Справа № 523/8778/21
Провадження №2/523/1079/22
У Х В А Л А

"25" липня 2022 р. м. Одеса

Суворовський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого судді - Мурманової І.М.

за участю секретаря судових засідань Бєлік Л.В.,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду № 6 в м. Одесі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Суворовська районна адміністрація Одеської міської ради, про визнання права користування житловим приміщенням, визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Суворовського районного суду м. Одеси з позовною заявою до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Суворовська районна адміністрація Одеської міської ради, про визнання права користування житловим приміщенням, визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що її бабусі ОСОБА_4 , 22.05.1981 року від Одеської міської ради народних депутатів було видано квартиру АДРЕСА_1 . Позивач зазначає, що вона постійно проживала в даній квартирі разом зі свою бабусею та здійснювала догляд за нею. Позивач також зазначає, що з дозволу її бабусі в квартирі були прописані, однак, не проживали та не проживають відповідачі у справі. На підставі викладеного, просить визнати за нею право користування житловим приміщенням, визнати відповідачів такими, що втратили право користування квартирою, визнати право на приватизацію та визнати за нею право на продовження приватизації зазначеної квартири в порядку спадкування за законом та визнати право власності на спірну квартиру.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, суддю визначено автоматизованою системою документообігу суду, відповідно до ст.ст. 14, 33 ЦПК України.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 24 травня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 було залишено без руху з підстав її невідповідності вимогам ст. 177 ЦПК України.

Заявами від 25.05.2021року, 27.05.2021 року та 03.06.2021 року позивач усунула недоліки зазначені в ухвалі суду, надала суду платіжне доручення про сплату судового збору, а також позовну заяву в якій позивач виклала дві вимоги, просила визнати за нею право користування квартирою та визнати відповідачів такими, що втратили право користування квартирою.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 04 червня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, сторонам направлено копію ухвали, відповідачам роз`яснено про право на подання відзиву на позовну заяву.

Також, ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 04 червня 2021 року було задоволено заяву позивача про забезпечення позову, шляхом встановлення заборони щодо вчинення будь-яких дій з приватизації квартири. Постановою Одеського апеляційного суду від 26.05.2022 року ухвалу суду скасовано, прийнято нову постановою, якою відмовлено в задоволені заяви про забезпечення позову.

Не погоджуючись з позовними вимогами ОСОБА_3 09.08.2021 року (вх. № 13347) подала відзив на позовну заяву, згідно якого зазначила, що позовні вимоги заявлені позивачем є необґрунтованими, позивач не має жодного відношення до житлового приміщення, не є зареєстрованою в житловому приміщенні, на праві власності відповідачу належить житлова нерухомость, договір найму на спірну квартиру укладено з ОСОБА_3 , а відтак позовні вимоги є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню (а.с.58-68).

Також, 03.11.2021 року (вх. № 31810) на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву за підписом ОСОБА_2 , згідно якого відповідач зазначає, що квартира, на яку претендує позивач, свого часу на підставі розпорядження Суворовської районної адміністрації видана ОСОБА_4 , наразі договір найму житлового приміщення переоформлено на ОСОБА_3 . Відповідач зазначає, що позивач не проживала в квартирі, на праві спільної власності останній належить квартира АДРЕСА_2 , а відтак у позивача не має передбачених законом прав порушувати питання щодо визнання права користування житлом, та тим більше ставити питання щодо визнання відповідачів втратившими право користування житловим приміщенням (а.с 79-80).

Крім того, 15.11.2021 р. представник позивача адвокат Євдокимової І.В. подала відповідь на відзив, згідно якої зазначила, що відповідачі у справі не проживали та не проживають за спірною адресою, мають інше житло, факт не проживання відповідачів підтверджується актом про не проживання від 22.03.2019 року, за життя ОСОБА_4 , видала на позивача довіреність якою уповноважила останню на здійснення дій щодо приватизації житла. На підставі викладеного просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі (а.с.86-97).

