Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 травня 2022 року Солом`янський районний суд м. Києва в складі головуючого - судді Шереметьєвої Л.А, за участю секретаря - Фареник А.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної іпотечної установи про визнання припиненим іпотечного договору, суд

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду з позовом і просить визнати припиненим іпотечний договір від 18 січня 2008 року на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 90,60 кв.м., укладений між нею та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії «Південне регіональне відділення «Банк «Фінанси та Кредит».

Посилається в позові на те, що 18 січня 2008 року між нею та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії «Південне регіональне відділення «Банк «Фінанси та Кредит» було укладено кредитний договір № 11-kisl-2008, відповідно до умов якого їй надано кредит у розмірі 90 000 доларів США з процентною ставкою 13% річних строком до 17 січня 2023 року.

З метою забезпечення виконання зобов`язань 18 січня 2008 року укладено іпотечний договір, відповідно до умов якого в іпотеку була передана квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 90,60 кв.м.

Згідно з п. 3.2. кредитного договору вона зобов`язалася повністю повернути кредитні ресурси, отримані за цим договором, до 17 січня 2023 року.

У зв`язку із невиконанням нею своїх зобов`язань за кредитним договором у березні 2010 року банк звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості на загальну суму 1 005 697, 46 гр.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 30 вересня 2010 року позов задоволено повністю та стягнуто з неї на користь банку 1 005 697, 46 гр. заборгованості, 1 700, 00гр. державного мита, 120, 00 гр. витрат на ІТЗ, що в сумі становить 1 007 517, 46 гр.

Протягом 2010-2012 років нею в добровільному порядку було погашено заборгованість в сумі 368 387, 74 гр.

17 лютого 2012 року вона звернулась із заявою про розстрочку виконання рішення суду.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києві від 03 квітня 2012 року підтверджено зменшення заборгованості до 639 129, 99 гр. (1 007 517,46 гр., - 368 387,74 гр.) та встановлено розстрочення виконання рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 30 вересня 2010 року на 48 місяців наступним чином: здійснювати стягнення заборгованості по 15 494,77 гр. щомісячно та в останній місяць 17 314,77 гр.

Під час розгляду справи 02 березня 2012 року на користь банку була здійснена оплата на суму 15 973,40 гр., що підтверджується довідкою АТ «Банк «Фінанси та Кредит» від 30 вересня 2019 року № 083-1-1-4349/19.

В період з 03 квітня 2012 року по 15 серпня 2014 року були здійснені оплати на загальну суму 466 178,54 гр., що підтверджується довідкою АТ «Банк «Фінанси та Кредит» від 30 вересня 2019 року № 083-1-1-4349/19.

Станом на 15 серпня 2014 року сума заборгованості складала 639 129, 99 - 15 973, 40 - 466 148, 54 = 157 008, 54 гр.

11 лютого 2015 року між банком та Державною іпотечною установою укладено Договір про відступлення права вимоги № 17/4-В.

03 липня 2015 року банк звернувся до ВДВС Солом`янського районного управління юстиції у місті із заявою про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа від 21 жовтня 2010 року.

26 грудня 2019 року здійснено заміну сторони виконавчого провадження на Державну іпотечну установу.

В зв`язку з повним виконанням зобов`язань за умовами кредитного договору 22 червня 2021 року вона звернулася до відповідача з клопотанням про припинення обтяжень, проте відповідач у листі від 06 липня 2021 року №2767/32 зазначив, що згідно облікових даних банку станом на 01 березня 2020 року залишок кредитної заборгованості складає 123 996, 63 дол. США.

Вважає, що банк, пред`явивши вимогу про дострокове повернення коштів та отримавши рішення суду про задоволення позовних вимог, змінив строк дії кредитного договору, а тому право на нарахування процентів та пені припинилося.

Крім того, банк під час звернення до суду з позовом у 2010 році самостійно здійснив зміну валюти зобов`язання.

Зазначає також, що до Державної іпотечної установи, згідно з Договором про відступлення права вимоги № 17/4-В від 11 лютого 2015 року, перейшло право вимоги до неї на залишкову суму 157 008, 54 гр.

Постановою головного державного виконавця Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 28 квітня 2021 року при примусовому виконанні виконавчого листа № 2-1996-1/10, виданого 21 жовтня 2010 року Солом`янським районним судом м. Києва, встановлено, що рішення виконано повно фактично, згідно довідок, наданих стягувачем, боржником частково погашено борг до відкриття виконавчого провадження в розмірі 847 970,01 гр.

За належного виконання у повному обсязі забезпеченого іпотекою основного зобов`язання за кредитним договором припиняється як це зобов`язання, так і зобов`язання за договором іпотеки, які є похідними від основного зобов`язання.

Враховуючи викладене, просить задовольнити позов.

Ухвалою суду від 11 серпня 2021 року в справі було відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Сторонам було направлено копію ухвали про відкриття провадження, відповідачу копію позовної заяви з додатками.

З рекомендованого повідомлення вбачається, що відповідач отримав копію ухвали про відкриття провадження та копію позовної заяви з додатками 31 серпня 2021 року.

/ а. с. 63 /

Відповідачу був наданий строк для надання відзиву.

27 вересня 2021 року до суду надійшов відзив відповідача, у якому останній проти позову заперечує.

Підтвердив приведені в позові обставини укладення кредитного договору, його умови, та договору іпотеки.

Зазначив, що 11 лютого 2015 року між Державною іпотечною установою та банком був укладений Договір про відступлення прав вимоги № 17/4-В, за умовами якого були набуті всі права вимоги за договорами (кредитними, іпотеки, поруки тощо), вказаних у додатках до договору, в тому числі і за договором про відкриття кредитної лінії № 11-kisl-2008 від 18 січня 2008 року та Договором іпотеки від 18 січня 2008 року, укладеним з позивачкою.

Станом на момент відступлення права вимоги Державній іпотечній установі залишок основних зобов`язань позивачки складав 67 520,38 дол. США.

Як вбачається з довідки АТ «Банк «Фінанси та Кредит» № 083-1-1-4349/19 від 30 вересня 2019 року, наданої позивачкою на підтвердження здійснення оплат в погашення заборгованості за Кредитним договором, банком підтверджено інформацію, що на рахунки банку за період з 01 березня 2012 року по 01 січня 2016 року були здійснені платежі в загальній сумі 54 990,11 доларів США.

При цьому останній платіж був здійснений 15 серпня 2014 року, тобто вказані платежі були враховані банком при обчислені суми боргу позивача станом на 17 вересня 2015 року.

З 17 вересня 2015 року позивачкою на користь Державної іпотечної установи надійшли грошові кошти у сумі 159 547,45 гр., які були враховані при розрахунку суму заборгованості.

Зазначив, що ухвала Солом`янського районного суду м. Києва від 03 квітня 2012 року не встановлює факту здійснення погашення заборгованості позивачкою у сумі 368 387,74 гр., що складає різницю сум 1 007 517,46 гр. (суми що підлягала стягненню за рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 30 вересня 2010 року) та 639 129,99 гр., погашення яких, за заявою ОСОБА_1 , були розстрочені на 48 місяців, та зауважує, що матеріали справи не містять доказів здійснення позивачкою оплати в погашення цієї частини боргу.

З огляду на викладене, та враховуючи наявну непогашену заборгованість за кредитним договором, відсутні правові підстави для припинення обтяжень щодо дійсного зобов`язання позивачки.

Станом на 21 вересня 2021 року заборгованість позивачки перед Державною іпотечною установою становить 1 684 025, 73 гр.

Оскільки на сьогоднішній день у позивачки існує заборгованість за кредитним договором, що унеможливлює визнати припиненою іпотеку та зняти обтяження за іпотечним договором, вважає вимоги позивача безпідставними.

Окремо наголошує на невідповідності обраного позивачем способу захисту, що є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

Виходячи з цього просить у позові відмовити.

Дослідивши матеріали справи, суд не знаходить підстав для задоволення вимог позивача, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова, установа зобов`язується надати грошові кошти /кредит/ позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 548 ЦК України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Стаття 546 ЦК України встановлює види забезпечення виконання зобов`язання та зазначає, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання.

Відповідно до ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

За змістом ст.1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з ч.1 ст.7 Закону за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

Частиною 11 ст.33 Закону визначено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

Судом встановлено, що 18 січня 2008 року між позивачкою та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» було укладено кредитний договір № 11-kisl-2008, відповідно до умов якого їй був наданий кредит у розмірі 90 000 доларів США з оплатою за процентною ставкою 13% річних строком до 17 січня 2023 року.

З метою забезпечення виконання зобов`язань 18 січня 2008 року укладено іпотечний договір, відповідно до умов якого позивачкою в іпотеку передана трикімнатна квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 90,60 кв.м.

