КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження 22-ц/824/5324/2022
Справа № 756/7235/21
П О С Т А Н О В А

Іменем України

14 вересня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

за участю секретаря Мороз Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного судусправуза апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області, ухвалене у складі судді Волчка А.Я. в м. Київ 18 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, -

в с т а н о в и в :

У травні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом про зменшення розміру аліментів, просив змінити розмір аліментів, що стягуються з нього на підставі постанови Київського апеляційного суду від 16 січня 2021 року на користь ОСОБА_3 , на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 20000 грн. щомісячно на 3000 грн. щомісячно.

Заявлені вимоги мотивував тим, що з 2009 по 2015 роки спільно проживав разом з відповідачем, ІНФОРМАЦІЯ_1 народився їх спільний син ОСОБА_4 . Влітку 2015 року сторони прийняли спільне рішення про окреме проживання та розірвання сімейних стосунків, проте залишились партнерами по бізнесу. Син постійно проживає разом з матір?ю в Австрії, однак позивач намагається зустрічатися з ним якнайчастіше, піклується про нього, бере участь в розвитку дитини, цікавиться життям сина та бере участь в його матеріальному забезпеченні.

Вказував, що постановою Київського апеляційного суду від 16 січня 2021 року задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_3 , скасовано рішення Оболонського районного суду м. Києва від 24 вересня 2020 року та ухвалено нове судове рішення, яким стягнуто із ОСОБА_1 на її користь аліменти на утримання дитини в зазначеному розмірі, починаючи з 03 липня 2020 року і до повноліття дитини.

Проте на сьогоднішній день середньомісячна заробітна плата ОСОБА_1 складає 3935 грн., що підтверджується довідкою про доходи ТОВ «АНІМАР-УКРАЇНА» від 12 квітня 2021 року, а розподілу прибутків серед засновників товариства з моменту його заснування не проводилось. Крім того, довідкою Пенсійного фонду України від 09 квітня 2021 року підтверджені доходи ОСОБА_1 за 2021 рік. Утримувані з позивача аліменти в розмірі 20000 грн. перевищують розмір заробітку позивача і встановлену законом частку.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 листопада 2021 року в позові відмовлено.

Позивач ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 , не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, визнання встановленими обставин, які є недоведеними, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив скасувати рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 листопада 2021 року та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, посилався на те, що заявлені ним вимоги про зменшення розміру аліментів не входять до переліку справ у спорах, які можуть бути розглянуті в порядку спрощеного позовного провадження і підлягали розгляду за правилами загального позовного провадження, отже судом першої інстанції порушено норми процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення суду з ухваленням нового рішення.

Зазначав, що судом першої інстанції порушено принцип змагальності сторін та вирішено справу на підставі недоведених обставин, оскільки суд в порушення ст. 12, 179 ЦПК України, не надавши позивачу строк на підготовку відповіді на відзив, копію якого не було направлено ОСОБА_1 , розглянув справу та виніс рішення лише на недоведених обставинах, зазначених відповідачем у відзиві.

Вважав безпідставним висновок суду про відсутність доказів на підтвердження тяжкого матеріального стану позивача, та що позовна заява не містить посилань на докази, якими обґрунтовані заявлені вимоги.

Наголошував, що 18 листопада 2021 року представником позивача було подано клопотання, в якому зазначено, що остання дізналася про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження лише 18 листопада 2021 року та просила суд продовжити строк на подання доказів, а станом на день подання заяви знаходилася на лікарняному в зв`язку з хворобою та хворобою дитини і просила суд відкласти судове засідання на іншу дату. Суд першої інстанції на вищевикладене уваги не звернув та зазначив, що представник позивача просила суд провести судове засідання за її відсутністю. В зв`язку з наведеним суд виявив надмірний формалізм та непропорційність між застосованими засобами та поставленою метою, наслідком чого стало порушення права особи на судовий захист.

