Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 травня 2022 року Солом`янський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Калініченко О.Б.

при секретарі Трофимчук К.О.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група», ОСОБА_2 про стягнення страхового відшкодування та матеріальної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

27.10.2020 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ПАТ «СК «Українська Страхова група», третя особа ОСОБА_2 , відповідно до вимог якої позивач просить стягнути з відповідача невиплачене страхове відшкодування у розмірі 23 177,46 грн. та пеню за період прострочення у розмірі 1979,14 грн.

Позов обґрунтовується тим, що 24.01.2020 року по вул. Білогородська, 41 в м. Боярка сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів Chevrolet Lacetti, д.н. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 , та Daewoo Lanos, д.н. НОМЕР_2 , власником якого є позивач.

Внаслідок зіткнення транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10.02.2020 року, залишеною в цій частині без змін постановою Київського апеляційного суду від 12.06.2020 року, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля марки Chevrolet Lacetti, д.н. НОМЕР_1 , станом на дату настання ДТП була застрахована відповідачем - ПАТ «СК «УСГ» за Полісом № 146673229.

19.02.2020 року позивачем було подано відповідачу повідомлення про настання страхового випадку та заяву на виплату страхового відшкодування.

24.02.2020 року пошкоджений транспортний засіб було оглянуто та визначено обсяг пошкоджень отриманих внаслідок настання ДТП.

21.08.2020 року без попереднього ознайомлення потерпілого з порядком обчислення страхового відшкодування та документами, на підставі яких страховиком було оцінено розмір збитків, відповідачем було повідомлено, що розмір заподіяної шкоди складає 19 422,54 грн., з яких підлягає вирахуванню франшиза, передбачена полісом, в розмірі 2600 грн. Страхове відшкодування, що підлягає до виплати, складає 16 822,54 грн.

Позивачем було підписано наданий страховиком протокол-узгодження від 21.08.2020 року, розраховуючи на те, ще вказаної суми йому вистачить для проведення відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу. Втім, доправивши автомобіль до СТО, потерпілому стало відомо, що вартість відновлювального ремонту складає близько 60 000 грн., що перевищує вартість тотожного автомобіля до ДТП.

Страхова сума (ліміт відповідальності за шкоду спричинено майну потерпілого) відповідно до полісу встановлена в розмірі 100 000 грн.

Вартість транспортного засобу у стані до ДТП позивач оцінює в розмірі 60 000 грн., після ДТП - 20 000 грн.

Розмір виплаченого страхового відшкодування відповідає сумі в розмірі 16 822,54 грн.

За розрахунками позивача, вимога про стягнення страхового відшкодування визначається наступним: 60 000 - 20 000 = 40 000 грн. (страхового відшкодування належить до виплати) - 16 822,54 грн. = 23 177,46 грн.

З письмовою заявою на виплату страхового відшкодування позивач звернувся 19.02.2020 року, тому рішення про виплату мало бути прийнято в страховиком не пізніше ніж 19.05.2020 року.

Отже, на думку позивача, період прострочення починає обраховуватись з 20.05.2020 року по 01.09.2020 року з суми боргу 40 000 грн. та розмір пені складає 1 477,60 грн.

01.09.2020 року на рахунок позивача виплачено 16 822,54 грн., залишок непогашеної заборгованості відповідає сумі 22 177,46 грн., тому з 01.09.2020 року по 05.11.2020 року розрахунок пені з суми боргу складає 501,54 грн.

Таким чином, вимога позивача про стягнення з відповідача пені в порядку ст. 36.5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначається сумою в розмірі 1 979, 14 грн.

Враховуючи викладене, сторона позивача просить задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 20.11.2020 року позовну заяву було залишено без руху.

07.12.2020 року на виконання вимог ухвали від 20.11.2020 року до суду надійшла заява про усунення недоліків з квитанцією про сплату судового збору.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 10.12.2020 року відкрито спрощене позовне провадження у справі. В ухвалі сторонам було визначено строк на подання відзиву, відповіді на відзив, заперечень та пояснень.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 01.02.2021 року відмовлено в задоволенні клопотання сторони позивача про розгляд справи в судовому засіданні з викликом сторін.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 12.05.2021 року за клопотанням представника позивача від 23.03.2021 року залучено до участі у справі співвідповідача - ОСОБА_2 та визначено йому строк на подання відзиву на позов.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 31.05.2022 року відмовлено в задоволенні клопотання сторони позивача про розгляд справи в судовому засіданні з викликом сторін.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 31.05.2022 року відмовлено в задоволенні клопотання сторони позивача про призначення авто-товарознавчої експертизи.

В матеріалах справи міститься відзив ПАТ «СК «УСГ», який до суду надійшов 12.03.2021 року, на який представником позивача 23.03.2021 року було подано відповідь на відзив, а 29.03.2021 року ПАТ «СК «УСГ» - заперечення.

ОСОБА_2 у якості третьої особи, а згодом - відповідача, правом на подання заперечень та відзиву, відповідно, не скористався.

Представник відповідача ПАТ «СК «УСГ» у поданому відзиві просить відмовити у задоволенні позовних вимог, вважаючи їх безпідставними та необґрунтованими.

Пояснює, що 19.02.2020 року до ПАТ «СК «УСГ» звернувся ОСОБА_1 з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду, письмовими поясненнями про обставини настання ДТП та заявою про виплату страхового відшкодування.

19.05.2020 року ПАТ «СК «УСГ» надіслало на адресу ОСОБА_1 лист, яким повідомило про відсутність підстав для виплати страхового відшкодування, у зв`язку з тим, що відповідно до постанови Києво-Святошинського районного суду від 10.02.2020 року обох водіїв визнано винними у вчиненні адміністративного правопорушення, а тому, відповідно, відсутні документи, які підтверджували настання цивільно-правової відповідальності водія забезпеченого транспортного засобу «ШЕВРОЛЕТ», д.р. № НОМЕР_1 - ОСОБА_2

ПАТ «СК «УСГ» повідомило, що в разі надання зазначених документів повернеться до розгляду заявленого випадку.

21.08.2020 року ОСОБА_1 надав до ПАТ «СК «УСГ» копію постанови Київського апеляційного суду від 12.06.2020 року, а також в той же день між ними було досягнуто згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування та відповідно підписано протокол-узгодження про розмір страхового відшкодування.

01.09.2020 року ПАТ «СК «УСГ» було складено розрахунок суми страхового відшкодування та страховий акт № ДКЦВ-19618, на підставі яких 01.09.2020 року було здійснено виплату страхового відшкодування на рахунок ОСОБА_1 в розмірі 16 822,54 грн., про що повідомлено останнього відповідним листом.

Представник відповідача посилається на те, що страховик здійснює відшкодування витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, а різницю між реальними збитками і відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу з урахуванням зносу на підставі ст. 1194 ЦК відшкодовує особа, яка завдала збитків.

Отже, різницю між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням повинна відшкодувати винна особа в ДТП, оскільки ПАТ «СК «УСГ» виконало свої зобов`язання в повному обсязі згідно з нормами діючого Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Щодо відшкодування штрафних санкцій, то посилаючись на п. 36.2. ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» вважає, що ПАТ «СК «УСГ» виконало свої зобов`язання перед позивачем за укладеним полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР-146673229 в повному обсязі та в строк передбачений вказаною статтею.

У відповіді на відзив сторона позивача не погоджується з твердженнями відповідача-1 відносно того, що між сторонами було досягнуто згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування, оскільки при виплаті страхового відшкодування потерпілого було введено в оману щодо розміру страхового відшкодування, який підлягає виплаті на його користь.

Так, представниками страхової компанії було впевнено ОСОБА_1 , який не має спеціальних технічних знань в галузі відновлювального ремонту, обсяг пошкоджень та вартість їх усунення для нього не очевидна, що суми страхового відшкодування в розмірі 16 822,54 грн. йому вистачить для проведення відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля.

Прибувши на СТО для проведення відновлювального ремонту, маючи виплачену суму страхового відшкодування, позивача було повідомлено, що такої суми явно недостатньо і потрібно щонайменше 50 000 грн.

Крім того, на дату підписання протоколу-узгодження, на який посилається відповідач, ОСОБА_1 було повідомлено, що такий протокол є формальністю необхідною для виплати страхового відшкодування та не матиме для позивача жодних негативних юридичних наслідків.

Представник позивача вважає, що юридично такий протокол-узгодження дійсно не має жодних юридичних наслідків, оскільки не містить істотних умов договору про припинення зобов`язання, а, отже, їм не являється. Те, що такий протокол є договором про припинення зобов`язання, також не доводиться відповідачем.

З урахуванням того, що відмова від свого цивільного права на відшкодування шкоди та відмова від претензій матеріального та нематеріального характеру (п. 4) у випадку порушення цивільного права фізичної особи, - є нікчемними, посилання відповідача на такий протокол-узгодження підлягають відхиленню.

В іншій частині, протокол-узгодження від 21.08.2020 року не містить відомостей про те, що ОСОБА_1 та ПАТ «СК «УСГ» домовились відмовитись від проведення авто-товарознавчої експертизи. Пункт 3 протоколу містить вказівку, що страхове відшкодування буде виплачене на розрахунковий рахунок потерпілого відповідно до ст. 36.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Таким чином, представник вважає, що протокол-узгодження від 21.08.2020 року не створює жодних наслідків, які можуть стати підставою для відмови у задоволенні клопотання про призначення авто-товарознавчої експертизи або для відмови в задоволенні позову.

Також зазначає, що зі змісту позовної заяви вбачається, що транспортний засіб позивача є фізично знищеним, з огляду на що, порядок розрахунку страхового відшкодування в даному випадку регламентується не ст. 29, а ст. 30 Закону № 1961-ІУ, яка визначає інший порядок розрахунків, що не пов`язаний з коефіцієнтом фізичного зносу. З доказів, поданих ПАТ «СК «УСГ» в додатках до відзиву, також не вбачається, що пошкоджений транспортний засіб не є фізично знищеним, а тому посилання відповідача-1 є недоречними.

Просить стягнути з ОСОБА_2 2600 грн. заподіяної матеріальної шкоди, з ПАТ «СК «УСГ» - 20 577,46 грн. невиплаченого страхового відшкодування та 1979, 14 грн. пені за період прострочення, при цьому зазначити в рішенні суду про нарахування пені до моменту виконання рішення суду.

У поданих до суду запереченнях представник відповідача-1 на обґрунтування своїх тверджень щодо безпідставності заявлених позивачем позовних вимог посилається на ті ж підстави, що і в поданому раніше відзиві.

Між тим, також звертає увагу на висновки Верховного Суду, якими підтверджується позиція ПАТ «СК «УСГ» щодо відсутності підстав для здійснення доплати страхового відшкодування після досягнення згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування та відповідно підписання договору.

Так як розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, сторони у судове засідання не викликалися. Суд вважає за можливе розглянути справу за матеріалами наявними у справі.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що 24.01.2020 року по вул. Білогородська, 41 в м. Боярка сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів марки «Chevrolet Lacetti», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 , та «Daewoo Lanos», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 .

Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10.02.2020 року обох водіїв визнано винними у вчинення адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП.

Постановою Київського апеляційного суду від 12.06.2020 року постанову в частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності скасовано та закрито відносно нього справдження, в іншій частині - залишено без змін.

Внаслідок ДТП було завдано механічні пошкодження, зокрема, ТЗ Daewoo Lanos, д.н.з. НОМЕР_2 , власником якого є позивач.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 1188 цього Кодексу шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 як водія транспортного засобу «Chevrolet Lacetti», д.н.з. НОМЕР_1 , була застрахована за Полісом № 146673229 в ПАТ «СК «УСГ», з лімітом відповідальності 100 000 грн.

Таким чином, правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються положеннями Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Статті 6, 9 цього Закону визначають поняття «страховий випадок» як дорожньо-транспортну пригоду, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого; «страхову суму» як грошову суму, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.

У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи (п. 22.1 ст. 22 Закону).

Відповідно до положень ст. 28 Закону шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана, зокрема, з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.

Згідно з п. 35.1. ст. 5 Закону для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування.

19.02.2020 року позивач звернувся до ПАТ «СК «УСГ» з повідомленням про ДТП та заявою про виплату страхового відшкодування.

За ст. 34 Закону протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.

У разі порушення страховиком зазначених зобов`язань, положеннями вказаної статті також передбачено право потерпілого самостійно обрати експерта для визначення розміру шкоди.

24.02.2020 року на виконання зазначених вимог Закону у присутності позивача аварійним комісаром було проведено огляд транспортного засобу останнього та визначено обсяг пошкоджень отриманих внаслідок настання ДТП, за результатами якого складено відповідний Акт, який був підписаний ОСОБА_1 та не оспорюються ним.

Відповідно до пунктів 36.1. та 36.2. ст. 36 Закону страховик, керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний:

- у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком. Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна;

- у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

ПАТ «СК «УСГ» листом від 19.05.2020 року, надісланим на адресу ОСОБА_1 , повідомило останнього про відсутність підстав для виплати страхового відшкодування, у зв`язку з тим, що відповідно до постанови Києво-Святошинського районного суду від 10.02.2020 року обох водіїв визнано винними у вчиненні адміністративного правопорушення, а також зазначило, що в разі надання зазначених документів повернеться до розгляду заявленого випадку.

За доводами сторони відповідача, 21.08.2020 року позивач надав до ПАТ «СК «УСГ» копію постанови Київського апеляційного суду від 12.06.2020 року. Вказана обставина жодним чином не оспорена та не спростована сторонами.

В той же день між ними було підписано протокол-узгодження від 21.08.2020 року про розмір страхового відшкодування, який дорівнює 16 822,54 грн. (за вирахуванням франшизи відповідно з Полісом ОСПЦВ) та виплата якого буде здійснена у відповідності із чинним законодавством України на розрахунковий рахунок згідно заяви потерпілого, відповідно до умов ст. 36.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

У вказаному документі сторони також погодили, що після одержання страхового відшкодування потерпіла особа будь-яких претензій матеріального та нематеріального характеру до ПАТ «СК «УСК» не має і в подальшому мати не буде.

Слід звернути увагу, що у разі незгоди з оцінкою завданого збитку, потерпілий після отримання страхового відшкодування не позбавлений був можливості висловлювати страховику свою незгоду з розміром відшкодування, проте, за наявними матеріалами справи вбачається, що позивач жодних претензій відповідачу не висловив.

В результаті чого, 01.09.2020 року ПАТ «СК «УСГ» було складено розрахунок суми страхового відшкодування та страховий акт № ДКЦВ-19618, на підставі яких 01.09.2020 року здійснено виплату страхового відшкодування на рахунок ОСОБА_1 в розмірі 16 822,54 грн., про що повідомлено останнього відповідним листом.

Однак, сторона позивача не погоджується з визначеним стороною відповідача розміром збитків, так як доправивши автомобіль до СТО, позивачу стало відомо, що вартість відновлювального ремонту складає близько 60 000 грн., що перевищує вартість тотожного автомобіля до ДТП.

Представник відповідача-1 вважає вимоги позивача безпідставними та не обґрунтованими посилаючись, зокрема, на те, що різницю між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням повинна відшкодувати винна особа в ДТП, оскільки ПАТ «СК «УСГ» виконало свої зобов`язання в повному обсязі згідно з нормами діючого Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Разом з тим, такі доводи сторони відповідача є хибними, оскільки відповідальність винуватця у разі визнання випадку страховим настає лише тоді, коли розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, на що безпосередньо вказує зміст ст.1194 ЦК України.

Також, Великою Палатою Верховного Суду з метою формування єдиної правозастосовної практики прийнято постанову від 04.07.2018 року (справа № 755/18006/15-ц), в якій викладено правову позицію, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у ст. 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (ст. 3 Закону № 1961-IV).

Однак, суд погоджується з тим, що ПАТ «СК «УСГ» як страховик, виконало усі покладені на нього зобов`язання відповідно до встановленого Законом порядку та у встановлені строки.

Як вже було встановлено, ОСОБА_1 та ПАТ «СК «УСГ» шляхом підписання протоколу-узгодження про розмір страхового відшкодування досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування, яке має отримати потерпіла особа у зв`язку із пошкодженням майна, не керуючись при цьому актами оцінки майна. Таким чином, потреби в проведенні оцінки, експертизи пошкодженого автомобіля, який до того ж був відчужений позивачем на утилізацію за ціною 21 000 грн. до подання позову, для визначення розміру шкоди до здійснення страхового відшкодування не було.

Такі дії потерпілої особи та страховика відповідають положенням пункту 36.2 статті 36 Закону № 1961-IV, в силу якої, страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи, якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна, про що також зазначив в своїй постанові від 16.10.2019 року (справа № 320/9174/15-ц) Верховний Суд.

Тлумачення зазначеної правової норми спеціального закону у взаємозв`язку із загальними нормами цивільного законодавства призводить до висновку, що в контексті встановлених судами в цій справі фактичних обставин, одержавши страхову виплату, потерпілий не позбавляється права на реальне відшкодування заподіяних внаслідок ДТП збитків, в тому числі у судовому порядку.

Крім того, статті 2, 22, 29, 36 Закону № 1961-IV не містять заборони щодо доплати суми відшкодування, якщо після оцінки виявиться, що погоджена потерпілим та страховиком виплачена сума є значно меншою від оціненої майнової шкоди. Вказані статті обмежують страхову виплату лише встановленим у договорі лімітом відповідальності.

За доводами сторони позивача, останнього не було ознайомлено з порядком обчислення страхового відшкодування та документами, на підставі яких страховиком було оцінено розмір збитків у сумі. Не маючи спеціальних авто-технічних та юридичних знань, позивач підписав наданий страховиком протокол-узгодження від 21.08.2020 року, розраховуючи на те, ще вказаної суми йому вистачить для проведення відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу.

Втім, положення п. 35.3. ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначає, що особа, якій подається заява про страхове відшкодування, на вимогу заявника зобов`язана ознайомити його з відповідними нормативно-правовими актами, порядком обчислення страхового відшкодування (регламентної виплати) та документами, на підставі яких оцінено розмір заподіяної шкоди.

Тобто, якщо такої вимоги заявником не заявлено, то порушення з боку страхової компанії відсутні.

Сторона позивача вказує у позовній заяві, що оскільки страхова сума (ліміт відповідальності за шкоду спричинено майну потерпілого) відповідно до полісу встановлена в розмірі 100 000 грн., а вартість транспортного засобу у стані до ДТП позивач оцінює в розмірі 60 000 грн., після ДТП - 20 000 грн., то сума невиплаченого страхового відшкодування складає 23 177,46 грн.

Згідно ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано ст. 30 Закону.

Так, транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Разом з тим, на підтвердження вказаних позивачем обставин жодних документів до позовної заяви не надано.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно положень ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ст. 77 ЦПК України).

За нормами ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 .12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

В постановах Верховного Суду від 08.08.2019 року (справа № 450/1686/17) та від 15.07.2019 року (справа № 235/499/17) на основі аналізу наведених норм зроблено висновок, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову.

За приписами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Позивач має право не погоджуватися з оцінкою завданого йому матеріального збитку та доводити її неправильність. Проте, одні лише доводи сторони позивача в позовній заяві не дають підстав стверджувати про неправильність вирахуваного розміру матеріального збитку.

Вказане посилання позивача є припущенням, а доказування згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не вбачає вагомих підстав, за яких сторона позивача позбавлена можливості надати будь-які докази, що підтверджують заявлені позовні вимоги, зокрема, рахунок з СТО на яке, за доводами представника, звернувся позивач для ремонту автомобіля.

Крім того, положеннями ч. 3 ст. 102 ЦПК України передбачена можливість підготовки на замовлення учасника справи висновку експерта, чим сторона позивача також не скористалася та подала лише взагалі нічим не обґрунтоване клопотання про призначення авто-товарознавчої експертизи, в задоволенні якого було відмовлено.

Разом з тим, різниця між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування становить стороною позивача не підтверджена, оскільки до матеріалів справи не додано жодних доказів, які б підтверджували розмір такої фактично завданої шкоди автомобілю позивача.

Отже, вбачається, що ПАТ «СК «УСГ» дотрималося вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» під час виконання своїх зобов`язань перед позивачем, а останній не довів фактів порушення відповідачем-1 його майнових прав, за захистом яких він звернувся до суду.

Враховуючи викладене, суд вважає, що вимоги позивача до ПАТ «СК «УКС» про стягнення невиплаченого страхового відшкодування в розмірі 20 577 грн., а також пені за період прострочення у розмірі 1979,14 грн. є недоведеними, а, отже, не підлягають задоволенню.

Щодо вимоги позивача про стягнення франшизи з ОСОБА_2 слід зазначити наступне.

Згідно ст. 9 Закону України «Про страхування» визначено, що франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

Тобто, франшиза це ті збитки, попередньо прописані в договорі, які страховик не відшкодовує в разі виникнення страхового випадку.

У відповідності до вимог ст. 81 ЦПК України ОСОБА_2 доказів щодо сплати позивачу франшизи у розмірі 2600 грн. під час розгляду справи не надав.

Таким чином, сума франшизи в розмірі 2600 грн. ґрунтується на законі та підлягає стягненню з відповідача-2.

З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню частково.

З урахуванням часткового задоволення позову відповідно до ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача також підлягає судовий збір, сплачений позивачем при зверненні до суду, пропорційно задоволеним вимогам.

Так, заявлений розмір позовних вимог складав 23 177 грн. За результатами розгляду справи з відповідача-2 стягнуто кошти у розмірі 2600 грн., тобто у відсотковому відношенні - 11,21 % від с уми позову (100/23 177 х 2600).

Отже, стягненню на користь позивача з ОСОБА_2 підлягає судовий збір у розмірі - 94,34 грн. (840,80 - 88,78 %).

Керуючись ст.ст. 1166, 1188 ЦК України, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Законом України «Про страхування», ст.ст. 3, 4, 5, 12, 13, 51, 76-81, 89, 102, 141, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група», ОСОБА_2 про стягнення страхового відшкодування та матеріальної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ) суму франшизи у розмірі 2600 грн., а також судовий збір - 94,34 грн.

В іншій частині позову - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення або складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: