Провадження № 2/522/2333/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАІНИ

20 липня 2022 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси, у складі:

головуючого - судді Чернявської Л.М.

за участю секретаря Тофан Л.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

25 серпня 2020 року до Київського районного суду м. Одеси надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про захист честі, гідності та відшкодування моральної шкоди.

Позивач просив зобов`язати ОСОБА_3 спростувати образливу інформацію, поширену в групі соціальної мережі «Viber» серед мешканців та власників житлового будинку за АДРЕСА_1 наступного змісту: «а с вашей стороны кроме как написание бумажек, мягко говоря тупорылых, я не увидела ни одного действия», а також «вы своими неоплатами комуналки воруете мою часть денег»; Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 39 000, 00 гривень та судові витрати в розмірі 2 942, 80 гривень.

В обґрунтування позову зазначено, що 26 червня 2020 року у групі соціальної мережі «Viber», яка складається із мешканців та власників житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 між позивачем та відповідачем виник діалог, під час якого в сторону позивача були сказані негативні та образливі за своєю формою слова, а саме «а с вашей стороны кроме как написание бумажек, мягко говоря тупорылых, я не увидела ни одного действия», а також «вы своими неоплатами комуналки воруете мою часть денег».

Позивач вважає, що вищевказані висловлювання відповідача порочать честь та гідність ОСОБА_1 . Оскільки своїми діями відповідач навів неправдиву, негативну та образливу інформацію у групі соціальної мережі «Viber», кількість відвідувачів якої становить 63 особи, чим на погляд позивача, завдано моральної шкоди.

10 серпня 2020 року до Київського районного суду м. Одеси надійшла відповідь з Відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області, з якого вбачається, що ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , 04 травня 2018 року змінила прізвище на ОСОБА_4 . ОСОБА_5 зареєстрована з 06.06.2016 року за адресою: АДРЕСА_2 .

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 11 вересня 2020 року цивільну справу направлено за підсудністю до Приморського районного суду м. Одеси.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 19 жовтня 2020 року відкрито провадження по справі, встановлено загальний порядок розгляду справи. Призначено проведення підготовчого провадження по справі.

02 лютого 2021 року від представника ОСОБА_5 адвоката Голосова Ю.В. до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого Відповідач вважає, що доводи позовних вимог необґрунтованими і такими, що не відповідають положенням ст. 30 Закону України «Про інформацію», ст. 277 ЦК України, які регулюють спірні правовідносини. Зазначив про безпідставність позову, оскільки відсутні докази, що ідентифікують поширювача інформації та особи особисті немайнові права якої порушені; відсутні докази поширення інформації; відсутні докази недостовірної інформації у вигляді фактичного твердження.

26 травня 2021 року від ОСОБА_1 до суду надійшли уточнення позовних вимог до ОСОБА_5 , відповідно до яких Позивач просив зобов`язати ОСОБА_5 спростувати образливу інформацію, поширену в групі соціальної мережі «Viber» серед мешканців та власників житлового будинку за АДРЕСА_1 наступного змісту: «а с вашей стороны кроме как написание бумажек, мягко говоря тупорылых, я не увидела ни одного действия», а також «вы своими неоплатами комуналки воруете мою часть денег»; Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 29 000, 00 гривень та судові витрати в розмірі 2 942, 80 гривень.

Протокольною ухвалою суду від 27 травня 2021 року судом прийнято уточнення позовних вимог, закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до розгляду по суті.

07 липня 2021 року від представника ОСОБА_5 до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності.

Ухвалою суду від 29 листопада 2021 року відмовлено у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 адвоката Варзієва Т.А. про зупинення провадження у справі.

В судове засідання 20 липня 2022 року з`явився представник ОСОБА_1 , який позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, сповіщався належним чином.

Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що даний позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а ч. 1 ст. 68 Конституції України зазначає, що кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Згідно частини четвертої статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Статтею 201 ЦК України передбачено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація.

Відповідно до статті 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Згідно зі статтею 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.

Чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту.

Так, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної істоти. З честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах суспільства, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. А під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків.

Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації (частина перша статті 277 ЦК України).

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі (абзац 2 пункту 15 постанови Пленуму № 1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»).

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

У відповідності до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27.02.2009 року "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій, наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо.

Виходячи з аналізу вищезазначених норми права, суд приходить до висновку, що для виникнення права вимоги щодо спростування недостовірної інформації, необхідно встановити факт її поширення.