Оскільки позивачу не було надано часу для спростування доводів, зазначених у відзиві, просив прийняти до розгляду нові докази, які мають виключне значення для розгляду даної справи, враховуючи, що позивач знаходиться у дуже скрутному фінансовому стані, який значно погіршився з дати прийняття Київським апеляційним судом постанови про стягнення з нього аліментів в розмірі 20000 грн. Ці обставини підтверджуються, згідно доводів апеляційної скарги тим, що ТОВ «АНІМАР-УКРАЇНА» зазнавало збитковість у своїй діяльності і було ліквідоване, а позивач - змушений шукати більш оплачувану роботу, однак не зміг цього зробити і працевлаштувався водієм, що підтверджується наказом № 20-к/тр ТОВ «ФЕШН СТОР». Розмір стягуваних аліментів більш ніж в два рази перевищує розмір заробітної плати, яку отримує позивач на посаді водія. Станом на дату винесення Київським апеляційним судом постанови заборгованість позивача по аліментам складала 120000 грн., яка постійно зростає і фінансовий стан його погіршується. При цьому у позивача немає власного житла та будь-якого іншого нерухомого майна. Станом на час винесення постанови апеляційним судом ОСОБА_1 проживав у квартирі батьків, однак в подальшому у зв`язку зі зміною сімейних обставин був вимушений звільнити квартиру та почав орендувати кімнату, і на даний час також зобов`язаний нести витрати на оренду житла.

Вказував, що обов`язок утримувати дітей покладений на обох батьків, в тому числі і на матір дитини. Як було зазначено ОСОБА_3 в позові про стягнення аліментів, витрати на дитину складають 2186,67 євро щомісячно, однак ці витрати не підтверджені належними доказами.

Від відповідача ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_5 надійшов відзив на апеляційну скаргу, поданий в електронній формі 17 червня 2022 року, в якому відповідач просила поновити строк подання даного відзиву в зв`язку з введенням воєнного стану та фактичним отриманням апеляційної скарги після закінчення строку, встановленого судом для подання відзиву.

Враховуючи поважність обставин пропуску строку для подання відзиву, зазначених відповідачем, апеляційний суд поновлює строк для подання відзиву відповідачем ОСОБА_3 та приймає його.

У відзиві відповідач просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, вказуючи, що жодне з обґрунтувань, зазначених апелянтом, не має достатніх підстав, не ґрунтується на вимогах чинного законодавства, жодна з обставин, на яку апелянт посилається як на підставу своїх вимог, не підтверджена належними доказами, в той час як рішення суду є законним та обґрунтованим, винесеним внаслідок повного дослідження та оцінки доказів, що були надані сторонами справи.

Заперечувала обставини спільного проживання з позивачем однією сім`єю і ведення спільного господарства. З травня по грудень 2015 року включно ОСОБА_1 до сина не приїжджав і не спілкувався з ним, участі у вихованні, утриманні сина не приймав і будь-якої допомоги не надавав, однак згодом почав інколи приїжджати та зустрічатися з сином.

Вказувала, що на обґрунтування апеляційної скарги долучено розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, згідно якого з липня 2020 року по вересень 2021 року ОСОБА_1 не сплатив жодного платежу на утримання сина, і не наведено причин, чому позивачем у вказаний період не було забезпечено сина аліментами хоча б в мінімальному гарантованому розмірі, передбаченому ст. 182 СК України. При цьому Київським апеляційним судом встановлено відсутність доказів, які б свідчили про неможливість відповідача сплачувати аліменти у визначеному позивачем розмірі і таких не подав ОСОБА_1 до суду апеляційної інстанції.

Вважала необґрунтованим твердження позивача про розгляд справи про зменшення розміру аліментів виключно за правилами загального позовного провадження.

Наголошувала, що представником позивача не обґрунтовано причини неможливості подання доказів - копії розписки про позику грошових коштів разом з позовом та під час розгляду справи суду першої інстанції, і що достовірність даного доказу неможливо встановити та надати йому оцінку під час апеляційного перегляду.

