Ухвала

Іменем України

22 грудня 2022 року

м. Київ

справа № 752/9999/20

провадження № 61-12006ск22

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю.,

Сердюка В. В.,

розглянув касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» на ухвалу Київського апеляційного суду

від 02 листопада 2022 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2020 року Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «Укргазбанк» (далі - ПАТ АБ «Укргазбанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 25 червня 2013 року

між ПАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір, відповідно до умов якого останній отримав кредитні кошти

у розмірі 200 000 грн, зі сплатою відсотків за користування кредитним коштами у розмірі 16,00 % річних, з кінцевим терміном повернення

до 23 червня 2028 року.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором,

25 червня 2013 року між ПАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_2 укладений договір поруки, відповідно до умов якого остання зобов`язалася в повному обсязі нести солідарну відповідальність перед банком за виконання у повному обсязі позичальником зобов`язань за кредитним договором.

У зв`язку з неналежним виконанням умов кредитного договору, станом на 11 березня 2020 року утворилась заборгованість за кредитним договором від 25 червня 2013 року у розмірі 227 590,12 грн, з яких: заборгованість за кредитом - 191 100,34 грн; відсотки за користування кредитом за період

з 01 лютого 2014 року по 30 квітня 2015 року - 36 489,78 грн.

Посилаючись на вищевказане, ПАТ АБ «Укргазбанк» просило суд стягнути

у солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором від 25 червня 2013 року у розмірі 227 590,12 грн.

Голосіївський районний суд міста Києва своїм заочним рішенням

від 24 червня 2021 року позов ПАТ АБ «Укргазбанк» задовольнив.

Стягнув з ОСОБА_1 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором від 25 червня 2013 року в розмірі 113 795,06 грн.

Стягнув з ОСОБА_2 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором від 25 червня 2013 року відповідно до договору поруки від 25 червня 2013 року в розмірі 113 795,06 грн.

Вирішив питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що неналежне виконання ОСОБА_1 умов кредитного договору в частині несвоєчасного його виконання тягне цивільно-правову відповідальність, яка передбачена статтями 525, 526, 530, 553, 554, 1054, 1048 ЦК України, тому наявні підстави для задоволення позовних вимог.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції,

ПАТ АБ «Укргазбанк» оскаржило його в апеляційному порядку.

Київський апеляційний суд своєю ухвалою від 02 листопада 2022 року

у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою

ПАТ АБ «Укргазбанк» на заочне рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 24 червня 2021 року відмовив на підставі частини другої статті 358 ЦПК України.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що оскаржене заочне рішення Голосіївського районного суду міста Києва ухвалене 24 червня 2021 року,

апеляційну скаргу подано 08 вересня 2022 року, тобто, після спливу одного року з дня складення повного тексту рішення. При цьому, з огляду на матеріали справи, представник ПАТ АБ «Укргазбанк» був обізнаний про розгляд справи, 24 червня 2021 року подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Про неможливість вчасного оскарження рішення суду першої інстанції внаслідок виникнення обставин непереборної сили заявник не вказав.

У касаційній скарзі, поданій 02 грудня 2022 року, ПАТ АБ «Укргазбанк» просить скасувати ухвалу апеляційного суду і передати справу до апеляційного суду для продовження розгляду, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права.

Касаційна скарга, подана на підставі абзацу 2 частини другої

статті 389 ЦПК України та мотивована тим, що листом Торгово-промислової палати України від 28 лютого 2022 року № 2024/02.0-7.1 засвідчено настання з 24 лютого 2022 року форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили). Крім цього, Голосіївським районним судом міста Києва було вжито ряд обмежень з метою попередження розповсюдження

COVID-19, зокрема, щодо подання заяв і отримання процесуальних документів, які утруднили своєчасне отримання заочного рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 24 червня 2021 року. Апеляційна скарга на вказане заочне рішення суду була подана протягом

30 днів з дня вручення банку його повного тексту.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити

у касаційному порядку ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, щодо зустрічного забезпечення, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз`яснення рішення чи відмову у роз`ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремі ухвали.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження

в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.

