УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2022 року

м. Київ

справа № 161/674/22

провадження № 61-11822ск22

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Русинчука М. М. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Дундар І. О. розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Волинського апеляційного суду від 24 жовтня 2022 року у складі колегії суддів: Карпук А. К., Здрилюк О. І., Матвійчук Л. В. у справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 до ОСОБА_7 , Відділу державного архітектурно-будівельного контролю Луцької міської ради, ОСОБА_1 , треті особи - ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , про скасування реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації та рішення про державну реєстрацію прав, витребування майна з чужого незаконного володіння,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2022 року ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_7 , Відділу державного архітектурно-будівельного контролю Луцької міської ради, ОСОБА_1 , в якому просили:

- скасувати реєстрацію декларації про готовність об`єкта до експлуатації, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (CCI) серії BJI № 55, зареєстрованої 16.01.2019 відділом ДАБК Луцької міської ради;

- скасувати рішення про державну реєстрацію прав від 21.01.2019 державного реєстратора КП «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації» Яремчука Г. Я. про зміни до запису Державного реєстру прав та зміни до права власності;

- витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 приміщення підвального поверху, загальною площею 169,7 кв. м, житлового будинку на АДРЕСА_1 , технічна характеристика яких вказана в технічному паспорті на нежитлове приміщення АДРЕСА_2 , виготовленому станом на 10.01.2019.

09 серпня 2022 року ОСОБА_6 подав заяву, в якій просив забезпечити позов шляхом накладення арешту на приміщення підвального поверху загальною площею 169,7 кв. м житлового будинку на АДРЕСА_1 , технічна характеристика яких вказана в технічному паспорті на нежитлове приміщення на АДРЕСА_1 номер 2514-2019, виготовленому станом на 10 січня 2019 року, а саме: № 1 - «торговий зал №1», площею 90,1 кв. м; № 2 - «сходова» площею 11,2 кв. м; № 3 - «санвузол», площею 18,9 кв. м; № 4 - «підсобне приміщення», площею 11,5 кв. м; № 5 - «коридор», площею 7,2 кв. м; № 6 - «сходова», площею 11,3 кв. м; № 7 - «коридор», площею 4,5 кв. м; № 8 - «приямок», площею 3 кв. м; № 9 - «приямок», площею 3 кв. м; № 10 - «приямок», площею 3 кв. м; № 11 - «приямок», площею 3 кв. м; № 12 - «приямок», площею 3 кв. м.

Заява обґрунтована тим, що у позивача існують обґрунтовані підстави вважати, що відповідач ОСОБА_1 вчиняє дії щодо відчуження нерухомого майна, яке є предметом спору у цій справі. 10 вересня 2021 року приватний нотаріус Луцького міського нотаріального округу Ариванюк H. A. провів державну реєстрацію іпотеки на підставі договору іпотеки від 10 вересня 2021 року, за умовами якого іпотекодавець - ОСОБА_13 передала в іпотеку ОСОБА_14 нежитлове приміщення загальною площею 190,2 кв. м в буд. АДРЕСА_1 . Тобто в іпотеку передано підвальні приміщення, які є предметом даного спору. Вказаною іпотекою забезпечувалося виконання ОСОБА_1 основного зобов`язання, яке виникло на підставі Договору позики, укладеного 03.02.2021 між нею та її чоловіком ОСОБА_15 , згідно з яким вона позичила в нього 11 220 000,00 грн (за офіційним курсом НБУ, встановленим на вказану дату - 28,05 грн за 1 долар США - становило 400 000,00 дол. США), які мала повернути до 03.12.2023. Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 липня 2022 року в справі № 161/2760/22 стягнено з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_16 заборгованість за договором позики від 03 лютого 2021 року в розмірі 400 000,00 дол. США. Як наслідок, ОСОБА_13 намагається припинити своє право власності на підвальні приміщення, адже після набрання судовим рішенням в справі № 161/2760/22 законної сили, ОСОБА_17 вчинятиме дії спрямовані на набуття права власності на спірне майно, шляхом звернення стягнення на даний предмет іпотеки.

Внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за ОСОБА_15 права власності на спірні приміщення може унеможливити виконання рішення суду в частині витребування цих приміщень з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 у разі задоволення заявленого позову та унеможливить поновлення порушених прав.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 серпня 2022 року в задоволенні заяви відмовлено.

Ухвала суду першої інстанції про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову мотивована тим, що заява ОСОБА_6 не містить обґрунтованих підстав для вжиття заходів щодо забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірне майно. Зазначив, що саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без надання відповідного обгрунтування, не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви. Запропонований спосіб вжиття заходів забезпечення позову є неспівмірним із заявленими позовними вимогами.

Постановою Волинського апеляційного суду від 24 жовтня 2022 року ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 серпня 2022 року скасовано. Ухвалено нове рішення про задоволення заяви ОСОБА_6 про забезпечення позову.

Вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на приміщення підвального поверху загальною площею 169,7 кв. м житлового будинку по АДРЕСА_1 , технічна характеристика, яких вказана в технічному паспорті на нежитлове приміщення по АДРЕСА_1 номер 2514-2019, виготовленому станом на 10 січня 2019 року, а саме: № 1 - «торговий зал №1», площею 90,1 кв. м; № 2 - «сходова» площею 11,2 кв. м; № 3 - «санвузол», площею 18,9 кв. м; № 4 - «підсобне приміщення», площею 11,5 кв. м; № 5 - «коридор», площею 7,2 кв. м; № 6 - «сходова», площею 11,3 кв. м; № 7 - «коридор», площею 4,5 кв. м; № 8 - «приямок», площею 3 кв. м; № 9 - «приямок», площею 3 кв. м; № 10 - «приямок», площею 3 кв. м; № 11 - «приямок», площею 3 кв. м; № 12 - «приямок», площею 3 кв. м.

Апеляційний суд вважав, що запропонований спосіб вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірне майно є співмірним із заявленими позовними вимогами, між сторонами існує спір, існують обґрунтовані підстави вважати, що відповідач може вчиняти дії щодо відчуження спірного майна на корить треті осіб.

Касаційна скарга мотивована тим, що заходи забезпечення позову вжиті з порушенням норм матеріального права і порушенням норм процесуального права, заява не містить обґрунтованих підстав, накладення арешту на майно є неспівмірним із заявленими позовними вимогами, порушено права та інтереси відповідача.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.

Згідно із частинами четвертою та шостою статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення. Ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Суди встановили, що позивачі звернулися до суду з позовом до відповідачів про скасування реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації та рішення про державну реєстрацію прав, витребування майна з чужого незаконного володіння. Предметом спору є нежитлове приміщення загальною площею 190,2 кв. м в будинку АДРЕСА_1 .

Згідно з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, 10 вересня 2021 року приватний нотаріус Луцького міського нотаріального округу Ариванюк Н. А. провів державну реєстрацію іпотеки. Підставою для державної реєстрації став договір іпотеки від 10 вересня 2021 року, за яким іпотекодавець - ОСОБА_13 передала в іпотеку ОСОБА_14 нежитлове приміщення загальною площею 190,2 кв. м в будинку АДРЕСА_1 , яке вона придбала на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 03 лютого 2021 року приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Валянською Т. П., тобто в іпотеку передано спірні підвальні приміщення.

Цією іпотекою забезпечується виконання ОСОБА_13 основного зобов`язання, яке виникло на підставі договору позики, укладеного 03 лютого 2021 року між нею та ОСОБА_14 , за яким вона позичила в нього 11 220 000,00 грн. (за офіційним курсом НБУ, встановленим на цю дату - 28,05 грн за 1 долар США - це становило якраз 400000 доларів США), які мала повернути до 03.12.2023.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 липня 2022 року стягнено з ОСОБА_13 на користь ОСОБА_14 заборгованість за договором позики від 03 лютого 2021 року в розмірі 400 000,00 доларів США.

У частині другій статті 149 ЦПК України передбачено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів заявника від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективного виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

У частині першій статті 150 ЦПК України визначено перелік видів забезпечення позову, зокрема позов забезпечується:

накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб (пункт 1);

забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору (пункт 4).

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року у справі № 914/1570/20 (провадження № 12-90гс20) вказано, що «під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами».

Апеляційний суд встановивши, що між сторонами виник реальний спір з приводу права власності на нежитлове приміщення загальною площею 190,2 кв. м в будинку АДРЕСА_1 , існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову внаслідок можливого відчуження зазначеного нерухомого майна при виконанні рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 липня 2022 року про стягнення з ОСОБА_13 на користь ОСОБА_14 (чоловіка ОСОБА_13 ) заборгованості за договором позики від 03 лютого 2021 року в розмірі 400 000,00 доларів США, дійшов обґрунтованого висновку про забезпечення позову шляхом накладення арешту на вказане нерухоме майно. Обраний спосіб вжиття заходів забезпечення позову є співмірним із заявленими позовними вимогами, у суду були обґрунтовані підстави вважати, що майно, яке є предметом спору у цій справі може бути відчужено на користь третіх осіб, які не беруть участь у справі, що може утруднити або унеможливити виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Аналіз змісту касаційної скарги та оскарженої постанови апеляційного суду свідчить, що правильне застосовування судом норм права є очевидним, а касаційна скарга - необґрунтованою.

Керуючись статтями 390, 392 ЦПК України, частиною першою, четвертою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Волинського апеляційного суду від 24 жовтня 2022 року у складі колегії суддів: Карпук А. К., Здрилюк О. І., Матвійчук Л. В.у справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 до ОСОБА_7 , Відділу державного архітектурно-будівельного контролю Луцької міської ради, ОСОБА_1 , треті особи - ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , про скасування реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації та рішення про державну реєстрацію прав, витребування майна з чужого незаконного володіння.

Копію ухвали, касаційну скаргу та додані до неї матеріали направити особі, яка подала скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді М. М. Русинчук

Н. О. Антоненко

І. О. Дундар