Зазначала, що позивач був повідомлений про розгляд вказаної справи у порядку спрощеного провадження, про строки та правила розгляду вказаної справи, однак не заперечував щодо розгляду даної справи в порядку спрощеного провадження та не подав жодних клопотань щодо відкладення розгляду справи на 18 листопада 2021 року.

Вважала необґрунтованими доводи позивача в апеляційній скарзі щодо погіршення його матеріального стану після винесення постанови Київського апеляційного суду про стягнення аліментів.

Вважала, що при поданні апеляційної скарги було долучено квитанцію про сплату судового збору в розмірі 1362 грн., що не відповідає категорії справи та дійсній вартості ціни позову.

Позивачем ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 в електронній формі направлено письмові пояснення по справі в зв`язку із надходженням відзиву на апеляційну скаргу, разом із тим, доказів направлення копії пояснення на адресу відповідача пояснення не містить.

Апеляційним судом відхиляються необґрунтовані доводи відповідача у відзиві на апеляційну скаргу про невідповідність сплаченого позивачем судовому збору ст. 176 ЦПК України та ст. 4 Закону України "Про судовий збір", оскільки дані обставини перевірялися апеляційним судом під час відкриття апеляційного провадження, і оскільки відповідачем не зазначено, в якому, на його думку, розмірі судовий збір підлягав сплаті.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам закону не відповідає.

Відповідно до п. 7 ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: 1) малозначні справи; 2) що виникають з трудових відносин; 3) про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд. У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Частиною 4 ст. 274 ЦПК України передбачено, що в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.

Оскільки в даній справі спір виник з сімейних відносин і предметом позову є зменшення розміру аліментів, такий спір не міг бути розглянутий в порядку спрощеного позовного провадження.

Дані обставини залишилися поза увагою суду першої інстанції і всупереч вимог ч. 1 ст. 274 ЦПК України розглянуто в порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

Відтак, оскільки апеляційним судом встановлено порушення норм процесуального права, яке відповідно до п. 7 ч. 3 ст. 376 ЦПК України є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, рішення суду першої інстанції не може вважатися законним і обґрунтованим, не може залишатися в силі та підлягає скасуванню.

Доводи відповідача у відзиві на апеляційну скаргу, що жодних заяв, клопотань та заперечень від позивача щодо розгляду справи в порядку спрощеного провадження з моменту відкриття не надходило, не звільняють суд від обов`язку розглядати справу в порядку, безпосередньо встановленому ЦПК України, є необґрунтованими та відхиляються апеляційним судом.

Апеляційний суд приймає до уваги доводи апеляційної скарги про надмірний формалізм суду першої інстанції, яким не вирішено клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи, однак не може з ними погодитись.

Відповідно до ст. 43 ЦПК України особиста участь в судових засіданнях є правом, а не обов`язком учасників справи.

Таким чином, з урахуванням наведеного, оскільки відповідного клопотання представником позивача про відкладення розгляду справи заявлено не було, саме по собі клопотання представника позивача під час визначення наступної дати судового засідання врахувати її зайнятість, заявлене в межах клопотання про проведення судового засідання 18 листопада 2021 року у її відсутності, не може свідчити про надмірний формалізм суду і позбавлення позивача доступу до правосуддя.

Вирішуючи позов ОСОБА_1 про зменшення аліментів по суті, апеляційний суд виходить із наступного.

Як вбачається із матеріалів справи, постановою Київського апеляційного суду від 16 січня 2021 року в справі № 756/8039/20 апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено, рішення Обухівського районного суду Київської області від 24 вересня 2020 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 20000 грн., починаючи з 03 липня 2020 року і до повноліття дитини (а. с. 7 - 10).

Ухвалою Верховного Суду від 10 березня 2021 року у відкритті касаційного провадження по справі № 756/8039/20 відмовлено (а. с. 13 - 15).

На а. с. 16 наявна копія довідки про доходи, виданої ТОВ «Анімар-Україна» 15 вересня 2020 року № 15/09 ОСОБА_1 , який працює генеральним директором, про те, що загальна сума доходу за період з 01 січня 2020 року по 31 серпня 2020 року становить 19160,85 грн.

