доказам позивача, внаслідок чого рішення суду, на думку апелянта, ухвалено з порушенням як матеріальних, так і процесуальних норм (а.с.128-145 Том ІІІ).
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 19 січня 2021 року апеляційне провадження, відкрите ухвалою від 06 жовтня 2020 року, зупинялось до набрання законної сили судового рішення у справі №179/1131/20 за позовом ФОП ОСОБА_1 . До СФГ Левадавідділу у Магдалинівському районі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, третя особа ОСОБА_2 про визнання договору недійсним та скасування державної реєстрації (а.с.205-209 Том ІІІ).
З наданням 04 листопада 2022 року відповіді Магдалинівським районним судом Дніпропетровської області та копії ухвали про закриття провадження у справі №179/1131/20, завіреної належним чином, ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 09 листопада 2022 року апеляційне провадження у даній справі поновлено та призначено розгляд справи по суті.
01 грудня 2022 року апелянт ФОП ОСОБА_1 подав через канцелярію суду письмові пояснення, в яких зазначає, що 12 липня 2022 року між ним та ОСОБА_2 укладено Угоду про дострокове розірвання Договору оренди земельної ділянки від 06 жовтня 2016 року та того ж дня складено Акт приймання-передачі земельної ділянки з оренди, внаслідок чого 20 вересня 2022 року проведено державну реєстрацію припинення права оренди, що свідчить про відсутність предмету спору у даній справі та є наслідком закриття провадження у справі.
Разом з цим зазначив, що договір від 24 листопада 2011 року, який укладений між СФГ Левада та ОСОБА_3 , який мав строк дії 10 років з дня державної його реєстрації, закінчив свою дію 16 березня 2022 року, а тому позивач не має права вимоги на теперішній час, оскільки цей договір не був переукладений ОСОБА_2 , як правонаступник ОСОБА_3 , а судом першої інстанції так і не надано правової оцінки договору від 24 листопада 2011 року, який апелянт вважає недійсним в силу наявності в ньому підтертостей та помилок, що суд мав можливість встановити самостійно, хоча ФОП ОСОБА_1 і вживав заходів щодо проведення судової почеркознавчої та технічної експертиз, які провести так і не вдалось завдяки непогодженню позивача на ретельне дослідження договору оренди від 2011 року, чому судом першої інстанції так і не було надано належної оцінки.
ФОП ОСОБА_1 просив врахувати ці пояснення під час розгляду його апеляційної скарги.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін, виходячи з наступних підстав.
Право оренди вказаної земельної ділянки відповідно до договору від 06 жовтня 2016 року було зареєстровано за ФОП ОСОБА_1 державним реєстратором Юр`ївської районної державної адміністрації Дніпропетровської області в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за № 31814742 від 11 жовтня 2016 року, номер запису про інше речове право 16845399 (а. с. 18-19).
Задовольняючи позовні вимоги позивача в частині визнання недійсним дгоовору оренди спірної земельної ділянки від 06 жовтня 2016 року та скасування у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про інше речове право №16845399 від 07 жовтня 2016 року, тобто право ФОП ОСОБА_1 оренди на цю земельну ділянку, суд першої інстанції, керуючись нормами матеріального права закріпленими у ст.ст.13,18,20,27 Закону України Про оренду (в редакції на час виникнення спірних правовідносин 2012 року), ст.202 Земельного кодексу України (в редакції станом на 16 березня 2012 року), ст.ст.792,203,215,391 ЦК України, ст.ст.3,9,24,26 Закону України Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяження, вірно встановив характер спірних правовідносин та правильно визначився із регулюванням нормами діючого законодавства як на час виникнення спірних правовідносин, так і на час розгляду справи, та дійшов вірного висновку, що договір оренди земельної ділянки, який був укладений 06 жовтня 2016 року між ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_1 суперечить вказаним нормам матеріального права, а тому є недійсним з моменту його вчинення, оскільки на час його укладення та на час реєстрації за ФОП ОСОБА_1 права оренди, був чинним договір оренди спірної земельної ділянки від 24 листопада 2011 року, який був укладений між СФГ «Левада» та ОСОБА_3 , правонаступником якої є відповідач ОСОБА_2 (а.с. 13, 73,74 том. 1), одночасно зазначивши, що договір оренди спірної земельної ділянки від 24 листопада 2011 року не був прендметом цього спору, а тому і не надавалась судом йому правова оцінка, з чим повністю погоджується і колегія суддів у повному обсязі.
Доводи апелянта про те, що на його неодноразові клопотання судом першої інстанції не була проведена почеркознавча та технічна експертиза договору оренди 24 листопада 2011 року, колегія суддів не може прийняти до уваги, оскільки суд першої інстанції, в силу ст. 84,116 ЦПК України, вживав належних заходів щодо призначення відповідних експертиз та за клопотанням сторони у справі витребував докази, що підтверджується ухвалами суду від 16 жовтня 2018 року та від 21 червня 2019 року (а.с.21 101 Том ІІ), що свідчить про належне сприяння судом відповідачу ФОП ОСОБА_4 у добутті доказів та дотримання у повному обсязі процесуального порядку при розгляді таких клопотань судом, а твердження апелянта щодо непроведення експертизи у зв`язку із порушення судом першої інстанції норм процесуального права колегія суддів вважає безпідставними, оскільки така неможливість виникла не внаслідок недотримання судом норм процесуального права та відмови у сприянні призначення та проведення таких експертиз.
Також колегія суддів не приймає за обґрунтовані та такі, що заслуговують на увагу доводи апелянта щодо наявності іншої цивільної справи про оскарження договору оренди від 2011 року в тому ж складі суду на момент ухвалення рішення суду від 30 липня 2020 року, оскільки ці доводи не спростовують висновків суду щодо відсутності позовної вимоги щодо визнання цього договору саме у цій справі, а суд розглядає позовні вимоги, в силу ст. 13 ЦПК України, в межах заявлених позивачем, а, відтак, у суду не було процесуального права розглядати в порядку ст.ст.207,215 ЦК України договір оренди від 2011 року, оскільки він не є предметом цього позову.
Тож, переглядаючи рішення місцевого суду колегія суддів дійшла висновку про вірне застосування судом першої інстанції як норм матеріального, так і норм процесуального права з чітко визначеним характером спірних правовідносин, та перевірив належним чином питання недійсності договору оренди спірної земельної дідлянки, укладеного 06 жовтня 2016 року, оскільки такі доводи є вагомими у цьому спорі.
Разом з цим колегія суддів відзначає, що зазначені в письмових поясненнях апелянта обставини щодо врегулювання відповідача ФОП ОСОБА_1 з орендодавцем ОСОБА_2 правовідносини щодо повернення земельної ділянки з оренди на підставі укладеної Угоди про дострокове розірвання договору оренди земельної ділянки від 06 жовтня 2016 року з припиненням права оренди, яке зареєстровано у встановленому законом порядку, не змінює предмету спору у цій справі та не робить його відсутнім, оскільки на момент ухвалення судом першої інстанції рішення 30 липня 2020 року цей предмет існував та був в наявності спір щодо цього предмету, яким є договір оренди земельної ділянки від 06 жовтня 2016 року, при цьому сторонами не ставилось, а судом не вирішувалось питання щодо внесення орендної плати за цим договором, що є відмінним від цього спором з відмінними від цих правових наслідків, а апеляційна інстанція при розгляді апеляційної скарги сторони у справі лише перевіряє судові рішення на предмет відповідності ст. 263 ЦПК України, тобто дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального Закону, тому в даному випадку правових підстав для закриття провадження, як зазначає апелянт в поясненнях, немає, як і не відсутні підстави враховувати при розгляді апеляційної скарги той факт, що договір оренди від 24 листопада 2011 року припинив свою дію із закінченням строку його дії, який встановлений до 16 березня 2022 року, враховуючи, що на момент ухвалення рішення судом першої інстанції цей договір діяв, а іншого судом першої інстанції не встановлювалось.
Отже, колегія суддів приходить до переконливого висновку про дотримання судом першої інстанції всіх вимог норм матеріального та процесуального права.
Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст.13 ЦПК України) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показання свідків.
Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Колдегія суддів повністю погоджується із висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги СФГ Левада щодо визнання недійсним договору оренди земельної ділянки від 06 жовтня 2016 року, укладеного між ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_1 , право за яким зареєстровано 07 жовтня 2016 року Юр`євською районною державною адміністрацією до державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що належить скасувати, є обґрунтованими та є такими, що підлягають задоволенню.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Таким чином, задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
Інші доводи не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.
Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення в частині задоволених позовних вимог має бути залишено без змін.
Судові витрати понесені у зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -
Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 30 липня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова суду може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Т.Р. Куценко

Судді: І.Ю.Ткаченко М.О. Макаров