КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 755/9113/21
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/6241/2022
Головуючий у суді першої інстанції: Хромова О.О.
Доповідач у суді апеляційної інстанції:Семенюк Т.А.

12 грудня 2022 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Семенюк Т.А

Суддів: Борисової О.В., Кирилюк Г.М.,

при секретарі - Стешенко М.В.,

розглянувши в судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 08 жовтня 2021 року в справі позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , треті особи: Акціонерне товариство «Просто-Страхування», ОСОБА_4 , про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

В С Т А Н О В И В :

В червні 2021 року позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідача, посилаючись в обґрунтування своїх вимог на те, що 25 жовтня 2020 року сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю автомобіля «Volkswagen Рassat», державний номерний знакНОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_2 , та автомобіля «BMW», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 . Постановою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 28 січня 2020 року винним у даній ДТП визнано ОСОБА_2 .

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 на момент скоєння ДТП була застрахована в АТ «Просто-Страхування», яке здійснило виплату страхового відшкодування ОСОБА_3 в розмірі 56 342,36 грн. Відповідно до звіту про оцінку вартості матеріального збитку від 12 травня 2021 року вартість матеріального збитку пошкодженого транспортного засобу складає 186 053 грн. Оскільки виплачена страховиком винуватця ДТП сума страхового відшкодування за пошкоджений транспортний засіб є недостатньою та не покриває витрат на відновлювальний ремонт транспортного засобу, винуватець ДТП зобов`язаний відшкодувати потерпілій стороні різницю між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), що становить 129 710,64 грн.

Крім того, позивач зазначав, що ним понесено витрати на оплату послуг евакуатора в розмірі 6 140 грн та послуг експерта в розмірі 3 500,00 грн. Таким чином, загальний розмір матеріального збитку, який повинен сплатити відповідач позивачу становить 139 350,64 грн.

Крім того, позивач стверджує, що під час ДТП він отримав тілесні ушкодження, його транспортний засіб було фактично знищено. Тобто неправомірними діями відповідача йому завдано немайнових втрат, спричинених моральними стражданнями.

У зв`язку з викладеним, позивач просив стягнути з ОСОБА_2 на свою користь майнову шкоду в розмірі 139 350,64 грн. та моральну шкоду в розмірі 20 000 грн., а також судові витрати.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 08 жовтня 2021 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа: АТ «Просто-Страхування», про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 майнову шкоду в розмірі 139 350,64 грн., моральну шкоду в розмірі 5 000 грн. та судовий збір в розмірі 1 434,16 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, вважаючи, що при ухваленні оскаржуваного рішення судом порушено норми процесуального права та не враховано обставини, які мають суттєве значення для справи.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник зазначає, що суд першої інстанції формально підійшов до розгляду справи, оскільки не дослідив належним чином матеріали справи, зокрема постанова Бориспільського міськрайонного суду Київської області, якою визнано відповідача винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого статтею 124 КУпАП, винесена 28 січня 2020 року, а ДТП сталося 25 жовтня 2020 року, тобто за вісім місяців до того як сталося ДТП.

Також вважає, що письмовий доказ, а саме «скрін про оплату» не є фінансовим документом на підтвердження здійснення виплати страховиком страхового відшкодування позивачу, не містить відомостей про отримувача коштів, підстав їх виплати та про те на підставі якого саме страхового випадку здійснено виплату. Не відомо чи здійснювались у подальшому ще страхові виплати позивачу.

Зазначив, що у відповідності до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АР/4743208 від 24.10.2020 року, страхова сума становить 130 000,00 грн., франшиза - 1 000,00 грн., проте суд першої інстанції не дослідив чому страховиком виплачена позивачу не повну суму страхового відшкодування.

На думку скаржника, суд першої інстанції, в порушення норм процесуального права, не перевірив правильність сплати судового збору, помилково прийняв позовну заяву позивача та відкрив провадження у цивільній справі, оскільки відповідно до пп.5 п.1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», позивач повинен був сплатити 1,5 відсотка від заявленої ним суми у розмірі 20 000,00 грн., тобто - 300,00 грн., але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який станом на момент подання позовної заяви становив - 2 189,00 грн., оскільки позивачем не в повному розмірі сплачено судовий збір в частині позовних вимог про стягнення моральної шкоди, то в цій частині позовних вимог потрібно відмовити.

Крім того, зазначив, що у даній ДТП був ще один порушник - ОСОБА_4 , якого було притягнуто до адміністративної відповідальності.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що 25 жовтня 2020 року о 15-00 год. на а/д ПСО м. Києва (Р-03), водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «Volkswagen Рassat», державний номерний знак НОМЕР_1 , у разі виникнення небезпеки для руху, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки автомобіля або безпечного об`їзду перешкоди. При зміні напрямку руху не переконався, що це буде безпечно та в результаті чого не впорався з керуванням. Після чого, «Volkswagen Рassat» виїхав на зустрічну смугу руху, де відбулося зіткнення з автомобілем «BMW», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 та з автомобілем «Daihatsu», державний номерний знак НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_5 , після чого автомобіль відкинуло на бетонну огорожу. Внаслідок зіткнення автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Своїми діями водій ОСОБА_2 порушив пункти 12.3, 10.1 Правил дорожнього руху України (далі - ПДР).