У судове засідання 25 липня 2022 року, сторони не з`явились, про час та місце слухання справи були повідомлені належним чином та своєчасно.

Так, на адресу суду надійшла чергова заява представника позивача адвоката Євдокимової І.В., про відкладення слухання справи у зв`язку з перебуванням адвоката за межами України з підстав введення воєнного стану (а.с.128). До заяви представником позивача надано відповідь на відзив, який вже наявний в матеріалах справи. Слід зазначити, що заява про перебування за межами України не підтверджена жодними належними та допустимими доказами, також, не підтверджена належними та допустимими доказами передня заява представника позивача (а.с.118).

Крім іншого, в судове засідання яке було призначено на 15.02.2022 року о 11 год. 00 хв., представник позивача також не з`явились, звернулась із заявою про відкладення слухання справи, причиною неможливості бути присутньою зазначила хворобу. До заяви доказів на підтвердження хвороби (листа не працездатності тощо) надано не було (а.с.102). Останній раз представник позивача була в судовому засіданні 13.09.2021 року, згідно протоколу судового засідання просила слухання справи відкласти для надання можливості ознайомитись з відзивом на позовна заяву (а.с.76-77).

Таким чином судом встановлено, що представник позивача та позивач, які обізнані щодо часу та місця розгляду справи до суду не з`являються, клопотання про відкладення слухання справи не підтверджені належними доказами, а відтак, суд приходить до висновку, що позивач, та представник позивача втратили інтерес до справи, необґрунтовані та не підтверджені клопотання про відкладення слухання справи направлені на затягування розгляду справи, не явки сторони позивача в судові засіданні визнані судом не поважними, з урахуванням відсутності доказів доведення протилежного.

Відповідач ОСОБА_2 20.07.2022 року (вх. № 12558), звернулась на адресу суду із заявою про розгляд справи за її відсутності, в якій зазначила, що позовні вимоги не визнає, просить відмовити у задоволенні позову (а.с.125).

Також, 22.07.2022 року (вх. № 4932/22) на адресу суду надійшла заява представника відповідача ОСОБА_3 , адвоката Губської Христини Юріївни про розгляд справи без участі сторони. Заява мотивована ним, що справи, розгляд яких призначено в спрощеному позовному провадженні мають бути розглянуті протягом 60 днів з дня відкриття провадження. Представник відповідача зазначила, що позивач та представник позивача в судові засідання, які були призначені на 15.02.2022 року, 19.04.2022 року, 13.07.2022 року, та 25.07.2022 року не з`явились. На зазначені дати представник позивача надала клопотання про відкладення розгляду справи, однак, дані клопотання не підтвердженні належними та допустимими доказами, що відповідно дає підстави суду залишити позовну заяву без розгляду відповідно до норми закону передбаченою п.3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України. На підставі викладеного представник зазначила, що у випадку надходження заяви позивача або представника щодо можливості розгляду справи за їх відсутності просила розглянути справу за наявними матеріалами. У випадку відсутності заяви щодо розгляду справи за відсутності позивача просила позов залишити без розгляду.

Представник третьої особи: Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради до суду також не з`явився, 28.06.2021 року (вх. № 11010) на адресу суду надійшло клопотання представника за підписом голови районної адміністрації Кондратюк С. щодо можливості розгляду справи за відсутності представника третьої особи (а.с.109).

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Статтею 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Нормами процесуального закону визначено право кожної особи на звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів у порядку, встановленому ЦПК України.

Ніхто не може бути обмежений у праві на доступ до правосуддя, яке охоплює можливість особи ініціювати судовий розгляд та брати участь у судовому процесі. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Проте слід враховувати, що будь-яке суб`єктивне право має межі, оскільки суб`єктивне право є мірою свободи, мірою можливої поведінки правомочної особи в правовідносинах.

Згідно зі статтею 128 ЦПК України суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою. Суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями.

