Провадження № 22-ц/801/2145/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Волошин С. В.
Доповідач:Ковальчук О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2022 рокуСправа № 127/21408/22м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Ковальчука О. В.,

суддів : Сала Т. Б., Панасюка О.С.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінансгруп» про визнання зобов`язання за кредитним договором припиненим,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області про передачу справи на розгляд іншого суду, постановлену у цій справі 25 жовтня 2022 року у м. Вінниці суддею цього суду Волошиним С.В.,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю « Фінансова компанія «Укрфінансгруп» (далі ТОВ «ФК «Укрфінансгруп») про визнання зобов`язання за кредитним договором №СМ-SMEB00/060/2006 від 17 липня 2006 року припиненим.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 25 жовтня 2022 року вказану позовну заяву передано за підсудністю до Печерського районного суду м. Києва.

Не погодившись із постановленою ухвалою, ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, в апеляційній скарзі просить оскаржувану ухвалу скасувати, постановити нове судове рішення, яким вказану цивільну справу направити для продовження розгляду до Вінницького міського суду Вінницької області.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві ТОВ «ФК «Укрфінансгруп» зазначило, що оскаржувану ухвалу вважає законною та обґрунтованою, а тому просить апеляційний суд залишити її без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Відповідно до положень частини другої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Апеляційний суд, згідно з вимогами ст. 367 ЦПК України, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін з огляду на таке.

Статтею 375 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувана ухвала суду першої інстанції відповідає цим вимогам.

Відповідно до ч. 2 ст.27 ЦПК України позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

У статі 28 ЦПК України наведений перелік позовів, у яких підсудність визначається за вибором позивача. Тобто останньому надається право вибору підсудності залежно від категорії справи або за наявності інших зазначених у законі умов.

Згідно ч. 5 ст. 28 ЦПК України позови про захист прав споживачів можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.

Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

За змістом п. 22 ч. 1 ст. 1 Закон України «Про захист прав споживачів» споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Відповідно до ч.1 ст. 11 вказаного Закону він застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Відповідно до п. п. 1, 11 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про споживче кредитування" споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором.

У постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-1341цс15 Верховний Суд України наголосив, що Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

Із пункту 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1996 року №5 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» вбачається, що позовна заява про захист прав споживача повинна містити відомості, зокрема, про те, яке право споживача, передбачено саме Законом України «Про захист прав споживача», порушено; коли і в чому це виявилося; про способи захисту, які належить вжити суду.

Однак, як вбачається із позовної заяви ОСОБА_1 , вона не обґрунтовувала підстави звернення її до суду з позовом порушенням відповідачем Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки позов не містить жодного посилання на порушення прав позивача саме як споживача та способів їх захисту, передбачених саме цим Законом. За таких обставин відсутні підстави вважати, що правовідносини, що виникли між сторонами за вищевказаним позовом, пов`язані із захистом прав споживача, а тому на них не поширюються вимоги ЦПК України про право позивача на альтернативну підсудність за його зареєстрованим місцем проживання.

Як слідує із позовної заяви, місцезнаходження відповідача є АДРЕСА_1 , тому з огляду на положення ч. 2 ст. 27 ЦПК України про те, що позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням вищевказаний позов є підсудним Печерському районному суду м. Києва, як суду за місцезнаходженням відповідача - юридичної особи.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Встановивши вказані вище обставини справи, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для передачі справи за підсудністю до Печерського районного суду м. Києва.

Доводи скаржниці про те, що вона є споживачем у розумінні Закону України «Про захист прав споживачів» та використовувала нерухоме майно, а саме вбудовані підвальні приміщення загальною площею 264, 4 кв.м., що знаходяться в АДРЕСА_2 , для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю не можна визнати обґрунтованими, оскільки на спростування вказаного твердження у матеріалах справи наявний акт про реалізацію предмета іпотеки від 11 березня 2019 року, де вказано, що ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем.

Усі інші доводи апеляційної скарги щодо порушень правил підсудності судом першої інстанції є хибними, оскільки спростовуються матеріалами справи.

Доводи апеляційної скарги не містять посилань на такі порушення, що призвели до неправильного вирішення питання про підсудність, тому, з огляду на положення ст. 376 ЦПК України, вони не можуть бути підставою для скасування судового рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість оскаржуваного судового рішення, тому відповідно до положень ст. 375 ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу - без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 - 384, 389 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 25 жовтня 2022 року без змін.

Постанова набирає законної сили із дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ковальчук

Судді : Т. Б. Сало

О. С. Панасюк