Апеляційний суд установив, що у травні 2020 року ПАТ АБ «Укргазбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Голосіївський районний суд міста Києва своїм заочним рішенням

від 24 червня 2021 року позов ПАТ АБ «Укргазбанк» задовольнив. Стягнув з ОСОБА_1 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором від 25 червня 2013 року в розмірі 113 795,06 грн. Стягнув з ОСОБА_2 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором від 25 червня 2013 року відповідно до договору поруки від 25 червня 2013 року в розмірі 113 795,06 грн. Вирішив питання про розподіл судових витрат.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції,

ПАТ АБ «Укргазбанк» оскаржило його в апеляційному порядку.

Київський апеляційний суд своєю ухвалою від 02 листопада 2022 року

у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою

ПАТ АБ «Укргазбанк» на заочне рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 24 червня 2021 року відмовив на підставі частини

другої статті 358 ЦПК України.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним

і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Права і свободи людини і громадянина захищаються судом (статті 55 Конституції України).

Згідно зі статтею 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Статтею 129 Конституції України визначено, що суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Зокрема, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу «res judicata», тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами.

Питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (рішення ЄСПЛ від 26 квітня 2007 року у справі «Олександр Шевченко проти України, рішення від 14 жовтня 2003 року у справі «Трух проти України»).

У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata («принцип юридичної визначеності»), коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків (рішення ЄСПЛ від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України»).

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Згідно зі статтею 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Частиною другою статті 358 ЦПК України передбачено, що незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: 1) подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; 2) пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Аналіз вказаної правової норми дає підстави для висновку про те, що за відсутності виключних випадків сплив річного строку з дня складення повного тексту судового рішення є підставою для відмови у відкритті апеляційного провадження незалежно від причин пропуску строку на апеляційне оскарження, тобто законодавець імперативно встановив процесуальні обмеження для оскарження судового рішення зі спливом річного строку. В контексті наведеної статті під неповідомленням особи про розгляд справи розуміються випадки, коли учасник справи взагалі ніяким чином не повідомлявся судом і не знав про наявність справи у провадженні суду. Однак до таких випадків не може бути віднесено неповідомлення особи про окреме судове засідання у справі, навіть якщо в цьому засіданні було ухвалено рішення (за умови, що матеріалами справи безспірно підтверджується факт обізнаності особи про розгляд судом справи та її участь у ній).

Такі правові висновки викладені в постанові Верховного Суду від 27 січня 2021 року у справі № 201/13990/15-ц (провадження № 61-22496св19).

Встановлено, що представник позивача у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином,

24 червня 2021 року надіслав до суду заяву, в якій просив проводити розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, також зазначив, що проти винесення заочного рішення не заперечує.

Заочне рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 24 червня 2021 року було ухвалене 24 червня 2021 року та 13 липня 2021 року було оприлюднене в Єдиному державному реєстрі судових рішень.

10 серпня 2022 року представник ПАТ АБ «Укргазбанк» отримав копію судового рішення суду першої інстанції.

З огляду на викладене, строк на апеляційне оскарження заочного рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 24 червня 2021 року розпочався 25 червня 2021 року та закінчився - 26 липня 2021 року

(з урахуванням вихідних днів).

Апеляційну скаргу на заочне рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 24 червня 2021 року було подано заявником 08 вересня 2022 року, тобто, через один рік та один місяць після закінчення строку на апеляційне оскарження вказаного рішення суду першої інстанції.

В апеляційній скарзі ПАТ АБ «Укргазбанк» заявило клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження заочного рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 24 червня 2021 року, посилаючись на виникнення обставин непереборної сили (введення в Україні воєнного стану з 24 лютого 2022 року).

Оцінивши в сукупності вказані обставини, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що наведені ПАТ АБ «Укргазбанк»

у клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження обставини не є поважними причинами пропуску цього строку і не є підставами (виключними випадками), передбаченими пунктами 1, 2 частини другої статті 358 ЦПК України, за наявності яких суд може поновити строк

на апеляційне оскарження рішення суду у разі подання апеляційної скарги після спливу одного року з дня складення його повного тексту, оскільки:

1) ПАТ АБ «Укргазбанк» було належним чином повідомлене про розгляд справи; 2) форс-мажорні обставини, на які посилався заявник, настали

24 лютого 2022 року, тобто, через вісім місяців після ухвалення оскаржуваного заочного рішення суду, що не свідчить про пропуск строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Подібні висновки викладені в ухвалі Верховного Суду від 12 грудня

2022 року у справі № 752/9998/20 (провадження № 61-12073ск22).

Посилання в касаційній скарзі на лист Торгово-промислової палати України від 28 лютого 2022 року № 2024/02.0-7.1, яким засвідчено настання

з 24 лютого 2022 року форс-мажорних обставин, не свідчить про порушення апеляційним судом норм процесуального права з огляду на таке.

Введення на території України воєнного стану не зупинило перебіг процесуальних строків звернення до суду. Питання поновлення процесуального строку у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку. Сам по собі факт запровадження воєнного стану в Україні не є підставою для поновлення процесуального строку. Такою підставою можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану та унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом установленого законом строку.

Враховуючи те, що останній день перебігу процесуального строку на звернення до суду з касаційною скаргою в цій справі припав на період повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України, ця обставина могла унеможливити дотримання такого строку заявником за умови надання нею до суду належних доказів того, як саме введення воєнного стану обумовило пропуск строку на звернення до суду, та могла б бути визнаною поважною причиною для поновлення процесуального строку.

Такі правові висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 листопада 2022 року у справі № 990/115/22 (провадження

№ 11-107заі22).

ПАТ АБ «Укргазбанк» не навело обґрунтування того, як саме введення воєнного стану обумовило пропуск ним строку на звернення до суду з апеляційною скаргою.

Пунктом 3 розділу ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України передбачено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Таким чином, поновлення пропущеного процесуального строку здійснюється судом, якщо такий пропуск чи неможливість вчинення відповідної процесуальної дії зумовлена саме обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Для поновлення строку недостатньо лише посилання на наявність таких обмежень. Необхідним є наведення конкретних обставин та надання скаржником відповідних доказів на підтвердження їх існування, а також доведення їх впливу на своєчасність реалізації ним своїх прав.

Таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові

від 10 листопада 2022 року у справі № 990/115/22 (провадження

№ 11-107заі22).

Касаційна скарга ПАТ АБ «Укргазбанк» не містить обґрунтування того, які саме обмеження, впроваджені у зв`язку з карантином, та як саме перешкодили йому звернутися з апеляційною скаргою у встановлений процесуальним законом строк.

Частиною першою статті 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до пункту 11 частини третьої статті 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, неприпустимість зловживання процесуальними правами.

Згідно з частиною першою статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Європейський суд з прав людини вказав, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки (рішення у справі «Каракуця проти України», заява № 18986/06, від 16 лютого 2017 року).

Отже, тільки наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження судового рішення у апеляційному порядку у строк, встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск такого строку з поважних причин.

Крім того, саме на заявника покладено обов`язок доведення наявності в нього об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження судового рішення. Однак заявник на навів таких обставин.

Встановивши, що звернувшись з апеляційною скаргою на заочне рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 24 червня 2021 року після спливу більш ніж одного року з дня складення повного тексту вказаного судового рішення, заявник не долучив до апеляційної скарги доказів

на підтвердження обставин визначених пунктами 1, 2 частини другої

статті 358 ЦПК України, суд апеляційної інстанції правильно відмовив

у відкритті апеляційного провадження на підставі частини другої

статті 358 ЦПК України.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд діяв у межах наданих йому цивільним процесуальним законодавством України повноважень, з додержанням вищенаведених вимог міжнародного законодавства та згідно з прецедентною практикою ЄСПЛ.

Відповідно до частини першої статті 394 ЦПК України, одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Згідно з частиною четвертою статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Частиною шостою статті 394 ЦПК України передбачено, що ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Таким чином, зі змісту касаційної скарги та з огляду на оскаржену ухвалу апеляційного суду скарга є необґрунтованою, правильне застосовування апеляційним судом вимог частини другої статті 358 ЦПК України є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, розгляд зазначеної скарги не має значення для формування єдиної правозастосовної практики, а наведені у ній доводи не дають підстав для висновку щодо незаконності та неправильності судового рішення.

Керуючись частинами четвертою, шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» на ухвалу Київського апеляційного суду від 02 листопада 2022 року, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І. М. Фаловська

С. Ю. Мартєв

В. В. Сердюк