Матеріалами справи встановлено, що судом неодноразово здійснювався виклик позивача та представника позивача в судові засідання, останні повідомлені про час та місце слухання справи, представник позивача надала суду клопотання про відкладення слухання справи.

Матеріалами справи встановлено, що представник позивача останній раз була в судовому засіданні, яке було призначено на 13 вересня 2021 року, в цьому засідання представник просила відкласти слухання справи та надати їй можливість ознайомитись з відзивом на позовну заяву (а.с.76-77).

В судове засідання призначене на 18.11.2021 року сторона позивача не з`явились, на підставі рішення зборів судді Суворовського районного суду м. Одеси від 01.11.2021 року розгляд справ у відкритих судових засіданнях припинено. Слухання справи відкладено на 15.02.2022 року (а.с.100).

Так, згідно клопотання від 15.02.2022 року представник позивача просить відкласти розгляд справи у зв`язку з хворобою на іншу дату. Клопотання про відкладення розгляду справи доказами не підтверджено (а.с.102).

В судовому засідання 15.02.2022 року представник відповідача зазначила про відсутність доказів на підтвердження поважності причини не явки представника, просила надати докази в наступне засідання. Розгляд справи відкладено на 13.04.2022 року (а.с.103).

В судове засідання призначене на 13.04.2022 року представник позивача та позивач не з`явились, про час та місце слухання справи були повідомлені належним чином (а.с.105), причини не явки суду повідомлені не були. Розгляд справи відкладено на 13.07.2022 року о 11 год. (а.с.107).

В судове засідання призначене на 13.07.2022 року представник позивача та позивач не з`явились, на адресу суду 12.07.2022 року (вх. № 4610) надійшла заява представника позивача про відкладення слухання справи у зв`язку знаходженням за межами м. Одеси. До заяви будь-яких доказів на підтвердження викладених в ній обставин представником не надано (а.с.118).

Згідно довідки, розгляд справи відкладено на 25.07.2022 року о14 год. 00 хв.

В судове засідання призначене на 25.07.2022 року о 14 год. 00 год., позивач та представник позивача не з`явились, на адресу суду 25.07.2022 року (вх. 4951) надійшло клопотання представника позивача про відкладення слухання справи на іншу дату, у зв`язку з перебуванням за межами країни під час дій воєнного стану (а.с.128). До клопотання про відкладення слухання справи доказів не надано.

Згідно заяви представника відповідача адвокат Губська Х.Ю., просить залишити позовну заяву без розгляду у зв`язку з неявкою сторони позивача та відсутності доказів на підтвердження поважності не прибуття в судове засідання, що передбачено ст. 257 ЦПК України.

Частинами першою, другою статті 223 ЦПК України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до ч.2 ст. 223 ЦПК України - суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав:

1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання;

2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.

Матеріалами справи встановлено, що позивач та представник позивача до суду не з`явились в третє, заяви про відкладення слухання справи не підтвердженні доказами.

Згідно ч. 5 ст. 223 ЦПК України - у разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Не явку представника позивача та позивача до судових засідань визнані судом не поважними, з підстав відсутності належних доказів на підтвердження обставин що викладені в клопотанні/заяві про відкладення.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

Отже, повторна неявка позивача є підставою для залишення позову без розгляду незалежно від причин такої неявки. Матеріали справи не містять заяви сторони позивача щодо можливості розгляду справи за їх відсутності.

Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 22 вересня 2021 року у справі № 465/205/17 (провадження № 61-9536св21).

Згідно зі статтею 43, 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

На осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. Під добросовісністю необхідно розуміти користування правами за призначенням, здійснення обов`язків у межах визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживання процесуальними правами.