07 квітня 2008 року між позивачкою та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» було укладено додаткову угоду № 1, відповідно до умов якої їй надано 149 099, 89 доларів США з оплатою за процентною ставкою 13% річних строком до 17 січня 2023 року.

/ а.с. 10 - 13; 16 - 25 /

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 30 вересня 2010 року був задоволений позов ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії «Південне регіональне відділення «Банк «Фінанси та Кредит» до позивачки про стягнення заборгованості за укладеним кредитним договором.

Стягнуто заборгованість у розмірі 1 005 697, 46 гр. та судові витрати в справі

28 квітня 2021 року головним державним виконавцем Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Цапенко С.М. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження.

З тексту постанови вбачається, що рішення виконано повністю.

/ а.с. 26 - 27; 43 /

Згідно зі ст. 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її; з інших підстав, передбачених цим Законом.

Частиною 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Звертаючись до суду з позовом про визнання іпотечного договору припиненим, позивачка посилається на повне виконання кредитного зобов`язання, а тому іпотека за договором, яким забезпечувалось виконання кредитного договору та договору про іпотечний кредит, є припиненою як похідне зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Однією з таких підстав, встановлених законом, є виконання, проведене належним чином, що передбачене ст. 599 ЦК України.

Оскільки статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, а тому з часу зарахування на банківський рахунок сум, стягнутих за рішенням суду або добровільно сплачених позичальником на вимогу про дострокове повернення позики ці зобов`язання вважаються припиненими.

Відповідно до положень статті 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору.

Тобто, за змістом даної норми закону за відсутності обґрунтованої заборгованості позичальника та вимог кредитора на момент виконання рішення суду про дострокове стягнення заборгованості та припинення у зв`язку із цим основного зобов`язання іпотека припиняється.

Відповідно до ч.1 ст.15, ч.1 ст.16 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і по захист яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення та забезпечити поновлення порушеного права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а статтею 13 Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав.

Це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.

За змістом правила, викладеного в частині першій статті 593 ЦК України, відбувається припинення права іпотеки в разі належного виконання основного зобов`язання, що забезпечено у такий спосіб.

Встановлення факту припинення основного зобов`язання в результаті його належного виконання має своїм наслідком також й припинення додаткових (акцесорних) зобов`язань за договорами іпотеки.

Звернення особи до суду з позовом про визнання іпотеки такою, що припинена, на підставі частини першої статті 593 ЦК України не є необхідним, проте такі вимоги можуть розглядатися судом у разі наявності відповідного спору.

В постанові Верховного Суду від 28 квітня 2022 року у справі № 480/2365/16 / провадження № 61-16539св21 / зазначено, що виходячи із загальних засад цивільного законодавства та судочинства, права особи на захист в суді порушених або невизнаних прав, рівності процесуальних прав і обов`язків сторін (статті 3, 12-15, 20 ЦК України), Верховний Суд зробив висновок, що у разі невизнання кредитором права іпотекодавця, передбаченого частиною першою статті 593 ЦК України, на припинення зобов`язання, таке право підлягає захисту судом шляхом визнання його права на підставі пункту 1 частини другої статті 16 ЦК України.

Отже, право іпотекодавця підлягає судовому захисту за його позовом шляхом визнання іпотеки такою, що припинена, а не шляхом припинення договору іпотеки чи шляхом припинення зобов`язання за договором.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 16 ЦК України передбачено право кожної особи звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у спосіб, встановлений законом.

Способи захисту цивільних прав та інтересів передбачені частиною другою статті 16 ЦК України.

Тобто, особа, якій належить порушене право, може скористатися не будь-яким на свій розсуд, а певним способом захисту такого свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини, або договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 31 ЦПК України право визначення предмета і підстав позову належить позивачеві.

Враховуючи викладене вище, суд вважає, що обраний позивачем при зверненні до суду спосіб захисту не відповідає вимогам закону та укладеним договорам, а тому підстави для задоволення позову відсутні.

Керуючись ст.ст. 1, 2, 6, 11, 15, 16, 202, 203, 509, 546, 548, 575, 593, 598, 599, 626, 1054 ЦК України, Законом України « Про іпотеку», ст.ст. 4, 12, 13, 31, 76-81, 89, 209, 258, 259, 263- 268, 273 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1 до Державної іпотечної установи про визнання припиненим іпотечного договору відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Л .А. Шереметьєва