Справа № 203/2234/21
Провадження № 2/0203/167/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

30.03.2022 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська в залі суду в м. Дніпрі у складі:

головуючого судді - Ханієвої Ф.М.,

за участю секретаря судового засідання - Ноторової Є.О.,

за участі:

представника позивача - ОСОБА_1 ,

третьої особи - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Центральної адміністрації Дніпровської міської ради до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,

встановив:

09.06.2021 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська звернувся орган опіки та піклування - Адміністрація Центрального району Дніпровської міської ради, правонаступником якої є Центральна адміністрація Дніпровської міської ради, з позовом до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, в якому позивач просить суд:

- позбавити батьківських прав ОСОБА_3 відносно малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- стягнути з ОСОБА_3 на утримання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячно у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку матері, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для однієї дитини відповідного віку, починаючи з дня надходження заяви до суду до досягнення дитиною повноліття на її користь або на користь законного представника.

І. Стислий виклад позицій учасників справи.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що на обліку дітей, які опинились у складних життєвих обставинах за категорією «проживання в сім`ї, у якій батьки або особи, які їх замінюють, ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дитини, а саме: коли вони без поважних причин не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає або може вплинути на її фізичний розвиток, не створюють умов отримання нею освіти» - перебуває малолітня дитина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відомості про народження дитини внесені на підставі ст. 126 Сімейного кодексу України. Батько дитини помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , а зі слів дружини батька - ОСОБА_2 , яка фактично доглядає дитину, місце проживання матері дитини - ОСОБА_3 - невідоме, вона з дитиною не проживає тривалий час, вихованням та утриманням дитини не займається. Мати дитини впродовж багатьох років не тільки ухиляється від обов`язку по вихованню дитини, але й повністю ігнорує свої обов`язки. Вона не піклується про здоров`я, фізичний, моральний та духовний стан дитини, створення належних умов для розвитку природних здібностей дитини. Відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків та, навіть, надавала нотаріально посвідчену заяву про те, що вона не проти позбавлення її як матері батьківських прав відносно малолітньої дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивачем було надано розпорядження про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З огляду на викладене, орган опіки та піклування звернувся до суду з позовом про позбавлення відповідача - ОСОБА_3 батьківських прав відносно малолітньої дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У встановлений судом строк відповідач не надала відзив на позовну заяву, а третя особа не подала письмових пояснень по суті спору.

У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги у повному обсязі та просила суд їх задовольнити, підстави звернення до суду з позовом представник позивача пояснила таким чином, як про це зазначено вище. При цьому представник позивача повідомила, що дитина проживає разом з третьою особою, а мати не мешкає з дитиною, жодного разу не зверталась до органу опіки та піклування з запитами щодо дитини, надала нотаріально посвідчену заяву про позбавлення її батьківських прав. Крім того, представник позивача уточнила, що враховуючи, що у дитини на момент судового розгляду справи немає законного представника, то вона вважає за доцільне просити суд стягувати аліменти з відповідача на користь саме дитини.

Третя особа у судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позовних вимог та зазначила, що вона підтримує все, що зазначила представник органу опіки та піклування. Вона пояснила, що доглядає та виховує дитину з самого народження, забирала її з пологового будинку та бажає в подальшому усиновити дитину. Тому третя особа просила суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі та позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітньої дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 09.07.2021 року було відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 07.12.2021 року було задоволено клопотання позивача та залучено до участі в цивільній справі № 203/2234/21 правонаступника позивача - Адміністрації Центрального району Дніпровської міської ради - Центральну адміністрацію Дніпровської міської ради.

Ухвалою суду від 07.12.2021 року було закрито підготовче провадження в цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні.

У судові засідання, призначені на 13.01.2022 року, 14.02.2022 року, 30.03.2022 року, відповідач, яка була повідомлена належним чином про дату, час та місце проведення судових засідань, в черговий раз не з`явилася, причини неявки суду не повідомила, відзив на позовну заяву не подала, у зв`язку з чим, за наявності підстав, визначених у ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.

У судове засідання, призначене на 30.03.2022 року, з`явились представник позивача та третя особа.