Постановою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 28 січня

2021 року ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП.

Відповідно до частини шостої статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Згідно із свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 власником транспортного засобу «BMW», державний номерний знак НОМЕР_2 , є ОСОБА_3 .

Згідно із свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5 , власником транспортного засобу «Volkswagen Рassat», державний номерний знак НОМЕР_1 , є ОСОБА_2 .

Відповідно до звіту від 12 травня 2021 року 48/82.05.21 про оцінку вартості матеріального збитку, складеного ФОП « ОСОБА_6 », сертифікат суб`єкта оціночної діяльності від 18 лютого 2019 року № 129/19, матеріальний збиток, завданий власникові автомобіля «BMW», державний номерний знак НОМЕР_2 , в результаті його пошкодження на дату оцінки складає 186 053,00 грн.

За складання даного звіту ОСОБА_3 сплачено ФОП « ОСОБА_6 » 3 500,00 грн, що підтверджується квитанцією прибуткового касового ордера від 12 травня 2021 року № 48/82.05.21.

АТ «Просто-страхування» здійснено виплату ОСОБА_3 страхового відшкодування в розмірі 56 342,36 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх доведеності та обґрунтованості.

Колегія суддів не може повною мірою погодитися з висновками суду першої інстанції, оскільки вони зроблені за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, та порушенням норм процесуального права, враховуючи наступне.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною другою статті 22 ЦК збитками є витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

Відповідно до частини першої статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

За змістом зазначеної норми закону обов`язок відшкодування шкоди у особи, яка застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, виникає у разі недостатності страхового відшкодування для повного відшкодування завданої нею шкоди.

Ліміт відповідальності страховика визначається умовами договору страхування цивільно-правової відповідальності укладеного з власником (володільцем) транспортного засобу.

Як вбачається з матеріалів справи, АТ «Просто-страхування» здійснено виплату ОСОБА_3 в розмірі 56 342,36 грн. страхового відшкодування з врахуванням положень ст. 36 п.36.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», оскільки ДТП відбулася в наслідок порушення правил дорожнього руху двома водіями. (а.с. 115).

З постанови Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 03 грудня 2020 року вбачається, що ОСОБА_4 25 жовтня 2020 року о 15 годині на 13 м автодороги ПСО м. Київ (Р-03) створив аварійну ситуацію на дорозі, що призвело до ДТП за участю автомобіля «Volkswagen Рassat», державний номерний знак НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_2 , та автомобіля «BMW», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3

ОСОБА_4 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 122 КУпАП (а.с. 120).

Судом апеляційної інстанції ОСОБА_4 залучений до участі у справі в якості третьої особи.

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з частиною 1 статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини 1 статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За змістом норм цивільного процесуального права з урахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства та принципу змагальності сторін, саме на позивача покладено обов`язок визначати коло відповідачів у справі, предмет та підстави позову.

При цьому суд під час розгляду справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. У разі пред`явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та повинен вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому.

Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Аналогічні висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі №523/9076/16-ц.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (пункт З частини другої статті 11 ЦК України). У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події (частина шоста статті 11 ЦК України).

Положеннями частини першої статті 1166 ЦК України передбачено, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Як зазначено вище та встановлено судом, винуватцями ДТП є дві особи - ОСОБА_2 і ОСОБА_4 . Таким чином, належними відповідачами у даній справі мали бути зазначені особи.

Не залучення до справи в якості співвідповідача ОСОБА_4 , який несе відповідальність за спричинену внаслідок ДТП шкоду, позбавило останнього подати до суду заяви, заперечення.

Суд, в свою чергу, позбавлений можливості встановити ступень вини кожного з порушників ПДР та винуватців дорожньо-транспортної пригоди та визначити обсяг відповідальності останніх перед позивачем.

Отже, коло осіб - учасників справи позивачі визначили з порушенням норм процесуального права.

А тому, пред`явлення позову до неналежного відповідача та/або до частини відповідачів є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.

Оскільки, суб`єктний склад учасників справи визначає суд першої інстанції, а в даній справі не залучено всіх осіб, які є учасниками спірних матеріальних правовідносин в якості відповідачів, колегія суддів приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає, оскільки в такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права особи, не залученої до участі у справі як відповідача, а й його процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків.

У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 08 жовтня 2021 року- скасувати. Прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позову.

Постанова набирає чинності з моменту її проголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови виготовлений 22 грудня 2022 року.

Головуючий

Судді