Справа № 201/6793/22
Провадження № 2/201/2999/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2022р. Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська в особі головуючого судді Ткаченко Н.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін в приміщенні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю Фінпром Маркет (треті особі - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович, Авдіївський відділ державної виконавчої служби у Покровському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків)), про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

ВСТАНОВИВ:

21.09.2022р. ОСОБА_1 звернулася до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ТОВ Фінпром Маркет (треті особі - приватний нотаріус Київського МНО Остапенко Є.М., Авдіївський відділ ДВС у Покровському районі Донецької області Східного МУМЮ (м. Харків)) про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 05.10.2022р. було відкрито провадження по справі та відповідно до положень ч.5 ст.279 ЦПК України призначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с. №34).

В обґрунтування позовних вимог представник позивачки - адвокат Працевитий Г.О. (діє на підставі ордера серія АР №1056570 від 14.09.2022р.) в позовній заяви посилався на те, що 05.08.2013р. між ОСОБА_1 та ПАТ Дельта Банк був укладений кредитний договір №002-04524-050813, за умовами якого позичальнику було надано кредит, право вимоги за яким на підставі договору про відступлення №180621-ВП від 18.06.2021р. набуло ТОВ Фінпром Маркет. 22.06.2021р. приватним нотаріусом Київського МНО Остапенком Є.М. було вчинено виконавчий напис №198108 про стягнення з позивачки на користь відповідача заборгованість за кредитним договором №002-04524-050813 від 05.08.2013р. у розмірі 40 994 грн.13 коп. Представник позивачки зазначив, що виконавчий напис вчинено з порушенням законодавства, а тому він є таким, що не підлягає виконанню з огляду на те, що стягувачем для вчинення напису не було надано затвердженого законодавством переліку документів, які підтверджували безспірність заборгованості за кредитним договором, доказів належного направлення та отримання боржником письмової вимоги про усунення порушень, а приватний нотаріус вчинив виконавчий напис не на підставі нотаріально посвідченої угоди, не перевірив надані йому для вчинення напису документи, отже вчинив оскаржуваний виконавчий напис без належного підтвердження безспірності вимоги кредитора. Також, при вчиненні виконавчого напису нотаріусом не було враховано, що пункт 2 Постанови КМУ №1172 від 29.06.1999р. на час вчинення виконавчого напису 22.06.2021р. був визнаний судом нечинним, згідно постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017р. по справі №826/20084/14, яка набрала законної сили, тобто, виконавчий напис вчинено в період часу, коли законодавством не було передбачено можливості вчинення виконавчого напису на підставі не нотаріально посвідченого кредитного договору, а приватний нотаріус керувався нечинними положеннями закону. Просив визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №198108, вчинений 22.06.2021р. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ Фінпром Маркет заборгованості у розмірі 40 994 грн.13 коп., а також вирішити питання про стягнення з відповідача понесені позивачкою судові витрати по оплаті судового збору та витрат на правничу допомогу.

02.11.2022р. від відповідача ТОВ Фінпром Маркет до суду надійшла заява за підписом директора Яворського Р.І., в якій відповідач визнав позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та стягнення з ТОВ Фінпром Маркет судового збору за подачу позовної заяви у розмірі 496 грн. (інші 50% судового збору повертаються позивачу з державного бюджету в порядку ч.1 ст.142 ЦПК України). Вимоги про стягнення судових витрат на правничу допомогу відповідачем не визнані (а.с. №42).

Конверти з копією ухвали суду від 05.10.2022р., копією позовної заяви з додатками, які направлені на адресу третіх осіб, були повернуті за зворотньою адресою відправника (а.с. №38, 40).

Крім того, 02.11.2022р. від відповідача надійшло клопотання про врегулювання спору за участю судді (а.с. №44).

У даній справі процедура врегулювання спору за участю судді не проводиться, оскільки згідно до ч.1 ст.201 ЦПК врегулювання спору за участю судді проводиться за згодою сторін до початку розгляду справи по суті. Втім, представник позивачки заперечував щодо можливого мирного врегулювання спору за участю судді, про що 22.11.2022р. на е/адресу суду адвокатом Працевитим Г.О. надіслано відповідну заяву (а.с. № 52-53).

Суд, вивчивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, надавши оцінку доводам у сукупності з наявними письмовими доказами та положеннями законодавчих актів, врахувавши заяву директора ТОВ Фінпром Маркет про визнання позовних вимог, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч.1. ст.4 ЦПК України).

Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч.1. ст.13 ЦПК України).

Судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини.

22.06.2021р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі №198108 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ Фінпром Маркет (який є правонаступником усіх прав та обов`язків ПАТ Дельта Банк на підставі договору про відступлення прав вимоги №180621-ВП від 18.06.2021р.) заборгованості за кредитним договором №002-04524-050813 від 05.08.2013р. у розмірі 40 994грн.13коп., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 29 246 грн.47коп., заборгованість по процентам -11 697 грн.66коп., сплата витрат за вчинення виконавчого напису - 50 грн. У виконавчому написі вказано, що стягнення здійснюється за період з 06.05.2020р. по 22.06.2021р. (а.с. № 12).

Згідно п.1 ч.1 ст.512, ч.1 ст.516 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.ч. 1, 5-7 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

У позові представник позивачки вказує на те, що спірний виконавчий напис вчинено в порушення вимог ст.ст.87, 88 Закону України Про нотаріат та стверджує, що нотаріус не мав достатніх підстав на вчинення виконавчого напису, адже кредитор не надав усіх за переліком документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою КМУ від 29.06.1999р. №1172, виконавчий напис було вчинено за відсутності первинних документів, які встановлюють та підтверджують розмір заборгованості та належних доказів надіслання боржнику повідомлення - письмової вимоги про усунення порушень. Напис вчинено в період часу, коли законодавством не було передбачено можливості вчинення виконавчого напису на підставі не нотаріально посвідченого кредитного договору, а приватний нотаріус керувався нечинними положеннями закону.

Відповідач в надісланий суду заяві від 02.11.2022р. з позовними вимогами в частині визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, погодився, а тому суд, керуючись положеннями ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову.

З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України Про нотаріат захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Відповідно п. 2 Переліку (із змінами внесеними Постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014р. № 662 Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів) для одержання виконавчого напису по кредитним договорам, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями подається: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017р. (справа № 826/20084/14), яку залишено без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017р., визнано незаконною та нечинною з моменту прийняття Постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014р. Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту, відповідно до якого для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Зобов`язано КМУ опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною Постанови КМУ № 662 від 26.11.2014р. Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили.

Підставою для скасування вказаного нормативного акту слугувало те, що саме по собі включення тих чи інших документів, які встановлюють заборгованість, до Переліку, не засвідчує безспірності заборгованості чи іншої відповідальності боржника перед стягувачем, а їх безспірний характер повинен бути затверджений відповідними документами відповідно до умов вчинення виконавчих написів, закріплених у статті 88 Закону України Про нотаріат. Встановлення оскаржуваною постановою виключного переліку документів, необхідних для отримання виконавчого напису, звужує передбачені статтею 88 Закону України Про нотаріат умови вчинення виконавчих написів і не відповідає положенням статті 87 цього Закону.

При прийнятті постанови 22.02.2017р. колегією суддів застосовано вимоги положення п. 10.2 постанови Пленуму ВАС України від 20.05.2013р. № 7 «Про судове рішення в адміністративній справі», згідно з яким визнання акту суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акту.

Суд з метою недопущення порушень прав та законних інтересів осіб, що є позичальниками, вважав за необхідне визнати нечинною Постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014р. Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів в частині, з моменту її прийняття.

Відповідно до ст. 124 Конституції України, ст.13 Закону України Про судоустрій і статус суддів, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Верховний Суд (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29.01.2019р. у справі № 910/13233/17), розглядаючи позовну заяву про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню зазначив наступне: "Вчинення нотаріусом виконавчого напису за відсутності надання йому особою, яка звертається із відповідною заявою про вчинення виконавчого напису, необхідних оригіналів договорів чи їх дублікатів має наслідком визнання такого виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Наявність в змісті виконавчого напису номерів рахунків боржника в установах банків (для юридичних осіб) є обов`язковим. Вчинення виконавчого напису за кредитним договором є незаконним (таке право не передбачено законом), оскільки Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 22.02.2017р. (залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017р. у справі № 826/20084/14), визнав незаконною та нечинною постанову КМУ № 662 від 26.11.2014р. «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, в частині пункту 2 змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, в тому числі за кредитними договорами".

Верховний Суд (постанова Великої Палати Верховного Суду від 21.09.2021р. у справі №910/10374/17), розглядаючи позовну заяву про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню зазначив наступне: Постановою N662 Перелік документів доповнено після розділу "Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами" новим розділом такого змісту: "Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості". Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017р. у справі N 826/20084/14 постанову N 662 визнано незаконною та нечинною в частині, зокрема, доповнення Переліку документів розділом "Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин". Ухвалами Вищого адміністративного суду України від 06.03.2017р. та 04.04.2017р. виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017р. зупинено до закінчення касаційного розгляду. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017р. постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017р. у справі N 826/20084/14 залишено без змін. Таким чином, оскільки у судовому порядку постанову N 662 визнано незаконною та нечинною у вказаній вище частині, кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса.

З тексту оспорюваного виконавчого напису №198108 від 22.06.2021р. встановлено, що приватний нотаріус при вчиненні нотаріальної дії керувався ст.ст. 87-91 Закону України Про нотаріат та пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29.06.1999р. за № 1172.

Таким чином, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. при вчиненні оскаржуваного виконавчого напису 22.06.2021р. повинен був врахувати, що станом на 22.06.2021р. Постановою КМУ №662 від 26.11.2014р. Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів не передбачалось вчинення виконавчих написів про стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних договорів, отже, норми, які дозволяють вчиняти виконавчі написи по кредитним договорам, які укладені у письмовій формі та нотаріально не посвідчені, є нечинні, а тому повинен був відмовити кредитору у вчиненні виконавчого напису у відповідності до норм Закону України Про нотаріат.

Підводячи підсумок викладеному, суд вважає, що при розгляді справи позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання виконавчого напису №198108 від 22.06.2021р. таким, що не підлягає виконанню, знайшли своє підтвердження, а отже підлягають задоволенню.

Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до положень ст.141 ЦПК України суд зазначає.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Із положень ч.ч. 1-4 ст.137 ЦПК України слідує, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Надання правової допомоги адвокат позивачки Працевитий Г.О. здійснював на підставі договору про надання правової допомоги від 06.08.2021р., укладеного з ОСОБА_1 ордеру на надання правової допомоги АР №1056570 від 14.09.2022р.

Пунктом 3.1 Договору визначено, що розмір гонорару визначається та сплачується за погодженням сторін та викладається в Додатку (додатковому договорі) до цього договору. За умовами договору клієнт оплачує витрати адвоката за написання позову у розмірі 3 000 грн. та гонорар з а ведення справи в суді в сумі 8 198 грн.82 коп. Пунктом 4.1, 4.2 Додаткового договору визначено, що оплата послуг адвоката здійснюється не пізніше 10 днів після набрання рішення суду законної сили. До позовної заяви представником позивача було долучено копії: договору про надання правової допомоги від 06.08.2021р., Додаткового договору від 06.08.2021р. до договору про надання правової допомоги, рахунок №157 від 06.08.2021р. за надані адвокатські послуги на суму 3 000 грн. (написання позовної заяви), Акт №157 наданих послуг від 06.08.2021р., рахунок №245 від 28.09.2021р. за надані адвокатські послуги на суму 8 198 грн.82коп. (гонорар за ведення справи в суді), Акт № 245 наданих послуг від 28.09.2021р. (а.с. №9-14) .

08.11.2022р. до суду надійшло клопотання відповідача про зменшення розміру витрат на правничу допомогу (в порядку ч.6 ст.137 ЦПК України), в якому директор ТОВ Фінпром Маркет просив суд зменшити розмір витрат на правничу допомогу з 11 198 грн. 82коп. до 1 907 грн. В обґрунтування цього клопотання зазначено що справа не є складною та відноситься до категорії малозначних справ і доводи, які наведені в позовній заяві, ґрунтуються на загально відомих висновках, які зазначені в постановах Великої Палати Верховного Суду, практика за категорією таких справ є сталою. Вартість послуг адвоката є значно завищеною порівняно з іншими витратами на адвокатські послуги в аналогічних справах (а.с. №43).

В постановах Верховного Суду від 07.11.2019р. у справі №905/1795/18, від 08.04.2020р. у справі №922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт (висновок викладено в постанові Верховного Суду від 24.01.2022р. у справі № 757/36628/16-ц).

Суд з огляду на характер спірних правовідносин, незначний рівень складності справи, обсяг виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), враховуючи заперечення відповідача щодо неспівмірності заявленої суми з предметом позову та його складністю, вважає, що з відповідача на користь позивачки слід стягнути понесені витрати на професійну правову допомогу у розмірі 3 000 грн. (написання позовної заяви), відмовивши у стягненні з відповідача іншої частини витрат на суму 8 198 грн.82коп. (гонорар за ведення справи в суді).

Саме такий розмір витрат на професійну правничу допомогу є обґрунтованим та співмірним до складності предмету позову. Крім того, враховуючи, що розгляд справи було здійснено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, даний спір для кваліфікованого юриста не є спором значної складності, великої кількості законів і підзаконних нормативно-правових актів, які б підлягали дослідженню адвокатом і застосуванню, спірні правовідносини не передбачають. Матеріали справи не містять великої кількості документів, на дослідження яких адвокат витратив би значний час. Судова практика за спорами про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, є сталою.

Крім того, обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України, з урахуванням задоволення позовних вимог, визнання відповідачем позову, суд керуючись положеннями ч.1 ст.142 ЦПК України, вважає за необхідне стягнути з відповідача ТОВ Фінпром Маркет на користь позивачки понесені останньою судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 454 грн., тобто 50 % від оплаченого судового збору.

Інші 50% відсотків сплаченого судового збору підлягають поверненню з державного бюджету за окремою заявою позивачки.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 50, 87, 88 Закону України Про нотаріат, постановою Великої Палати Верховного Суду від 29.01.2019р. у справі № 910/13233/17, від 21.09.2021р. у справі №910/10374/17, ст.ст. 4, 10, 12, 13, 19, 76-81, 89, 133, 137, 141, 259, 263-265, ч.2,3 ст. 274, ч.5 ст. 279 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю Фінпром Маркет (треті особі - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович, Авдіївський відділ державної виконавчої служби у Покровському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків)) про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню задовольнити.

Визнати виконавчий напис, вчинений 22.06.2021р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем, зареєстрований в реєстрі за №198108, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ Фінпром Маркет (який є правонаступником усіх прав та обов`язків ПАТ Дельта Банк на підставі договору про відступлення прав вимоги від 18.06.2021р.) заборгованості за кредитним договором №002-04524-050813 від 05.08.2013р. у розмірі 40 994грн.13коп., з яких: заборгованість за тілом кредиту 29 246 грн.47коп., заборгованість по процентам 11 697 грн.66коп., плата за вчинення виконавчого напису 50 грн. таким, що не підлягає виконанню.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Фінпром Маркет на користь ОСОБА_1 судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 454 грн., а також по оплаті витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3 000 грн., а разом 3 454грн.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст.273 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя: Ткаченко Н.В.