Звертаючись з позовом, Позивач зазначив, що 26 червня 2020 року у групі соціальної мережі «Viber», яка складається із мешканців та власників житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 між позивачем та відповідачем виник діалог, під час якого в сторону позивача були сказані негативні та образливі за своєю формою слова, а саме «а с вашей стороны кроме как написание бумажек, мягко говоря тупорылых, я не увидела ни одного действия», а також «вы своими неоплатами комуналки воруете мою часть денег».

У відповідності до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1ст. 76 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ч. 1ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Щодо підтвердження вищевказаних обставин, позивачем додано до позову роздруківку діалогу з соціальної мережі «Viber» (а.с. 7-9).

Дослідивши відповідну роздруківку, суд дійшов висновку, що Позивач не довів факт поширення та ознак недостовірність інформації.

Так, з відповідних роздруківок з фрагментами спілкування з месенджера відсутня інформація, що дозволяє ідентифікувати особу відповідача, що текст повідомлення направлено з телефонного номера належного відповідачу, не дозволяють визначити П.І.Б. адресата і стверджувати, що текст повідомлення адресований позивачу.

Проте, слід зазначити, що суд дослідивши відповідний фрагмент діалогу у месенджері між двома акаунтами, дійшов висновку, що даний фрагмент діалогу не містить доказів поширення інформації однією особою стосовно іншої особи.

Як вбачається з Відзиву на позовну заяву, Відповідач зазначає, що за логічним та семантичним змістом, висловлення: «а с вашей стороны кроме как написание бумажек, мягко говоря тупорылых, я не увидела ни одного действия» - є оціночним судженням низької грамотності складення документу, а висловлення: «вы своими неоплатами комуналки воруете мою часть денег» - є оціночним судженням наслідків ухилення від сплати комунальних платежів одним із співвласників та перекладення тягарю утримання спільного нерухомого майна на інших співвласників.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію», ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень.

Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовностилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

За змістом ст. 277 ЦК України, не можуть бути предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсним обставинам (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати.

Такі положення відповідають також прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною, і яка відповідно до ст. 9 Конституції України є складовою частиною національного законодавства, положеннями якої передбачено право кожного на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватись своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. За змістом цієї норми, свобода слова, преси, як захисника інтересів громадськості, критики представників держави, висловлення своєї думки в процесі обговорення питань, що становлять громадський інтерес, є однією з найважливіших свобод людини.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лінгенс проти Австрії» (12/1984/84/131) суд розрізняє факти та оціночні судження. Існування фактів можна довести, а правдивість критичного висловлювання не підлягає доведенню. Вимоги доводити правдивість критичного висловлювання є неможливою для виконання і порушує свободу на власну точку зору, що є фундаментальною частиною права, захищеного ст. 10 згаданої вище Конвенції.

Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 р. «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» під поширенням інформації належить розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації, поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 р. «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

З огляду на вищевикладене, суд погоджується з доводами Відповідача, що висловлення: «а с вашей стороны кроме как написание бумажек, мягко говоря тупорылых, я не увидела ни одного действия» - є оціночним судженням низької грамотності складення документу, а висловлення: «вы своими неоплатами комуналки воруете мою часть денег» - є оціночним судженням наслідків ухилення від сплати комунальних платежів одним із співвласників та перекладення тягарю утримання спільного нерухомого майна на інших співвласників, а відтак відповідно до ст. 277 ЦК України, оціночні судження не можуть бути предметом судового захисту.

Відповідно до положень ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Із огляду на положення ст. 81 ЦПК України позивач не довів, що розміщення в інтернет-мережі «VIBER» інформація є недостовірною і є фактичним твердженням, а не оціночним судженням, і поширена саме відповідачкою.

Також, суд враховує, що Позивачем не доведено та не додано до матеріалів справи доказів того, що відомості про особу на ім`я « ОСОБА_6 », відомості про те, що вказані акаунти відповідають процесуальному складу сторін та є реальними фізичним особами.

Ухвалюючи дане судове рішення у справі, суд щодо його умотивованості відзначає, що доводи сторін та їх представників у даній справі оцінені судом на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин, а відтак, інші доводи та зазначені ними у процесуальних заявах по суті справи, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні ними фактичних обставин справи і норм матеріального права та процесуального закону, а тому такі доводи не вимагають детальної відповіді або спростування.

Провівши всебічне, повне дослідження та оцінку наявних матеріалів справи, суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 78, 76-81, 263, 265, 268, 354 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та відшкодування моральної шкоди залишити без задоволенння.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку, шляхом подачі апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення підписано та складено 28 липня 2022 року.

Суддя Л. М. Чернявська