На а. с. 17 наявна копія довідки, виданої ТОВ «Анімар-Україна» 12 квітня 2021 року № 12/04 ОСОБА_1 в тому, що він дійсно працює у ТОВ «Анімар-Україна» за основним місцем роботи та займає посаду генерального директора з 30 листопада 2010 року по теперішній час; за період з липня 2020 року по березень 2021 року нараховано 44000 грн.

На а. с. 26 - 32 наявні дублікати квитанцій АТ КБ «ПриватБанк» про переказ грошових коштів з призначенням платежу «аліменти» на користь ОСОБА_3 від ОСОБА_1 в розмірі 3000 грн.: за 16 січня 2020 року, 12 лютого 2020 року, 23 березня 2020 року, 01 квітня 2020 року, 22 травня 2020 року, 30 червня 2020 року, 02 вересня 2020 року.

На а. с. 33 - 35 наявні копії заяв на переказ готівки на користь ОСОБА_3 від ОСОБА_1 з призначенням платежу «аліменти»: 23 листопада 2018 року в розмірі 9995 грн., 30 січня 2019 року в розмірі 23995 грн., 22 березня 2019 року в розмірі 15000 грн.

На а. с. 84 - 85 наявна копія звіту до Оболонського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ про здійснені відрахування та виплати ТОВ «Анімар-Україна» щодо ОСОБА_1 в період з 01 липня 2021 року по 15 листопада 2021 року на виконання виконавчого листа № 756/8039/20, згідно якого утримується 50 % доходів, залишок боргу з аліментів 254702,37 грн.

На а. с. 86 - 87 наявна копія звіту до Оболонського районного відділу державної виконавчої службим. Київ про здійснені відрахування та виплати ТОВ «Автопаті» щодо ОСОБА_1 в період з 01 вересня 2021 року по 15 жовтня 2021 року на виконання виконавчого листа № 756/8039/20, згідно якого утримується 50 % доходів, залишок боргу з аліментів 258188,75 грн.

18 листопада 2021 року разом з відзивом на позовну заяву відповідачем ОСОБА_3 надано витяг з ЄДРПОУ щодо юридичної особи ТОВ «Автопаті», керівником якого є ОСОБА_1 , розмір внеску до статутного фонду 150000 грн., державна реєстрація проведена 08 липня 2020 року (а. с. 78).

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Крім того, до апеляційної скарги надано нові докази: копію довідки ТОВ «Анімар-Україна» без номеру і дати, згідно якої на підприємстві ТОВ «Анімар-Україна» з 01 березня 2021 року по 16 грудня 2021 року штатна кількість працівників складала 2 особи, з 17 грудня 2021 року по теперішній час штатна кількість працівників складає 1 особа; враховуючи пов`язану з пандемією СOVID-19 довготривалу несприятливу кон`юнктуру ринку за основним напрямком діяльності товариства (виїзний туризм з України до країн Європейського Союзу) та тривале перебування підприємства на межі збитковості, наразі розглядається рішення про ліквідацію товариства (а. с. 115); копію наказу (розпорядження) № 20-к/тр про прийняття на роботу ОСОБА_1 з 17 грудня 2021 року на посаду водія автотранспортних засобів з окладом 6500 грн. (а. с. 116); копію інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, час формування 14 січня 2022 року, згідно якої відомості щодо реєстрації права власності на нерухоме майно за ОСОБА_1 відсутні (а. с. 117); копію договору найму житлового приміщення № 1-03.21 від 01 березня 2021 року, укладеного ОСОБА_7 та ОСОБА_1 , за умовами якого орендодавець в порядку та на умовах, визначених цим договором, зобов`язується передати орендареві у строкове платне користування одну кімнату трикімнатної квартири за адресою АДРЕСА_1 ; розмір орендної плати визначено в сумі 1500 грн., строк дії договору по 01 березня 2022 року (а. с. 118 - 119); копію розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 12 січня 2022 року, згідно якого заборгованість ОСОБА_1 за виконавчим листом про стягнення аліментів становить 340984,21 грн. (а. с. 121); копія розписки, складеної ОСОБА_1 13 жовтня 2020 року в тому, що він отримав у борг від ОСОБА_8 грошові кошти в розмірі 67000 грн., які зобов`язується повернути до 01 листопада 2021 року (а. с. 122); копію довідки ТОВ «Автопаті» без номеру і дати про те, що станом на 01 січня 2022 року ОСОБА_1 було внесено до статутного капіталу підприємства ТОВ «Автопаті» 74000 грн., підприємство не веде комерційної діяльності та розглядається питання його ліквідації (а. с. 123).