У судовому засіданні судом були заслухані пояснення представника позивача та третьої особи по суті позовних вимог, досліджені письмові докази, наявні в матеріалах справи, оголошені судові дебати та заслухані заключні слова представника позивача та третьої особи.

У судовому засіданні 30.03.2022 року судом було проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що відповідач - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є матір`ю малолітньої дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Це підтверджується копіями:

- паспорта громадянина України ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , серії НОМЕР_1 , від 16.10.2012 року (а.с.10);

- свідоцтва про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , серії НОМЕР_2 , від 25.10.2012 року, за відомостями з якого батьками дитини вказані: батько - ОСОБА_5 , мати - ОСОБА_3 ; актовий запис про народження дитини № 117, складений Красногвардійським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області (а.с.14);

- листом Чечелівського районного у місті Дніпрі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) «Щодо надання інформації», яким повідомлено про те, що державна реєстрація народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проведена відповідно до статті 126 Сімейного кодексу України; мати - ОСОБА_3 , батько - ОСОБА_5 , підстава запису відомостей про батька: спільна заява матері та батька дитини про визнання батьківства (а.с.15).

За відомостями з нотаріально посвідченої заяви від 08.11.2013 року, відповідач - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , заявила, що вона, як мати, не заперечує проти позбавлення її батьківських прав щодо її малолітнього сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що проживає з батьком ОСОБА_5 , 1967 року народження, за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.19).

Батько дитини - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Це підтверджується копією свідоцтва про смерть ОСОБА_5 , серії НОМЕР_3 від 13.01.2021 року (а.с.16).

Третя особа - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , була дружиною померлого батька дитини - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Це підтверджується копією свідоцтва про шлюб, укладеного між ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , серії НОМЕР_4 від 15.07.2016 року (а.с.12).

Дитина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 03.09.2018 року навчається в КЗО «Спеціалізована школа І - ІІІ ступенів № 16», має позитивну характеристику. За відомостями з характеристик, наданих директором школи та класним керівником, дитина проживає разом з ОСОБА_2 (дружина тата), яка активно цікавиться навчанням дитини, успіхами в школі, розвитком та поведінкою дитини, відвідує кожного разу батьківські збори. ОСОБА_3 жодного разу не цікавилась навчанням дитини, його успіхами та домашнім завданням, не відвідувала батьківських зборів, за 3 (три) роки навчання не приймала участі в утриманні дитини. Також дитина спостерігається сімейним лікарем амбулаторії № 6 КНП «ДЦПМСД № 1» ДМР», про що з лікарем укладена декларація. Це підтверджується копіями: характеристик, складних директором КЗО «Спеціалізована школа І - ІІІ ступенів № 16» та класним керівником дитини (а.с.17, 18, 55); листа КНП «ДЦПМСД № 1» ДМР» від 30.11.2021 року № 02/1238 (а.с.58).

На підтвердження факту вчинення дій щодо розшуку відповідача, її місця проживання або перебування, ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, позивач надав суду копії:

- листа інспектора СЮП ВП ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області від 12.02.2021 року «Щодо соціального захисту дитини», за відомостями з якого було встановлено, що ОСОБА_3 проживала за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.21);

- листа т.в.о. начальника ВП № 6 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області від 02.03.2021 року, за змістом якого в ході проведення комплексу заходів було виявлено, що відповідач не проживає за адресою місця реєстрації: АДРЕСА_3 , встановити місце мешкання відповідача не виявилось можливим (а.с.22);

- листа відділу Дніпровського міського центру соціальних служб в Центральному районі міста Дніпровського міського центру соціальних служб від 13.05.2021 року № 818/0.29-31, за змістом якого за допомогою Державного реєстру актів цивільного стану громадян актового запису про смерть ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , не виявлено (а.с.24);

- листа Дніпровського міського центру соціальних служб від 22.10.2021 року № 05-08/290 «Щодо дитини ОСОБА_4 », за змістом якого було повідомлено про те, що фахівцям відділу невідоме місце проживання та номери телефону біологічної матері ОСОБА_6 ; ОСОБА_3 за період з 2019 року по 2021 року жодного разу не зверталась до відділу та будь-яких питань, що стосуються дитини ОСОБА_4 ; вихованням дитини займались його батько та його дружина - мачуха дитини - ОСОБА_2 ; під час відвідування родини ОСОБА_4 фахівці відділу жодного разу не бачили ОСОБА_3 та не спілкувались з нею; зі слів батька дитини та його дружини, біологічна матір дитини не бере участі у вихованні дитини, приходила в гості до дитини тільки у дні його народження, з 2018 року перестала приходити та виходити на зв`язок, веде асоціальний спосіб життя, була особою без визначеного місця проживання, хворіла на соціально небезпечну хворобу (а.с.56-57).

За відомостями з листа від 02.02.2021 року б/н відділу Дніпровського міського центру соціальних служб в Центральному районі міста Дніпровського міського центру соціальних служб, на підставі наказу директора Центрального районного ЦСССДМ м. Дніпра № 184/з від 24.07.2020 року, було припинено надання послуг сім`ї ОСОБА_7 , у зв`язку з отриманням членами сім`ї усіх необхідних консультацій та мінімізацією складних життєвих обставин (а.с.23).

Відповідно до наказу Адміністрації Центрального району Дніпровської міської ради від 15.03.2021 року № 10 «Про взяття на облік дитини, яка опинилась у складних життєвих обставинах, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 », дитину, яка опинилась у складних життєвих обставинах, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з підстав «проживання в сім`ї, у якій батьки або особи, які їх замінюють, ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дитини, а саме: коли вони без поважних причин не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає або може вплинути на її фізичний розвиток, не створюють умов отримання нею освіти», було взято на облік (а.с.20).

Відповідно до розпорядження голови Адміністрації Центрального району Дніпровської міської ради від 14.05.2021 року № 50-р «Про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 », орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_3 відносно дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , враховуючи, що ОСОБА_3 не піклується про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання дитини (а.с.25).

Спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу позбавлення відповідача батьківських прав та стягнення з відповідача на користь дитини аліментів.

ІV. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Стаття 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція про права дитини), ратифікованої згідно з постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до частин 1, 2 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина 2 статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»).

У статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) визначена необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Відповідно до частин 4, 5, 6 статті 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішенні суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Відповідно до положень статті 135 СК України, при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

У разі смерті матері, а також за неможливості встановити місце її проживання чи перебування запис про матір та батька дитини провадиться відповідно до цієї статті, за заявою родичів, інших осіб або уповноваженого представника закладу охорони здоров`я, в якому народилася дитина.

Якщо батьки дитини невідомі, державна реєстрація її народження проводиться за рішенням органу опіки та піклування, яким визначається прізвище, власне ім`я, по батькові дитини і відомості про батьків.

Статтею 150 СК України визначено обов`язок батьків щодо виховання та розвитку дитини.

Згідно з частинами 2, 4 статті 155 СК України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до частини 1 статті 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він:

1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування;

2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти;

3) жорстоко поводяться з дитиною;

4) є хронічними алкоголіками або наркоманами;

5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва;

6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Відповідно до положень статті 193 СК України, влаштування дитини до закладу охорони здоров`я, навчального або іншого закладу не припиняє стягнення аліментів на користь того з батьків, з ким до цього проживала дитина, якщо вони витрачаються за цільовим призначенням.

Якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального закладу охорони здоров`я, навчального або іншого закладу, аліменти на дитину можуть бути стягнуті з них на загальних підставах.

За рішенням суду аліменти можуть перераховуватися на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України.

На особистий рахунок дитини перераховуються також державні пенсії, інші види допомоги та відшкодування шкоди у зв`язку з втратою годувальника.

У пункті 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі - Постанова) роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Статтями 3, 9, 18 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Аналіз викладених вище норм вказує, що, зокрема, якщо батьки ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти, це може бути підставою для позбавлення їх батьківських прав, проте лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Також відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного в постанові від 11.06.2021 року, справа № 758/9706/18, провадження № 61-17898св20, права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з положеннями ст. 9 Конституції України та ст. 17, ч. 5 ст. 19 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 7 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці (параграф 57).

Пунктом 15 Постанови передбачено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

ЄСПЛ також зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09, рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13).

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 05 квітня 2019 року, справа № 570/3742/17, які на підставі частини 4 статті 263 ЦПК України, також враховуються судом.

Відповідно до положень статті 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав:

1) втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання;

2) перестає бути законним представником дитини;

3) втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми;

4) не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником;

5) не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування);

6) втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною.

Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини.

При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду.

Суд, з урахуванням положень статті 9 Конституції України, зазначає, що відповідно до статті 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Держави-учасниці відповідно до національних умов і в межах своїх можливостей вживають необхідних заходів щодо надання допомоги батькам та іншим особам, які виховують дітей, у здійсненні цього права і у випадку необхідності надають матеріальну допомогу і підтримують програми, особливо щодо забезпечення дитини харчуванням, одягом і житлом.

Держави-учасниці вживають всіх необхідних заходів щодо забезпечення відновлення утримання дитини батьками або іншими особами, які відповідають за дитину як всередині Держави-учасниці, так і за кордоном. Зокрема, якщо особа, яка несе фінансову відповідальність за дитину, і дитина проживають в різних державах, Держави-учасниці сприяють приєднанню до міжнародних угод або укладенню таких угод, а також досягненню інших відповідних домовленостей.

Згідно зі статтею 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до частин 1, 2, 3 статті 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Згідно з частиною 1 статтею 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до частин 1, 2, 3, 5 статті 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття.

Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

За правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові Касаційного цивільного суду від 11.03.2020 року № 759/10277/1 (61-22317св19), будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду. Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не знаходиться в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини.

Згідно з частиною 1 статті 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Відповідно до частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частини 2 статті 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 2 статті 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Частинами 1, 2, 3 статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і в заємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі дока зам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Аналіз встановлених у судовому засіданні обставин справи, досліджених письмових доказів в їх сукупності та викладених вище норм чинного законодавства України, дає суду підстави для висновку про те, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання дитини, така поведінка відповідача є винною та є результатом свідомого нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. При цьому суд враховує те, що орган опіки та піклування надав суду висновок (розпорядження) щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав відносно її дитини, який суд вважає достатньо обґрунтованим та таким, що не суперечить інтересам дитини, а зворотного суду доведено не було.

З огляду на викладене, суд вважає за необхідне задовольнити позовну вимогу органу опіки та піклування про позбавлення відповідача батьківських прав відносно малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Крім того, з урахуванням положень статей 166, 193 СК України, суд зазначає, що позовна вимога органу опіки та піклування щодо стягнення з відповідача на користь дитини аліментів на її утримання у розмірі 1/4 (однієї четвертої) частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, є обґрунтованою та підлягає задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про , зокрема, стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Відповідно до частин 1, 2, 6 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про судовий збір», судовий збір не справляється за подання, зокрема заяви про захист прав малолітніх чи неповнолітніх осіб у разі, якщо представництво їх інтересів у суді відповідно до закону здійснюють, в тому числі органи опіки та піклування або служба у справах дітей.

V. Висновки суду за результатами розгляду позовної заяви.

З огляду на викладене вище, суд дійшов висновку, що позов Центральної адміністрації Дніпровської міської ради підлягає задоволенню у повному обсязі.

З приводу розподілу судових витрат зі сплати судового збору суд зазначає, що з відповідача на користь держави слід стягнути судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1816,00 грн (908,00 грн х 2 = 1816,00 грн) за дві позовні вимоги немайнового та майнового характеру, з урахуванням ставки судового збору станом на 01.01.2021 року.

Керуючись статтями 164, 166 Сімейного кодексу України, статтями 5, 7, 10-13, 19, 23, 76-81, 89, 90, 133, 141, 209, 210, 213, 228, 229, 258, 259, 263-265, 280-283 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов Центральної адміністрації Дніпровської міської ради до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів - задовольнити повністю.

Позбавити батьківських прав ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ; адреса місця проживання: АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_5 ) відносно малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Стягувати з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ; адреса місця проживання: АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_5 ) на користь малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , у розмірі 1/4 (однієї четвертої) частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з дня подання позову - 09 червня 2021 року, та до досягнення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , повноліття.

Допустити рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць до негайного виконання.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ; адреса місця проживання: АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_5 ) на користь держави судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1816,00 грн (одна тисяча вісімсот шістнадцять гривень 00 копійок).

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини заочного рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється від дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом вказаних строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення суду складений 13 квітня 2022 року.

Суддя Ф.М. Ханієва