Виноградівський районний суд Закарпатської області
___________________________________________________________________________________________________ Справа № 299/5531/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22.12.2022 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого-судді Трагнюк В.Р., секретар судового засідання Конар В.М., розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом, третя особа: приватний нотаріус Берегівського нотаріального округу Богаш Наталія Яношівна,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_2 , звернувся в суд з позовною заявою до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом, третя особа: приватний нотаріус Берегівського нотаріального округу Богаш Наталія Яношівна.

Позовні вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер позивача батько ОСОБА_5 , а ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати ОСОБА_6 .

На випадок своєї смерті позивача батьки заповідального розпорядження не залишили. Після смерті батька ОСОБА_5 відкрилась спадщина на спадкове майно, що складається з житлового будинку, який розташований в АДРЕСА_1 .

Після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , позивач як спадкоємець першої черги та його мати ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 прийняли спадщину, оскільки проживали разом з спадкодавцем за однією адресою.

Позивача брати: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , фактично проживав за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_4 , фактично проживав за адресою: АДРЕСА_3 , спадщину не прийняли, оскільки не проживали за адресою: АДРЕСА_1 разом з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

На підставі інформаційних довідок із Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори, спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) інформація за параметрами пошуку - ОСОБА_7 - відсутня.

Отже, в зв`язку з необхідністю отримання Свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька позивач звернувся до приватного нотаріуса Берегівського районного нотаріального округу Богаш Наталії Яношівни, для подачі документів на оформлення спадщини. Однак, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно приватний нотаріус Богаш Н.Я. у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом відмовила позивачу, оскільки спадкодаіець ОСОБА_5 не зареєстрував право на житловий будинок за життя.

У зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадковий житловий будинок, нотаріусом позивачу було роз`яснено про необхідність звернутися з даним питанням до Виноградівського районного суду.

Відповідач ОСОБА_4 подав до суду відзив на позовну заяву, згідно якого позовні вимоги визнає та не заперечує щодо задоволення позовних вимог (а.с. 56-57).

Відповідач ОСОБА_3 також подав відзив на позовну заяву, згідно якого позовні вимоги визнає та не заперечує щодо задоволення позовних вимог (а.с. 52-53).

Позивач ОСОБА_1 та його представник в судове засідання не з"явилися, представник позивача подала заяву про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримують та просять такі задоволити (а.с. 51).

Відповідачі відповідно до поданих відзивів на позовну заяву позов визнають та не заперечують щодо задоволення таких та просять справу розглянути у їх відсутності (а.с.52-57).

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого судового провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Обстеживши матеріали справи та клопотання сторін, визнаючи в порядку ст.223 ЦПК України необов`язковим відібрання особистих пояснень від учасників процесу, і враховуючи, що у справі наявні достатні матеріали про права і взаємовідносини сторін та визнання позову відповідачем, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер позивача батько ОСОБА_5 , а ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати ОСОБА_6 (а.с.11-12).

На випадок своєї смерті позивача батьки заповідального розпорядження не залишили.

Після смерті позивача батька ОСОБА_5 відкрилась спадщина на спадкове майно, що складається з житлового будинку, який розташований в АДРЕСА_1 (а.с.15).

Після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , позивач як спадкоємець першої черги та його мати ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 прийняли спадщину, оскільки проживали разом з спадкодавцем за одною адресою, вступили в управління та володіння спадковим майном (а.с. 9, 9 зв.с, 22-26).

Відповідно до ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

Статтею 549 ЦК України (1963 р.) передбачено, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини, який визначається відповідно до ст. 525 цього ж Кодексу, а спадкоємцями за законом першої черги є в рівних долях діти, дружина та батьки померлого (ст.529 ЦК України).

У відповідності до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Як визначено ч.1 ст.1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними, а у відповідності до ч.2 ст.1274 ЦК України спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги. Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно положень ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкодавцями за заповітом, право спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього кодексу. Позивач, як син є спадкодавцем за законом першої черги.

Згідно довідки № 327від 23.08.2022 року, виданою Виконкомом Пийтерфолівської сільської ради Берегівського району Закарпатської області, житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, розміщений у АДРЕСА_1 рахується за ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , будинок збудований 1982 році (а.с.15).

Відповідно до довідки від 17.11.2021 року №517, виданої Виконавчим комітетом Пийтерфолвівської сільської ради Берегівського району Закарпатської області, громадянин ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , був зареєстрований та проживав за адресою АДРЕСА_1 , на день смерті за вказаною адресою з померлим були зареєстровані та проживали:

1. ОСОБА_6 - померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , дружина

2. ОСОБА_1 - ІНФОРМАЦІЯ_5 , син.

3. ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_3 , син, за місцем реєстрації не проживав.

4. ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_4 , син, за місцем реєстрації не проживав.

5. ОСОБА_8 - ІНФОРМАЦІЯ_6 , невістка

6. ОСОБА_9 - ІНФОРМАЦІЯ_7 , внучка (а.с.25).

Відповідно до довідки від 17.11.2021 року №518, виданої Виконавчим комітетом Пийтерфолвівської сільської ради Берегівського району Закарпатської області, громадянка ОСОБА_10 ,яка померлаї ІНФОРМАЦІЯ_8 , була зареєстрований та проживала за адресою АДРЕСА_1 , на день смерті за вказаною адресою з померлою були зареєстровані та проживали:

1. ОСОБА_1 - ІНФОРМАЦІЯ_5 , син.

2. ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_3 , син, за місцем реєстрації не проживав.

3. ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_4 , син, за місцем реєстрації не проживав.

4. ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_6 , невістка

5. ОСОБА_9 - ІНФОРМАЦІЯ_7 , внучка (а.с.24).

Позивача брати: ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_3 (фактично проживав за адресою: АДРЕСА_2 ) та ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_4 (фактично проживав за адресою: АДРЕСА_3 ) спадщину не прийняли, оскільки не проживали за адресою: АДРЕСА_1 разом з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , що підтверджується відповідними заявами (а.с.28-31).

Відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України, садкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Натомість, сама по собі реєстрація місця проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не може свідчити, відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України, про своєчасність прийняття спадщини.

Аналогічна правова позиція зазначена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 травня 2021 року справа № 937/10434/19-ц провадження № 61-3620 св 21.

На підставі інформаційних довідок із Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори, спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) інформація за параметрами пошуку ОСОБА_7 - відсутня (а.с.32-33).

У зв`язку з необхідністю отримання Свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька, позивач звернувся до приватного нотаріуса Берегівського районного нотаріального округу Богаш Наталії Яношівни, для подачі документів на оформлення спадщини. Однак, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно приватний нотаріус Богаш Н.Я. у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом відмовила позивачу. Така ситуація обумовлена тим, що батько ОСОБА_5 не зареєстрував право на житловий будинок за життя.

Тому, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадковий житловий будинок, нотаріусом позивачу було роз`яснено про необхідність звернутися з даним питанням до Виноградівського районного суду (а.с. 34).

Верховний суд України в п. 23 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за №7 роз`яснив, що Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину в судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України визнання права може бути способом захисту цивільних прав та інтересів. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи. Пунктом 3.1 Узагальнення КАС ВССУ від 16.05.2013 роз`яснено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає правовому захисту шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, що засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК), а в п. 3.3 - що у випадках відсутності правовстановлюючих документів та відсутності реєстрації об`єкта нерухомого майна Е ім`я спадкодавця (на ім`я спадкодавця), суди, як правило, задовольняють вимоги спадкоємців про визнання права власності на нерухоме майно.

Крім того, відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність Свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до статей 10-13 розділу III Інструкції про порядок реєстрації будинків і садиб у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 p., затвердженої заступником міністра комунального господарства Української РСР від 31 січня 1966 року, погодженої заступником голови Верховного суду Української РСР 15 січня 1966 року (втратив чинність 19.01.1996 року), при відсутності правовстановлюючих документів право власності на нерухоме майно, що знаходиться в сільській місцевості, може бути підтверджено довідкою виконавчого комітету відповідної місцевої ради та висновком інвентар бюро.

Як випливає з цього нормативного акту, запис у по господарській книзі є акт органу влади, що підтверджує право приватної власності.

Відповідно до ч 2. ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав та нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 вище зазначеного Закону речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за Наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення або на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інституція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року №56 Тимчасове положення про порядок реєстрації права власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року №7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за №157/6445 (з подальшими змінами).

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, (передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п.4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Отже, при вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад ухвалення органами місцевого самоврядування рішення про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо.

З аналізу положень Конституції України та Цивільного кодексу України вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 5 серпня 1992 року, при набутті права власності на такі об`єкти. (Лист, Державної архітектурно-будівельної інспекції України, від 01.09.2011, № 40-12-2409 «Щодо прийняття в експлуатацію об`єктів, закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року»).

Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. (Лист, Державної архітектурно-будівельної інспекція України, від 30.07.2012, № 40-19-5376 «Щодо порядку прийняття в експлуатацію самовільно побудованого садового будинку і розмірів штрафів»)

Відповідно до роз`яснень «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» Вищого спеціалізованого суду: лист від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13- по об`єктах, що збудовані до 5 серпня 1992 року, тобто до прийняття постанови КМУ від 5 серпня 1992 року № 449, якою встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається БТІ.

Виходячи зі змісту наведених нормативних актів, громадяни, які збудували житлові будинки до 5 серпня 1992 року, могли за умови прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями отримати правовстановлюючі документи на будинок, навіть якщо його споруджено самовільно (самочинно) на земельній ділянці, яка перебуває в їх законному користуванні або у приватній власності. За наявності відповідних доказів судами може визнаватися право власності в порядку спадкування на спірні будинки, збудовані до 5 серпня 1992 року, на які спадкодавцем не було отримано правовстановлюючі документи.

Проаналізувавши встановлені обставини суд прийшов до висновку, що умови для отримання позивачем свідоцтва про право на спадщину за законом у нотаріальному порядку на на частину спадкового майна відсутні. Відтак, невизнане право позивача, набуте шляхом переходу права власності в порядку спадкування, підлягає судовому захисту у обраний спосіб, передбачений законом.

Отже, розглянувши цивільну справу у межах заявлених вимог та на підставі наявних доказів, позовні вимоги слід задоволити.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 18, 81, 200, 223, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов задоволити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , рнокпп НОМЕР_1 , право власності в порядку спадкування за законом на будинок садибного типу (з надвірними спорудами) загальною площею 75, 2 м.кв., у тому числі житловою площею 46, 9 м.кв, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його прийняття до Закарпатського апеляційного суду.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 30 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення виготовлено 22.12.2022 року.

ГоловуючийВ. Р. Трагнюк