Відповідачем ОСОБА_3 під час розгляду справи в апеляційному суді подано клопотання про приєднання доказів, а саме копії постанови державного виконавця про скасування тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортним засобом (а. с. 170), копію листа-відповіді Оболонського ЦУП ГУ НП у м. Києві від 21 лютого 2022 року (а. с. 171), копію довідки від 03 вересня 2021 року (а. с. 171 зворот), копію листа від 18 лютого 2022 року (а. с. 172), копію довідки від 03 червня 2022 року (а. с. 172 зворот), копію листа від 26 квітня 2022 року (а. с. 173), копію ухвали від 20 квітня 2022 року (а. с. 173 зворот - 174), копію листа з ухвалою суду від 20 квітня 2022 року (а. с. 175 - 178).

Також відповідачем ОСОБА_3 під час розгляду справи в апеляційному суді подано клопотання про витребування доказів, яке вона обґрунтовувала необхідною умовою для встановлення всіх обставин справи, можливість позивача сплачувати аліменти на утримання малолітнього сина у встановленому судовим рішенням розмірі - 30000 грн., і лише після витребування вищезазначених відомостей можливо буде встановити всі обставини справи та перевірити їх належними доказами.

Крім того, в судове засідання 14 вересня 2022 року в електронній формі від представника позивача надійшли додаткові письмові пояснення, до яких долучено копію рішення Оболонського районного суду м. Києва від 27 лютого 2020 року в справі № 756/16160/19.

Згідно з ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу (ч. 2, 3, 4 ст. 83 ЦПК України).

Частиною 1 статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

При цьому апеляційний суд враховує правові висновки Верховного Суду в постанові від 19 травня 2021 року в справі № 488/1449/16-ц (провадження № 61-9308св20), а саме, встановивши, що суд апеляційної інстанції, змінюючи законне і обґрунтоване рішення суду першої інстанції щодо розміру заборгованості, аргументував свою позицію тим, що розмір нарахованої банком заборгованості за процентами розраховано з застосуванням збільшеної процентної ставки, що не було передбачено умовами, які були узгоджені на час підписання довідок про умови кредитування від 20 вересня 2010 року та 12 січня 2011 року. Однак, до позовної заяви банк відповідних довідок не додавав, не приєднував в якості доказу під час розгляду справи в суді першої інстанції, подавши їх лише на стадії апеляційного перегляду справи. У порушення вимог статті 367 ЦПК України позивач не надав доказів неможливості подання зазначених довідок про умови кредитування до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього, тому апеляційний суд не мав процесуальних повноважень приймати вказані докази та вирішувати справу з посиланням на ці довідки. Безпідставно змінивши законне й обґрунтоване рішення суду першої інстанції, апеляційний суд допустив помилку в застосуванні процесуального та матеріального закону.

В постановах Верховного Суду від 16 червня 2021 року у справі № 336/1461/19 (провадження № 61-17391св20), від 07 липня 2021 року у справі № 509/4286/16-ц (провадження № 61-2393св21), від 14 липня 2021 року у справі № 405/2098/18 (провадження № 61-106св21) зроблено правовий висновок про те, що така обставина, як відсутність існування доказів на момент прийняття рішення суду першої інстанції, взагалі виключає можливість прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів у порядку статті 367 ЦПК України незалежно від причин неподання позивачем таких доказів. Навпаки, саме допущення такої можливості судом апеляційної інстанції матиме наслідком порушення вищенаведених норм процесуального права, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якого є однозначність та передбачуваність.