Системний аналіз зазначених норм процесуального права дає підстави для висновку, що законодавець диференціює необхідність урахування судом поважності/неповажності причин неявки позивача до суду залежно від того, якою є неявка: першою чи повторною. Така диференціація обумовлена як необхідністю забезпечити дотримання прав позивача на участь у судовому засіданні у разі першої неявки за належного його повідомлення про час та місце судового засідання та поважності причин неявки, так і необхідністю введення певних обмежень з метою дотримання процесуальних строків розгляду справи, прав та інтересів іншої сторони - відповідача, який притягнутий до участі у справі позивачем, а тому саме останній має продемонструвати свій інтерес у як найскорішому розгляді справи, а отже зобов`язаний у розумні інтервали цікавитися провадженням у справі. Саме тому, повторна неявка позивача в судове засідання, незалежно від поважності її причин, дає суду підстави залишити позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його неявка не перешкоджає вирішенню спору по суті.

Таким чином, зазначена норма дисциплінує позивача, як ініціатора судового розгляду, стимулює його належно користуватися своїми правами щоб не допустити затягування розгляду справи.

Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 11 березня 2021 року у справі № 558/9/18 (провадження № 61-13892св20).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, має тлумачитися з урахуванням верховенства права, яке вимагає, щоб сторони у справі мали ефективний судовий засіб, що давав би їм можливість заявляти про свої громадянські права. Таким чином, це положення втілює «право на суд», право на доступ до якого, тобто право на звернення до суду у цивільних справах, є лише одним аспектом; однак, це аспект, який фактично дає можливість скористатися додатковими гарантіями, викладеними в пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод покликана гарантувати не права, які є теоретичними або ілюзорними, а права, які є практичними та ефективними. Це особливо стосується гарантій, закріплених у статті 6 Конвенції, з огляду на важливе місце, яке в демократичному суспільстві займає право на справедливий суд з усіма гарантіями відповідно до цієї статті. Правила, що регулюють офіційні кроки та строки, які мають бути дотримані при подачі апеляційної скарги або заяв на судовий перегляд, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя та дотримання, зокрема, принципу правової визначеності.

Європейський суд з прав людини вказав, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Каракуця проти України», заява № 18986/06, від 16 лютого 2017 року).

Перебіг строків судового розгляду у цивільних справах починається з часу надходження позовної заяви до суду, а закінчується ухваленням остаточного рішення у справі, якщо воно не на користь особи, або виконанням рішення, ухваленого на користь особи. Недотримання строків розгляду цивільних справ порушує конституційне право на судовий захист, гарантований статтею 55 Конституції України, і негативно впливає на ефективність правосуддя та на авторитет судової влади.

Відтак, суд зобов`язаний присікти недобросовісні дії позивача та залишати позов без розгляду у разі повторної неявки належно повідомленого позивача, від якого не надійшло заяви про розгляд справи без його участі. Зазначене забезпечує дотримання судом строків розгляду справи та балансу інтересів сторін спору.

Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 757/23967/13-ц (провадження № 61-17220св18).

У період воєнного стану, відповідно до статті 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», повноваження судів не можуть бути припинені. Судді працюють, справи розглядаються, адже навіть в умовах воєнного стану робота судів не може бути припинена задля недопущення обмеження конституційного права особи на судовий захист.

Водночас, судом відхиляються та не приймаються до уваги доводи представника позивача щодо неможливості розгляду справи у звязку з введенням воєнного стану та знаходженням за межами країни, оскільки позивач та її представник не були позбавлені можливості подати клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з дотриманням положень статті 212 ЦПК України.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що позивач втратив інтерес до справи, безпідставні та не підтвердженні клопотання про відкладення слухання справи спрямовані на затягування розумних строків розгляду справи.

Крім того, Рішенням Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» наголошено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку про наявність підстав залишення позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Суворовська районна адміністрація Одеської міської ради, про визнання права користування житловим приміщенням, визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, без розгляду.

На підставі викладеного, та керуючись ст.ст. 13, 131, 223, 247, 257, 260, 353 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Суворовська районна адміністрація Одеської міської ради, про визнання права користування житловим приміщенням, визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням - залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через суд першої інстанції, протягом 15-ти днів з дня складення ухвали.

Суддя: