Номер провадження: 22-ц/813/415/22
Справа № 509/4971/20
Головуючий у першій інстанції Гандзій Д.М.
Доповідач Драгомерецький М. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.11.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Драгомерецького М.М.,

суддів колегії: Громіка Р.Д.,

Дришлюка А.І.,

при секретарі: Павлючук Ю.В.,

переглянув у судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 06 липня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа без самостійних вимог на предмет спору: Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Актив» про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та поділ спільного майна, -

В С Т А Н О В И В:

06 жовтня 2020 року ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_1 , третя особа без самостійних вимог на предмет спору: ТОВ «Компанія з управління активами «Актив», в якому просила суд, встановити факт спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу позивачки ОСОБА_2 та відповідача ОСОБА_1 в період з грудня 2017 року по травень 2020 року та визнати спільною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 майнові права на житлове приміщення №102, площею 34,56 кв.м, що розташоване за адресою : АДРЕСА_1 , масив № НОМЕР_1 , земельна ділянка № НОМЕР_2 в наступних частках: за ОСОБА_2 1/4 частки майнових прав, за ОСОБА_1 3/4 частки майнових прав, мотивуючи це спільним проживанням сторін з грудня 2017 року по травень 2020 року, як чоловіка та жінки, які були пов`язані між собою спільним побутом, взаємними правами та обов`язками, ведення ними спільного господарства та придбання ними у вказаний період за спільні кошти спірні майнові права на квартиру, будинок в якій вона знаходиться не введений в експлуатацію, однак чергові виплати за вказану квартиру здійснювались за спільні кошти позивачки ОСОБА_2 та відповідача ОСОБА_1 , у зв`язку з чим, вказані майнові права є їхньою спільною власністю, враховуючи, що саме в інтересах сім`ї відповідачем ОСОБА_1 було укладено договір купівлі-продажу цінних паперів або інших фінансових інструментів з ТОВ «КУА «Актив» в особі ОСОБА_3 , який діяв від свого імені в інтересах і за рахунок Пайового венчурного інвестиційного фонду недиверсифікаційного виду закритого типу «Збіг» №БВ15423; ФК №АКВ/ОД/Лим/мас10/зд13/секц2/кв102, відповідно за яким, ОСОБА_1 були придбані майнові права на вищевказане житлове приміщення, загальною вартістю 293 459 грн (еквівалент 10 889 дол США), які є їхніми спільними коштами.

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 29 червня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Скасовано заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 08.10.2020 у виді заборони ТОВ «Компанія з управління активами «Актив» видавати ОСОБА_1 форвардний контракт та акт прийому передачі цінних паперів або інших фінансових інструментів чи здійснювати інші дії, які можуть бути направлені на реєстрацію права власності на спірне майно, а саме : житлове приміщення №102, площею 34,56 кв. м, що розташоване за адресою : АДРЕСА_1 , масив № НОМЕР_1 , земельна ділянка № НОМЕР_2 .

29 червня 2021 року до початку судових дебатів, в порядку ч. 8 ст. 141 ЦПК України, представником відповідача ОСОБА_1 - адвокатом Осьмініним С.Д. суду була подана письмова заява, в якій він просив суд, вирішити питання щодо стягнення з позивачки ОСОБА_2 судових витрат по справі понесених відповідачем після ухвалення судового рішення, докази понесення яких зобов`язався подати суду окремо.

05 липня 2021 року до Овідіопольського районного суду Одеської області від представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Осьмініна С.Д. надійшло письмове клопотання щодо стягнення з позивачки ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судових витрат на послуги адвоката (правову допомогу) у розмірі 12 500 грн. До вказаного клопотання, адвокатом Осьмініним С.Д. було надано договір про надання правової допомоги від 22.12.2020 р. між ним та клієнтом ОСОБА_1 та акт приймання-виконання виконаних робіт на суму 12 500 грн, з яких згідно розрахунку витрат: зустріч з клієнтом 40 хв. (2 500 грн/1 год.) = 1 500 грн; пошук та аналіз судової практики у спірних відносинах 1 год. 20 хв. (2 500 грн/1 год.) = 3 000 грн; складання правових документів (відзив на позов, клопотання, тощо) 2 год. (2 500 грн/1 год.) = 5 000 грн та участь в судових засіданнях 3 000 грн.

Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 06 липня 2021 року у задоволенні клопотання про відшкодування витрат на правову допомогу відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову, якою задовольнити його клопотання в повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Справи розглядаються без участі учасників провадження за наявності повідомлення про дату, час та місце розгляду справи та за відсутності заяви (заяв) про відкладення розгляду справи.

Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Сторони про розгляд справи сповіщались належним чином та завчасно. Явка сторін не визнавалась апеляційним судом обов`язковою.

Якщо учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі №361/8331/18.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи строки розгляду справи, баланс інтересів сторін, освідомленість її учасників про розгляд справи, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи наведені у апеляційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що подана апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, виходячи з наступного.

Частина першастатті 133 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини третьої вказаної статті Кодексу).

Відповідно до частини першоїстатті 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Представником у суді може бути адвокат або законний представник (частина першастатті 60 ЦПК України).

За змістомстатті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначаються Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (у редакції на час укладення договору) договір про надання правової допомоги домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) (далі Закон) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Згідно із частиною першою статті 27 Закону договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права (частина третя статті 27 Закону).

За своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, що регулюється Главою 63 ЦК України та загальними положенням про договір, передбаченими Главою 52 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно зі статтею 903 ЦК України визначено, що у разі, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору (частина п`ята статті 626 ЦК України).

Отже, договір про надання правової допомоги, як і будь-який договір про надання послуг, може бути оплатним або безоплатним.

Відповідно до статті 30 Закону, статтею 28 Правил адвокатської етики (у редакції 2012 року) гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Згідно із правовим висновком викладеним у додатковій постанові Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі №922/1163/18: «Договір про надання правової допомоги є підставою для надання адвокатських послуг та, зазвичай, укладається в письмовій формі (виключення щодо останнього наведені в частині 2 статті 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»);

Відповідно до частини 4 статті 10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Необхідність визнання обов`язковості практики Європейського Суду з прав людини, що законодавчо ґрунтується на нормах пункту першого Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції від 17 липня 1997 року», згідно якого Україна повністю визнає на своїй території дію статті 46 Конвенції щодо визнання обов`язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Європейського суду з прав людини в усіх питаннях, що стосується тлумачення і застосування Конвенції, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року №3477-IV, у якій зазначено, що суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

При визначенні суми відшкодування суд має враховувати критерій реальності витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також критерій розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Такі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна та інші проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір (аналогічна правова позиція викладена Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду у додаткових постановах від 20.05.2019 у справі №916/2102/17, від 25.06.2019 у справі №909/371/18, у постановах від 05.06.2019 у справі №922/928/18, від 30.07.2019 у справі №911/739/15 та від 01.08.2019 у справі №915/237/18).

У абзаці першому частини восьмої статті 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

З матеріалів справи вбачається, що професійна правнича допомога у даній справі надавалась відповідачу ОСОБА_1 адвокатом Осьміним С.Д. на підставі ордеру серії ОД №363343 від 08.02.2021 (т. 1 а.с. 160).

Витрати на правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу до клопотання щодо стягнення судових витрат на послуги адвоката додано Договір про надання правової допомоги №б/н від 22.12.2020 (т. 2 а.с. 3-4), акт приймання-виконання виконаних робіт на суму 12 500 грн, з яких згідно розрахунку витрат: зустріч з клієнтом 40 хв. (2 500 грн/1 год.) = 1 500 грн; пошук та аналіз судової практики у спірних відносинах 1 год. 20 хв. (2 500 грн/1 год.) = 3 000 грн; складання правових документів (відзив на позов, клопотання, тощо) 2 год. (2 500 грн/1 год.) = 5 000 грн та участь в судових засіданнях 3 000 грн (т. 2 а.с. 2).

Судом першої інстанції було встановлено, що у самому тексті договору про надання правової допомоги від 22.12.2020 (Розділ 4 - розмір гонорару) вказано, що розмір гонорару за надання правової допомоги, передбаченої п.п. 1.1, 3.1 цього договору, встановлюється в розмірі, що визначається домовленістю сторін та не залежить від наявності/відсутності позитивного результату щодо виконання доручення клієнта. Суми гонорару зазначаються адвокатом в додатку до договору про надання правової допомоги.

Однак, будь-якого додатку до договору про надання правової допомоги, в якому вказувались би суми адвокатського гонорару адвокатом Осьмініним С.Д. ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції надано не було.

Таким чином, в тексті договору - відсутні умови (пункти) щодо порядку та форми розрахунку адвокатського гонорару та лише зазначається про порядок оплати такої професійної правової допомоги, що має здійснюватися на підставі розрахунків/рахунків, актів або інших двосторонніх документів.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що у вказаному договорі про надання правничої допомоги не вказано у якій справі надаються ці послуги.

Із ордеру серії ОД №363343 вбачається, що його видано на підставі Договору про надання правової допомоги №б/н від 08.02.2021, до клопотання про стягнення судових витрат долучено Договору про надання правової допомоги №б/н від 22.12.2020, а у акті приймання-виконання виконаних робіт зазначено, що його складено згідно Договору про надання правової допомоги №б/н від 23.10.2020.

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку про те, що наявні у матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування відповідачу витрат на професійну правничу допомогу у зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Висновки суду першої інстанції в цій частині відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело, або могло призвести, до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення.

У п. 54 Рішення у справі Трофимчук проти України (заява №4241/03) від 28.10.2010, остаточне 28 січня 2011 року, Європейський суд з прав людини зазначив, що, «беручи до уваги свої висновки за статтею 11Конвенції (див. вищепункти 42-45), Суд не бачить жодних ознак несправедливості або свавільності у відмові судів детально розглянути доводи заявниці про переслідування її роботодавцем, оскільки суди чітко зазначили, що ці доводи були повністю необґрунтованими. У зв`язку з цим Суд повторює, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (див. рішення у справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява №30544/96, п. 26, ECHR 1999-1)».

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у сукупності колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для відмови у задоволенні клопотання про стягнення судових витрат, у зв`язку з чим, на підставі положеньст. 375 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване судове рішення підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 367,368,374 ч. 1 п. 1,375,382 -384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 06 липня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до суду касаційної інстанції.

Повний текст судового рішення складено: 02 грудня 2022 року.

Судді Одеського апеляційного суду: М.М. Драгомерецький

А.І. Дришлюк

Р.Д. Громік