Оскільки частина нових письмових доказів, якими сторони обґрунтовують свої доводи, не існувала станом на момент ухвалення рішення суду першої інстанції і ці документи були виготовлені пізніше, вони не можуть бути прийняті апеляційним судом.

Щодо інших доказів, позивачем та відповідачем не надано доказів неможливості подання їх до суду першої інстанції з об`єктивних причин, що не залежали від них, разом із позовом та відзивом на позов.

Посилання позивача в апеляційній скарзі і додаткових поясненнях, що суд не надав йому строк на підготовку відповіді на відзив, чим порушив принцип змагальності сторін, не є самі по собі доказом неможливості подання доказів до суду першої інстанції та відхиляються апеляційним судом.

За наведених обставин апеляційний суд не вбачає підстав для прийняття нових доказів та надання їм оцінки, а також задоволення клопотання відповідача про витребування доказів.

Крім того, в частині доказів, які не існували на момент ухвалення рішення судом першої інстанції, в контексті аргументів позивача про ненадання судом першої інстанції можливості позивачу надати відповідь на відзив та порушення принципу змагальності сторін, а також в контексті аргументів відповідача про необхідність встановлення всіх обставин справи, апеляційний суд враховує, що особливістю позову про зміну розміру аліментів за позовом платника або одержувача аліментів є зміна матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них, що випливає з аналізу ст. 192 СК України, відтак всі обставини, на які посилається позивач та відповідач в даному випадку, та докази, які їх підтверджують, повинні існувати станом на момент звернення з позовом, а не змінюватись під час розгляду справи, а тим більше - після ухвалення рішення судом першої інстанції.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

У частині першій статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Частинами першою та другою статті 27 Конвенції встановлено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

З 01 липня 2022 року розмір прожиткового мінімуму на дітей відповідного віку становить: віком від 6 до 18 років - 2744 гривень.

Частиною першою статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

Розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням зміни матеріального становища платника аліментів є зміна доходів, витрат, активів тощо. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів (постанова Верховного Суду від 29 січня 2021 року в справі № 303/369/20, провадження № 61-17250св20).

Аналіз ст. 192 СК України дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 посилався на зміну його матеріального стану, який унеможливлює сплату аліментів на утримання дитини у визначеному судом розмірі.

Із матеріалів справи апеляційний суд вбачає, що постановою Київського апеляційного суду від 16 січня 2021 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 20000 грн., починаючи з 03 липня 2020 року і до повноліття дитини (а. с. 7 - 10).

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

На виконання вимог ст. 12, 81 ЦПК України позивачем надано належні та допустимі докази щодо зміни його майнового стану.

Так, згідно довідки ТОВ «Анімар Україна» від 12 квітня 2021 року № 12/04 за місцем роботи ОСОБА_1 , який займає посаду генерального директора з 30 листопада 2010 року по теперішній час, було нараховано 6500 грн. в березні 2021 року, після чого нарахувань не проводилось (а. с. 17).

При цьому згідно довідки Пенсійного фонду України за 2020 рік та довідки про доходи ТОВ «Анімар Україна» від 15 вересня 2020 року, з жовтня по грудень 2020 року ОСОБА_1 отримувались доходи в розмірі 8000 грн. щомісячно (а. с. 16, 19).

Апеляційний суд не погоджується з доводами відповідача, що позивач як керівник підприємств, на яких йому виплачується заробітна плата, не позбавлений можливості самостійно змінювати її розмір, ухиляючись від сплати аліментів, оскільки ці доводи ґрунтуються на нічим не підтверджених припущеннях та не спростовують відомості, викладені в довідці ТОВ «Анімар Україна».

Крім того, самим відповідачем ОСОБА_3 надано докази, із яких вбачається зменшення майнового стану ОСОБА_1 порівняно зі станом на час призначення судом аліментів.

Так, згідно звіту про здійснені відрахування та виплати ТОВ «Анімар Україна» щодо ОСОБА_1 за період з 01 липня 2021 року по 15 листопада 2021 року, утримання аліментів здійснено із заробітної плати позивача в розмірі 3290,45 грн. за вересень, 6580,89 грн. за жовтень та 3290,45 грн. за листопад 2021 року (а. с. 84 - 85).

Згідно звіту про здійснені відрахування та виплати ТОВ «Автопаті» щодо ОСОБА_1 за період з вересня 2021 року по 15 жовтня 2021 року, утримання аліментів здійснено із заробітної плати позивача в розмірі 3000 грн. за вересень 2021 року та 1500 грн. за жовтень 2021 року (а. с. 86 - 87).

Оцінюючи надану відповідачем виписку з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо ТОВ «Автопаті» (а. с. 78), одним із засновників якого зазначений ОСОБА_1 з розміром внеску до статутного фонду 150000 грн., апеляційний суд враховує, що датою реєстрації товариства значиться 08 липня 2020 року до прийняття судового рішення про стягнення аліментів, крім того, виписка сама по собі не підтверджує, що внесок до статутного фонду ТОВ «Автопаті» було здійснено за рахунок доходів ОСОБА_1 , що останнім заперечувалось.

Вирішуючи по суті вимоги ОСОБА_1 , апеляційний суд виходить із приписів статті 192 СК України та враховує, що оскільки зміна майнового стану позивача є самостійною підставою для зменшення розміру стягнутих з нього аліментів, і докази зміни майнового стану (зменшення доходів) ОСОБА_1 надано, відтак позов знайшов своє підтвердження і підлягає задоволенню.

Розмір аліментів у сумі 5000 грн. щомісячно, що є майже вдвічі більше розміру прожиткового мінімуму на дітей відповідного віку, апеляційний суд вважає необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Також апеляційний суд приймає до уваги, що ст. 180 СК України покладає обов`язок утримання неповнолітніх дітей на обох батьків.

Крім того, апеляційний суд приймає до уваги, що з урахуванням принципу змінюваності розміру аліментів, у випадку виникнення обставин, визначених ч. 1 ст. 192 СК України як підстави для збільшення розміру аліментів, відповідач ОСОБА_3 також може звернутися до суду із відповідним позовом.

Доводи апеляційної скарги, що матір дитини ОСОБА_3 не довела щомісячних витрат на дитину в зазначеному неї розмірі в позові про стягнення аліментів, не є предметом доказування в даній справі, оскільки ці обставини встановлені судами першої та апеляційної інстанцій під час розгляду відповідного позову ОСОБА_3 про стягнення аліментів, а доводи позивача в даному випадку є переоцінкою висновків суду в іншій справі та відхиляються апеляційним судом.

З аналогічних підставвідхиляються апеляційним судом доводи ОСОБА_3 у відзиві на апеляційну скаргу щодо наявності заборгованості у позивача за аліментними зобов`язаннями, оскільки ці обставини не підлягають встановленню в межах вимог про зменшення розміру аліментів.

З огляду на викладене апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України є підставами для його скасування із прийняттям нової постанови, якою позов частково задовольнити, зменшивши розмір стягнутих аліментів до 5000 грн. щомісячно.

За подання позову ОСОБА_1 сплачено 1362 грн., за подання апеляційної скарги - 2270 грн.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України апеляційний суд здійснює перерозподіл судових витрат та стягує з відповідача на користь позивача судові витрати пропорційно задоволенню позову та апеляційної скарги в розмірі 1861 грн.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381, 382, 389 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , задовольнити частково.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 листопада 2021 року скасувати та прийняти нову постанову.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів задовольнити частково.

Зменшити розмір аліментів, які стягуються із ОСОБА_1 на підставі постанови Київського апеляційного суду від 16 січня 2021 року на користь ОСОБА_3 на утримання сина, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 20000 грн. щомісячно до 5000 грн. щомісячно.

Стягнути з ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати в розмірі 1861 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 15 вересня 2022 року.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.