П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 грудня 2022 року м. Київ

Справа №539/2668/21

Провадження № 22-ц/824/9308/2022

Резолютивна частина постанови оголошена 07 грудня 2022 року

Повний текст постанови складено 12 грудня 2022 року

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Стрижеуса А.М.,

суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.

секретаря: Кравченко Н.О.

учасники справи: позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

треті особи Служба у справах дітей виконавчого комітету Лубенської міської ради Полтавської області, Служба у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в м.Києві державної адміністрації

розглянувши цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , подану адвокатом Лисенком Олександром Анатолійовичем на ухвалу Оболонського районного суду м. Києвавід 15 червня 2022 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей виконавчого комітету Лубенської міської ради Полтавської області, Служба у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації про зміну способу стягнення аліментів та визначення місця проживання дитини, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Оболонського районного суду м. Києва перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей виконавчого комітету Лубенської міської ради Полтавської області, Служба у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації про зміну способу стягнення аліментів та визначення місця проживання дитини.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 23 травня 2022 року заяву ОСОБА_1 про відмову від позову, задоволено.

Прийнято відмову ОСОБА_1 від позовних вимог до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей виконавчого комітету Лубенської міської ради Полтавської області, Службу у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації про зміну способу стягнення аліментів та визначення місця проживання дитини.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей виконавчого комітету Лубенської міської ради Полтавської області, Службу у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації про зміну способу стягнення аліментів та визначення місця проживання дитини , закрито.

30 травня 2022 року представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Лисенко О.А. звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення. Звертаючись із заявою про ухвалення додаткового представник ОСОБА_2 - адвокат Лисенко О.А. керувався нормами ч. 3 ст. 143 ЦПК України.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 15 червня 2022 року відмовлено у задоволенні заяви представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Лисенка О.А. про ухвалення додаткового рішення по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей виконавчого комітету Лубенської міської ради Полтавської області, Службу у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації про зміну способу стягнення аліментів та визначення місця проживання дитини.

Не погоджуючись з ухвалою суду, представник ОСОБА_2 - адвокат Лисенко О.А. подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким заяву задовольнити та стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати, понесені ним з отримання правничої допомоги в розмірі 15 000 грн.

Зазначає, що подання заяви про ухвалення додаткового рішення було зумовлено відмовою позивача від своїх позовних вимог.

У відповідності до ч. 3 ст. 142 ЦПК України у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

До закінчення судових дебатів у справі відповідачем зроблено заяву про розподіл судових витрат, в якій просив стягнути з позивача понесені ним судові витрати, до яких належать витрати на професійну правничу допомогу.

Оскільки відповідно до договору про надання правничої допомоги, умовами якого передбачено оплату гонорару здійснюється після фактичного виконання процесуальної дії, про що сторонами підписується акт прийому-передачі виконаних робіт, за актом прийому-передачі виконаних робіт Клієнт сплачує адвокату гонорар протягом 30 днів з моменту підписання (отримання) Акту виконаних робіт.

Станом на 23 травня 2022 року відповідач не мав можливості надати суду докази понесених ним судових витрат пов`язаних з отриманням професійної правничої допомоги (акт виконаних робіт та квитанцію про оплату витрат на професійну правничу допомогу), у зв`язку з чим у відповідності до ст. 141, 246 ЦПК України, представником відповідача в інтересах відповідача подана заява про ухвалення додаткового рішення.

При цьому, розглядаючи вказану заяву та мотивуючи відмову в її задоволенні, суд першої інстанції керувався нормами ч.ч. 5,6 ст. 142 ЦПК України, на які заявник не посилався.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 адвокат Полинько О.А. заперечував проти доводів апеляційної скарги.

Від представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Лисенка О.А. надійшла заява про розгляд апеляційної скарги за відсутності ОСОБА_2 та його представника Лисенка О.А. а також надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності третьої особи Служби у справах дітей виконавчого комітету Лубенської міської ради Полтавської області.

За таких обставин колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності осіб, що не з`явилися в судове засідання.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали справи і перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд в складі колегії суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Постановляючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції виходив з того, що як подання позову, так й відмова від нього є диспозитивним правом позивача, передбаченим нормами ЦПК України, який не містить обмежень в його реалізації. Судом не встановлено в діях позивача необґрунтованого звернення до суду, як зловживання правом. А відмова позивача від позову зумовлена настанням обставин, що не залежали від її волевиявлення.

Представником відповідача не вказано у чому полягала необґрунтованість дій позивача, не долучено до заяви конкретних правових доказів, які б свідчили про зловживання стороною позивача чи її представником процесуальними правами, або що спір виник внаслідок неправильних дій сторони позивача, як підстава для стягнення понесених відповідачем витрат на правничу допомогу, а тому дійшов висновку про відмову представнику відповідача в задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

У разі залишення позову без розгляду питання розподілу судових витрат підлягає вирішенню відповідно до вимог ст.142 ЦПК України.

Відповідно до ч.5 ст.142 ЦПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Частиною шостою ст142 ЦПК України передбачено, що у випадках, встановлених частинами третьою - п`ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини дев`ятої статті 141 цього Кодексу.

Відповідно до ч.9 ст.141 ЦПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправомірних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Системний аналіз наведених норм дає підстави вважати, що у разі залишення позову без розгляду вимоги відповідача про компенсацію здійснених ним витрат підлягають задоволенню у разі необгрунтованих дій позивача, або у випадках зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправомірних дій сторони.

Звертаючись 30 травня 2022 року до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення про понесені відповідачем ОСОБА_2 витрат на професійну правничу допомогу, представник відповідача аргументів щодо необґрунтованості дій позивача не навів.

Сам по собі факт залишення позивачем позову без розгляду не може бути підставою для задоволення вимог відповідача про компенсацію здійснених ним витрат.

Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з п.5 ч.1 ст.257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду.

Залишення заяви без розгляду на підставі заяви позивача - це форма закінчення розгляду справи без ухвалення рішення. Зазначена процесуальна дія - це диспозитивне право позивача, передбачене нормами ЦПК України. При цьому суд не перевіряє підстави подання такої заяви.

Подання до суду заяви про залишення позову без розгляду не є необґрунтованими діями позивача, так як це є його диспозитивним правом, передбаченим нормами ЦПК України, яке не містить обмежень в його реалізації.

На ряду з цим, звернення до суду з позовом є суб`єктивним правом позивача, гарантованим статтями 55, 124 Конституції України, є безумовним доступом до правосуддя незалежного від обгрунтованості позову.

Такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі № 148/312/16-ц.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що підстав для констатування факту необгрунтованості дій позивача у зв`язку із зверненням до суду із клопотанням про залишення позову його без розгляду судом не встановлено.

Крім того, представником відповідача не підтверджено достатніми засобами доказування факт того, що дії позивача при поданні позову були необгрунтованими. Судом першої інстанції при постановленні ухвали про залишення позову без розгляду не встановлено фактів зловживання стороною позивача своїми правами.

Доводи апеляційної скарги висновку суду про відсутність підстав для задоволення заяви не спростовують і не впливають на їх правильність, а тому підлягають відхиленню.

Згідно з підпунктом б), в) пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2020 року в справі № 530/1731/16-ц (провадження № 61-39028св18) зроблено висновок, що: «у разі, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Разом із тим, у випадку, якщо судом касаційної інстанції скасовано судові рішення з передачею справи на розгляд до суду першої/апеляційної інстанції, то розподіл суми судових витрат здійснюється тим судом, який ухвалює остаточне рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат».

Тому, з урахуванням висновку щодо суті апеляційної скарги, розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, здійснюється тим судом, який ухвалює (ухвалив) остаточне рішення у справі, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

Оскільки Київський апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, розподіл судових витрат Київським апеляційним судом не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану адвокатом Лисенком Олександром Анатолійовичем - залишити без задоволення.

Ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 15 червня 2022 року залишити без змін.

Постанова Київського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня вручення такого судового рішення.

Суддя-доповідач: А.М. Стрижеус

Судді: Л.Д. Поливач

О.І. Шкоріна