ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2022 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Триголова В.М.,

суддів: Дорош А.І., Лобова О.А.,

за участі секретаря: Боштенко В.Ю.

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Вернигори Олександра Віталійовича на рішення Дзержинського районного суд м.Харкова від 07 лютого 2020 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості.

Позов мотивовано тим, що відповідно до укладеного договору б/н від 11.09.2008 року відповідач отримав у позивача кредит у розмірі 29000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою та Тарифами Банку», що викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві.

Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а відповідач кредит та відсотки за кредитом не сплачує, у зв`язку з чим позивач звертається до суду з даним позовом, в якому просить стягнути з відповідача на користь банку заборгованість у розмірі 16320,31 грн, яка складається з заборгованості за кредитом, заборгованості процентам за користування кредитом, заборгованості за пенею та комісією, штрафу та судові витрати по справі.

Заочним рішенням Дзержинського районного суду міста Харкова від 07 грудня 2020 року позов Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ,ІПН НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (місце знаходження: м.Київ, вул.Грушевського, 1-Д, адреса для листування: м.Дніпро, вул.Набережна Перемоги, 50, ) заборгованість за кредитом у розмірі 102 (сто дві) грн 26 коп. та заборгованість по процентам за користування кредитом у розмірі 10702 (десять тисяч сімсот дві) грн 35 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» 1271 (одна тисяча двісті сімдесят одну) грн 77 коп. сплаченого судового збору.

В задоволенні інших позовних вимог - відмовлено.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог мотивовано тим, що долучені до матеріалів справи Витяг з Умов та правил надання банківських послуг не містять підпису позичальника, а тому АТ КБ «ПриватБанк» не доведено, що ОСОБА_1 під час підписання заяви ознайомлювалася саме з цими Умовами та правилами.

Фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав.

Не погодившись з вказаним рішенням його в апеляційному порядку оскаржила ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_2 .

Апеляційна скарга мотивована тим , що судом першої інстанції при ухваленні рішення порушено норми процесуального права, а саме , ОСОБА_1 не була належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи. Також судом порушено норми матеріального права , адже при винесенні оскаржуваного рішення не враховано , що у заяві підписаній відповідачем не зазначена процентна ставка, а отже відповідач не була ознайомлена з умовою договору щодо стягнення з неї відсотків за користування кредитними коштами.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно вимог ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 1 статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, приходить до наступного висновку.

Заява від 11.09.2008 року підписана ОСОБА_1 , підтверджує згоду відповідача на отримання кредитних коштів, з установленою базовою процентною ставкою 2,5 % в місяць на залишок заборгованості.

Матеріали справи не містять жодних підтверджень, що відповідач ознайомилася і погодилася саме з тими Умовами та правилами що надані позивачем до суду, підписуючи заяву, а також те, що вказані документи на момент підписання відповідачем заяви містили умови , щодо сплати процентів, комісій та саме у тих розмірах і порядку нарахування, що зазначені в доданих до матеріалів справи документах.

На виконання кредитного договору, укладеного між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 , останній був наданий кредит.

Взяті на себе зобов`язання відповідач належним чином не виконувала, у зв`язку з чим , станом на 02 жовтня 2019 року, утворилась заборгованість у розмірі , 16320,31 грн., яка складається з заборгованості за кредитом 102,26 грн.; заборгованості за процентами 10702,35 грн., комісії в тому числі нарахована комісія 4500,45 грн.; заборгованості по судовим штрафам 1015,25 грн. , що підтверджується відповідним розрахунком АТ КБ «ПриватБанк» (а.с.5-8).

На підтвердження укладення кредитного договору та наявності у відповідача заборгованості за вказаним договором, позивачем АТ КБ «ПриватБанк» надано розрахунок заборгованості за кредитним договором, копію заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, копію паспорта відповідача.

Місцевий суд вірно встановив характер спірних правовідносин та застосував відповідні норми законодавства.

Так, відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

АТ КБ «ПриватБанк», пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав у борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за простроченими відсотками,нараховану комісію, заборгованість по судовим штрафам.

Обґрунтовуючи право вимоги у частині розміру і порядку нарахування відсотків за користування кредитними коштами, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, АТ КБ «ПриватБанк» посилався на витяг з Умов та правил надання батьківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк», які розміщені на сайті: https://privatbank.ua, як невід`ємні частини спірного договору.

Витягом з Умов та правил надання батьківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк», які розміщені на сайті: https://www.privatbank.ua, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, у тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування.

При цьому матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Умов та правил надання батьківських послуг розуміла ОСОБА_1 та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи відповідну заяву, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови щодо сплати неустойки (пені, штрафів,комісії), та, зокрема, саме у зазначеному в документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року ( провадження № 6-16цс15).

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Так, у заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів, комісії) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

З огляду на що місцевим судом вірно встановлено , що стягненню з відповідача підлягає лише сума заборгованості за кредитом у розмірі 102,26 грн., та заборгованість за процентами у сумі 10702,35 грн.

Посилання апелянта на постанову Великої палати Верховного Суду від 03.07.2019 року по справі № 342/180/17 суд не може взяти до уваги, адже у вказаній справі процентна ставка не була зазначена в заяві підписаній позичальником.

Та в справі , що переглядається апеляційним судом наявна копія заяви від 11.09.2008 року що підписана ОСОБА_1 в якій зазначено базову процентну ставку в розмірі 2,5%в місяць на залишок заборгованості.

Відтак висновок районного суду щодо обгрунтованості позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитом у розмірі 102,26 грн.; заборгованості за процентами у розмірі 10702,35 грн. є вірним, з умовою про стягнення процентів відповідач була ознайомлена.

Разом з тим, колегія суддів не може погодитись з твердженням суду першої інстанції, що відповідач про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, оскільки відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Вивчивши матеріали справи колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням вимог п.3,ч.3,ст..376 ЦПК України, а саме дану справу (питання) розглянуто судом за відсутності відповідача, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду.

Отже, зважаючи на вищевикладене суд приходить до висновку , що рішення районного суду ухвалене з порушенням вимог процесуального закону, а отже підлягає скасуванню а апеляційна скарга частковому задоволенню.

Відповідно до п.2,ч.1.ст374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.2, 382 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Вернигори Олександра Віталійовича задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суд м.Харкова від 07 лютого 2020 року скасувати.

Постановити нове, яким позовні вимоги Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (місце знаходження: м.Київ, вул.Грушевського, 1-Д, адреса для листування: м.Дніпро, вул.Набережна Перемоги, 50, ) заборгованість за кредитом у розмірі 102 (сто дві) грн 26 коп. та заборгованість по процентам за користування кредитом у розмірі 10702 (десять тисяч сімсот дві) грн 35 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 1271 (одна тисяча двісті сімдесят одну) грн 77 коп. сплаченого судового збору.

В задоволенні іншої частини позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 12 грудня 2022 року.

Головуючий: В.М. Триголов

Судді : А.І. Дорош

О.А. Лобов