Справа № 307/185/22
Провадження № 2/307/39/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 грудня 2022 року м. Тячів

Тячівський районний суд Закарпатської області в особі головуючої судді Сойми М.М., за участю секретаря Ваш Е.О., позивача ОСОБА_1 та його представника адвоката Матіко Р.І., відповідача ОСОБА_2 та її представника адвоката Пазини О.В., розглянувши в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Тячівської державної нотаріальної контори Закарпатської області, Тересв`янської селищної ради Тячівського району Закарпатської області, ОСОБА_2 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Тячівського районного суду Закарпатської області з позовом до відповідачів Тячівської державної нотаріальної контори, Тересв`янської селищної ради Тячівського району Закарпатської області, ОСОБА_2 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом.

Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 18 січня 2022 року відкрито провадження у справі та постановлено справу розглядати в порядку загального позовного провадження.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що він народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в смт. Тересва, Тячівського району, Закарпатської області, що стверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим Тересв`янською селищною радою Тячівського району Закарпатської області, про що в книзі записів громадянського стану про народження зроблено відповідний запис за № 109 від 11 серпня 1966 року. Його мати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що складено відповідний актовий запис за № 14, а батько ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , про що складено відповідний актовий запис за № 85. Особисте розпорядження на випадок своєї смерті батьки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не складали. Довідкою ТРПТІ за № 07/177 від 04 грудня 2020 року стверджується, що нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 , реєстровий № 306 кн.03, було зареєстровано за ОСОБА_4 в цілому на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Тересв`янською селищною радою Тячівського району Закарпатської області 29 лютого 1960 року за № 304. Як до, так і після смерті батьків він постійно проживав в житловому будинку АДРЕСА_1 . У грудні місяці 2020 року з отриманої позовної заяви по цивільній справі № 307/3817/20 та долучених до неї копій письмових доказів, йому офіційно стало відомо, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом ВТА 788756 від 19 листопада 2012 року, спадкова справа № 672/2012, реєстровий № 3-3215, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , яка являється його сестрою, стала власником спадкового майна, а саме: 1/1 частини житлового будинку АДРЕСА_1 , та претендує на земельну ділянку, яка закріплена за цим дворогосподарством та площа якої не встановлена. Як на підставу позовних вимог посилається на норми ст.ст. 542, 549 ЦК УРСР (в редакції Закону 1963 року), ст.ст. 1216, 1217, 1218, 1222, 1268, 1296, 1301 ЦК України (в редакції Закону 2004 року) та зазначає, що на момент смерті батьків він постійно проживав в їх будинку, а отже вважається таким, що прийняв спадщину, оскільки не відмовився від неї і фактично вступив в управління та володіння спадковим майном. Також зазначає, що в провадженні Тячівського районного суду Закарпатської області знаходиться цивільна справа № 307/3817/20 за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_1 , позивача за даним позовом, про скасування рішення органу місцевого самоврядування. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивачка ОСОБА_2 у позові зазначила, що набула право на земельну ділянку на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 19 листопада 2012 року, реєстровий № 3-3215, спадкова справа № 672/2012, бланк ВТА 788756. 23 листопада 2021 року судом у даній справі витребувано та досліджено в судовому засіданні матеріали спадкової справи № 672/2021, реєстровий № 3-3215. Ознайомившись з матеріалами спадкової справи, з`ясувалося, що при подачі заяви про прийняття спадщини за законом за померлим ОСОБА_4 , ОСОБА_2 повідомила нотаріусу неправдиві відомості щодо дійсного кола спадкоємців. В результаті введення в оману нотаріуса, ОСОБА_2 отримала оскаржуване свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок АДРЕСА_1 , в цілій частині. Крім наведеного, при оформленні спадкової справи та видачі оскаржуваного свідоцтва нотаріусом, в порушення встановленого ст. 68 Законом України «Про нотаріат» порядку, не вжитого заходів для закликання до спадкоємства всіх зацікавлених осіб та не встановлено повний склад спадкового майна. Дана обставина стверджується відсутністю в матеріалах спадкової справи відповідних запитів та довідок. Отже, при вище наведених обставинах стає очевидним, що свідоцтво про право на спадщину за законом на ім`я ОСОБА_2 , видано з порушенням встановленого порядку і у зв`язку з його видачею грубо порушуються права позивача як спадкоємця, який фактично прийняв спадщину за померлими батьками, тому з метою захисту своїх прав він вимушений звернутися до суду з позовом про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом ВТА 788756 від 19 листопада 2012 року, спадкова справа № 672/2012, реєстровий № 3-3215, виданого на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , визнати недійсним. Просить також стягнути із відповідача ОСОБА_2 на його користь судові витрати в розмірі 2 500, 23 гривні, з яких 1 300, 23 гривні сплата судового збору, 1 200, 00 гривень оплата висновку про вартість майна.

Відповідач ОСОБА_2 подала відзив на позов, в якому зазначила, що позовні вимоги не визнає та зазначає, що підставою для пред`явлення даного позову є родинні зв`язки позивача ОСОБА_1 та довідка Тересв`янської селищної ради Тячівського району Закарпатської області за № 1685/05-42 від 14 грудня 2021 року, складена ОСОБА_6 та підписана селищним головою Грабарем Ігорем, в якій зазначено, що на день смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , за адресою: АДРЕСА_1 , разом з ним постійно проживали: син ОСОБА_1 , 1966 року народження, невістка ОСОБА_7 , 1966 року народження, онук ОСОБА_8 , 1987 року народження, та онук ОСОБА_9 , 1993 року народження. Однак, за вказаною адресою проживала вона, відповідач ОСОБА_2 , її донька ОСОБА_10 та онука ОСОБА_11 . Також зазначає, що позивач ОСОБА_1 станом на грудень 2003 року, на день смерті батька ОСОБА_4 , насправді проживав і постійно працював в м. Маріуполь ще з 2000 року. Доказом даного факту є те, що колишня дружина позивача ОСОБА_7 в 2003 році зверталася до суду із позовами до нього про розірвання шлюбу та про стягнення аліментів на утримання дітей, в яких вказувала його адресу проживання: АДРЕСА_2 . Вказані обставини викладені в постанові Тячівського районного суду Закарпатської області від 25 лютого 2003 року про стягнення аліментів, в постанові про відкриття виконавчого провадження від 07 квітня 2003 року, винесеної державним виконавцем ДВС Іллічівського районного відділу управління юстиції м. Маріуполя Ткачовою С.Д., а також у рішенні Тячівського районного суду Закарпатської області від 31 серпня 2005 року про розірвання шлюбу, в якому ОСОБА_7 , колишня дружина позивача, вказувала, що відповідачем разом не проживають вже 5 років, позаяк він залишив сім`ю та проживає в м. Маріуполь, Донецької області. Крім того, рішенням Апеляційного суду Закарпатської області від 20 листопада 2015 року скасовано незаконні рішення Тересв`янської селищної ради Тячівського району Закарпатської області за № 260 від 29 травня 2012 року «Про приватизацію частини їх присадибної ділянки» та рішення виконкому Тересв`янської селищної ради Тячівського району Закарпатської області № 114 від 30 листопада 2011 року «Про оформлення права власності на нерухоме майно під АДРЕСА_1 », яке рішенням Верховного Суду залишено без змін. Позовні вимоги не визнає та просить в задоволенні позову відмовити.

Позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Матіко Р.І. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просять позов задовольнити. Крім того, позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні пояснив, що він дійсно у 2003-2004 роках періодично працював на сезонних роботах в м. Маріуполі, де тимчасово проживав. Однак, він постійно був прописаний у спадковому будинку, який належав батькові за адресою: АДРЕСА_3 . Також зауважив, що він працював на сезонних роботах, починаючи з 14 років, щоб матеріально допомогти батькові збудувати цей спадковий будинок та літню кухню. Він немає власного житла, а вже 10 років вимушено проживає у будинку старшого брата ОСОБА_12 . Про те, що сестра ОСОБА_2 , відповідач по справі, у 2012 році отримала свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті батька він дізнався в грудні 2020 році з документів у іншій цивільній справі, що перебуває в провадженні суду. Нотаріус його не викликав та не повідомляв про оформлення сестрою спадщини, хоча у 2012 році він вже постійно проживав у смт. Тересва в будинку брата ОСОБА_13 , а у 2014 році брав участь у революції Гідності в м. Києві, де втратив паспорт та у 2014 році йому виготовлено новий паспорт громадянина України.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник адвокат Пазина О.В. в судовому засідання вимоги позову не визнали та просять в задоволенні позову відмовити з підстав, вказаних у відзиві на позовну заяву.

Представники відповідачів Тячівської державної нотаріальної контори та Тересв`янської селищної ради Тячівського району Закарпатської області в судове засідання не з`явилися з невідомої суду причини, хоч належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, відзив на позовну заяву не подали, а тому суд на підставі ст. 223 ЦПК України справу розглянув у їх відсутності на підставі письмових доказів, що є в матеріалах справи.

Заслухавши думку учасників судового розгляду та дослідивши матеріали цивільної справи, суд уважає, що позов потрібно задовольнити з таких підстав.

В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , являється сином ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , що підтверджено копією свідоцтва про його народження (а.с. 8).

Мати позивача ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , а батько позивача ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , що також підтверджено свідоцтвами про їх смерть (а.с. 9-10).

На виконання запиту суду Тячівською державною нотаріальною конторою надано суду належним чином завірену копію спадкової справи № 672/2012 року до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_4 , яку розпочато 19 листопада 2012 року та закінчено 19 листопада 2012 року, яку досліджено судом в судовому засіданні та яка містить докази, якими підтверджено наступні обставини.

Батькові позивача ОСОБА_4 за час життя належав на праві власності 1/1 (частина) в цілому житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право особистої власності на будівництво, виданого виконкомом Тересв`янської селищної ради депутатів трудящих за № 304 від 29 лютого 1960 року, зареєстрованого в Тячівському районному підприємстві технічної інвентаризації за реєстровим номером № 306 в реєстраційній книзі № 03. Вказана обставина підтверджена копією свідоцтва про право особистої власності на забудову та витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно Тячівського районного підприємства технічної інвентаризації (а.с. 90-91).

Також з матеріалів спадкової справи судом встановлено, що 19 листопада 2012 року відповідач ОСОБА_2 звернулася до Тячівської державної нотаріальної контори із заявою при видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , та який постійно проживав в АДРЕСА_1 . У цій заяві відповідач ОСОБА_2 вказала, що спадкоємцем за законом є вона, донька померлого - ОСОБА_2 , інших спадкоємців, передбачених ст. 1261 ЦК України, немає.

Того ж дня, 19 листопада 2012 року державним нотаріусом Тячівської державної нотаріальної контори Дуйчаком Т.А. видано свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстроване в реєстрі за № 3-3215, спадкова справа № 672/2012 року, спадкоємцю ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , його доньці, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , (податковий номер НОМЕР_2 ) мешканці АДРЕСА_1 , на спадкове майно, на яке видано це свідоцтво, що складається з цілої частини житлового будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1 , належного померлому ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право особистої власності на будівництво, виданого виконкомом Тересв`янської селищної ради депутатів трудящих за № 304 від 29 лютого 1960 року, зареєстрованого в Тячівському районному підприємстві технічної інвентаризації за реєстровим номером № 306 в реєстраційній книзі № 03 (а.с. 96).

Про наявність свідоцтва про право на спадщину за законом від 19 листопада 2012 року, за яким спадкоємиця ОСОБА_2 без відома позивача в цілому успадкувала майно після смерті батька ОСОБА_4 , позивач ОСОБА_1 дізнався у грудні 2020 року в ході розгляду цивільної справи № 307/3817/20, яка перебуває на розгляді Тячівського районного суду Закарпатської області, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

В судовому засіданні у своїх поясненнях сторони визнали ту обставину, що житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , є одним і тим самим житловим будинком з різною нумерацією, яка змінювалася у зв`язку зі зміною нумерації будинків в смт. Тересва, Тячівського району, Закарпатської області, а отже, на підставі ч. 1 ст. 82 КПК України ця обставина не підлягає доказуванню і суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цієї обставини та добровільності її визнання сторонами.

З довідки, виданої позивачу ОСОБА_1 виконавчим комітетом Тересв`янської селищної ради Тячівського району Закарпатської області 14 грудня 2021 року вбачається, що на день смерті батька позивача ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , разом з ним постійно проживали: син ОСОБА_1 , 1966 року народження, невістка ОСОБА_7 , 1966 року народження, онук ОСОБА_8 , 1987 року народження та онук ОСОБА_9 , 1993 року народження.

Згідно паспорту громадянина України, серії НОМЕР_3 , позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , значиться зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_1 , з 12 вересня 2014 року, тобто, з часу видачі нового паспорта громадянина України у зв`язку із втратою позивачем попереднього паспорта громадянина України.

Згідно відомостей відділу обліку та моніторингу інформації місця проживання ГУДМС України в Закарпатській області від 23 травня 2022 року встановлено місце проживання позивача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 за адресою: АДРЕСА_1 , яке зареєстровано з 12 вересня 2014 року (а.с. 73).

Згідно відповіді на запит суду, Тячівський відділ Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області, як орган реєстрації, що на час відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_5 забезпечував ведення картотек з питань реєстрації фізичних осіб, надав суду інформацію, відповідно до якої встановлено, що станом на 30 грудня 2003 року позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 (а.с. 152).

Будучи допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_14 показала, що вона являється рідною сестрою позивача ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_2 .. Позивач ОСОБА_1 проживав у батьківському дворогосподарстві в літній кухні разом з дружиною та двома дітьми і періодично виїжджав на сезонні заробітки. Їх батька ОСОБА_4 доглядала невістка, дружина позивача - ОСОБА_7 , яка там проживала на час його смерті та продовжує проживати і зараз у літній кухні батьківського дворогосподарства, а пенсію батька забирала сестра, відповідачка ОСОБА_2 , яка знаходиться у неприязних відносинах та постійно виганяє ОСОБА_7 з літньої кухні будинку та відрізала труби з водою, щоб ОСОБА_7 не могла користувати воду з колодязя. На час смерті їх батька ІНФОРМАЦІЯ_5 сестра ОСОБА_2 , відповідачка по справі, вдома не була, а знаходилася в м. Москва, на похорони батька вона не приїхала. Також на похованні батька був відсутній брат ОСОБА_15 , а додому він повернувся літом 2004 року. Літню кухню, в якій проживає дружина позивача з дітьми, будував позивач ОСОБА_16 разом з їхнім батьком ОСОБА_4 . А зараз брат ОСОБА_16 проживає у їх старшого брата ОСОБА_13 , оскільки його з батьківського дворогосподарства вигнала донька сестри ОСОБА_2 разом з чоловіком через те, що ОСОБА_15 випивав пиво на кухні та включав телевізор. Перед смертю батько усно розпорядився, щоб двір ніхто не ділив. Нотаріус їй не повідомляв про те, що сестра оформляла спадкове майно на своє ім`я.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_12 показав, що він являється старшим братом позивача ОСОБА_17 та відповідачки ОСОБА_18 . На момент смерті батька у спадковому будинку проживав брат ОСОБА_15 і сестра ОСОБА_19 . Свідок показав, що з спадкового будинку він виписався у 1975 році і зареєстрований у своєму особистому будинку. Брат ОСОБА_15 , позивач по справі, проживає у нього вдома вже більше 10 років. За час життя батько усно розпорядився, що після смерті кухня буде належати йому, а він у свою чергу цю літню кухню, у якій було дві кімнати, передав брату ОСОБА_15 . В цій літній кухні проживала дружина брата ОСОБА_15 ОСОБА_7 разом з дітьми, яка в подальшому виготовила документи на цю літню кухню. Нотаріус йому не повідомляв про те, що сестра оформляла спадкове майно на своє ім`я.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 показала, що з позивачем ОСОБА_20 у них доброзичливі стосунки, вони жили в одному будинку, хоча шлюб між ними офіційно розірвано. На час смерті тестя ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_5 вона, а також позивач ОСОБА_16 та їхні діти сини ОСОБА_21 та ОСОБА_15 були зареєстровані у спадковому будинку АДРЕСА_1 . А у 2010 році, коли вона виготовила правовстановлюючі документи на літню кухню та було відкрито дворогосподарство за № 44 «а», то вони всією сім`єю зареєструвалися у новому дворогосподарстві під АДРЕСА_1 . Літню кухню, в якій вони проживають всією сім`єю, почав будувати позивач ОСОБА_16 при житті тестя ОСОБА_4 та на той час вже була збудовано половину фундамента під цю кухню. Також показала, що в позовній заяві про розірвання шлюбу вона написала неправду про те, що її чоловік вже 5 років як залишив сім`ю та проживав у Донецькій області.

До відзиву на позовну заяву представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Пазина О.В. надав довідки Тересв`янської селищної ради Тячівського району Закарпатської області від 27 січня 2022 року та від 28 січня 2022 року, в яких значиться, що за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровано ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , а також ОСОБА_22 та ОСОБА_23 , а за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровано ОСОБА_24 , ОСОБА_9 та ОСОБА_25 , а за адресою: АДРЕСА_4 , зареєстровано ОСОБА_2 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , однак, допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_26 пояснили, що вказані неточності у довідках виникли у зв`язку з тим, що вони сформовані на підставі витягу з Державного реєстру виборців, який містить суперечливу інформацію про реєстрацію вказаних осіб.

Згідно правових висновків Верховного Суду, висловлених у постанові від 01 листопада 2018 року про справі № 2-о-14/11, у пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 01 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Відповідно до пунктів 4, 5 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої ЦК України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

З цього приводу необхідно керуватися роз`ясненням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, що норми п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК слід розуміти таким чином, що правила книги 6 ЦК можуть бути застосовані лише до спадщини, яка відкрилася після 01.07.2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм статей 529531 ЦК УРСР 1963 року.

Отже, щодо спадщини, яка відкрилася до 01.01.2004 року, допускається фактичний вступ у володіння нею, а тому за наявності документів, що підтверджують фактичне прийняття спадщини, нотаріусом може бути видане свідоцтво про право на спадщину. При цьому спадкоємець, який фактично вступив у володіння й управління спадщиною до 01.01.2004 року, не обмежений строком у праві на отримання свідоцтва про право на спадщину.

Таким чином, враховуючи, що спадщина після смерті ОСОБА_4 відкрилась до ІНФОРМАЦІЯ_8 , а саме: ІНФОРМАЦІЯ_5 , і строк на її прийняття не закінчився до 01 січня 2004 року, то спадкові відносини регулються Цивільним кодексом України.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно зі статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частиною другою статті 1220 ЦК України передбачено, що часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Статтею 1261 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Судом встановлено, що спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , являлися його діти - син ОСОБА_1 та донька ОСОБА_2 .

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України).

Дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем визначені у частинах третій, четвертій статті 1268, статті 1269 ЦК України.

Норми ч. 1 та ч. 3 ст. 1268 ЦК України визначають, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її; спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Пунктом 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 18 червня 1994 р. № 18/5, яка діяла на час відкриття спадщини, було визначено, що доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути, зокрема, запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном.

Згідно пункту 211 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року за № 20/5, чинної на час дії спірних правовідносин, свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто тим, які постійно проживали разом зі

спадкодавцем чи подали заяву нотаріусу про прийняття спадщини.

Доказом постійного проживання разом зі спадкодавцем можуть бути:

довідка житлово-експлуатаційної організації, правління

житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого

самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю

спадкодавця проживав разом зі спадкодавцем; копія рішення суду, що

набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного

прийняття спадщини; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або

в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно

проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші

документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі

спадкодавцем.

У п. 3.3 розділу 1 ч. ІІ Методичних рекомендацій щодо вчинення нотаріальних дій, пов`язаних із вжиттям заходів щодо охорони спадкового майна, видачею свідоцтв про право на спадщину та свідоцтв про право власності на частку в спільному майні подружжя, чинної на час видачі свідоцтва про право на спадщину, зазначається, що доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідної місцевої державної адміністрації чи органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним; довідка державної податкової служби або страховика чи іншого органу про те, що спадкоємець після відкриття спадщини сплачував податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який підтверджує, що спадкоємець був постійно прописаний (зареєстрований) у спадковому будинку (квартирі); інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем.

Так, дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами, а саме: записом у паспорті громадянина України, серії НОМЕР_3 , позивача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , в якому міститься запис про те, що позивач був постійно зареєстрований (прописаний) в спадковому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , на час відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_5 та в період шести місяців після смерті спадкодавця ОСОБА_4 ; а також відповіддю на запит суду Тячівського відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області, відповідно до якої встановлено, що станом на 30 грудня 2003 року, на час відкриття спадщини, позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_5 ; судом встановлено, що позивач належними та допустими доказами довів, що він як спадкоємець після смерті батька ОСОБА_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , прийняв спадщину та вступив в управління та володіння спадковим майном, позаяк був зареєстрований на час відкриття спадщини в спадковому будинку АДРЕСА_3 , не заявив про відмову від спадщини, що узгоджується з вимогами ч. 3 ст. 1268 ЦК України.

Щодо посилання представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Пазини О.В. як на докази проживання позивача ОСОБА_1 на час відкриття спадщини в м. Маріуполь, Донецької області, а саме: на постанову Тячівського районного суду Закарпатської області від 25 лютого 2003 року про стягнення аліментів, постанову про відкриття виконавчого провадження від 07 квітня 2003 року, винесену державним виконавцем ДВС Іллічівського районного відділу управління юстиції м. Маріуполя Ткачовою С.Д., а також на рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 31 серпня 2005 року про розірвання шлюбу, то такі, на думку суду, жодним чином не підтверджують факту місця реєстрації позивача на час відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_5 саме у АДРЕСА_6 , та такі спростовані вищенаведеними доказами про фактичне місце реєстрації позивача ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_5 ; та показами свідка ОСОБА_7 , яка підтвердила, що відомості, зазначені нею в позовних заявах до суду, є неправдивими.

Після смерті батька позивача ОСОБА_4 відкрилася спадщина на спадкове майно, до складу якого входить житлового будинку з надвірними спорудами за АДРЕСА_3 .

Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (стаття 1296 ЦК України).

Статтею 1297 ЦК України встановлено обов`язок спадкоємця, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Правових наслідків невиконання такого обов`язку, зокрема у вигляді втрати права на спадщину, положеннями цивільного законодавства не передбачено.

Відповідно до статті 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

У постановах Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1316/2227/11 (провадження № 61-12290св18), від 14 травня 2018 року у справі № 296/10637/15-ц (провадження № 61-2448св18) та від 23 вересня 2020 року у справі № 742/740/17 (провадження № 61-23св18) викладено правові висновки, відповідно до яких свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 як спадкоємець першої черги за законом прийняв спадщину після смерті батька ОСОБА_4 , не відмовлявся від спадщини та має право на отримання частки у спадковому майні, а оспорюване свідоцтво про право на спадщину за законом, видане відповідачу ОСОБА_2 19 листопада 2012 року державним нотаріусом Тячівської державної нотаріальної контори Дуйчаком Т.А., порушує право позивача на спадщину, яка відкрилася після смерті їх батька ОСОБА_4 , а тому таке свідоцтво про право на спадщину за законом належить визнати недійсним і, на думку суду, ухвалене рішення в цій справі відновить його права.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів).

Так, на підтвердження судових витрат по оплаті судового збору позивачем надано квитанцію про сплату судового збору в розмірі 1 300, 00 гривень, а тому, в зв`язку із задоволенням позову, судовий збір слід покласти на трьох відповідачів та стягнути по 433, 34 гривень із кожного.

Щодо стягнення витрат на оплату висновку про вартість майна в сумі 1 200, 00 гривень, то такі не підлягають задоволенню з тих підстав, що замовником у висновку значиться ОСОБА_2 та позивачем не додано квитанції про оплату вартості висновку оцінювача.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 10-13, 18, 133-141, 258-259, 263-265 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до Тячівської державної нотаріальної контори Закарпатської області, Тересв`янської селищної ради Тячівського району Закарпатської області, ОСОБА_18 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом задовольнити.

Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстроване в реєстрі за № 3-3215, видане в м. Тячів, Закарпатської області, Україна, 19 листопада 2012 року державним нотаріусом Тячівської державної нотаріальної контори Дуйчаком Т.А., спадкоємцю ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , його доньці, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , (податковий номер НОМЕР_2 ), мешканці АДРЕСА_1 , на спадщину, на яку видано це свідоцтво, складається з: з цілої частини житлового будинку з надвірними спорудами за АДРЕСА_1 .

Стягнути із Тячівської державної нотаріальної контори Закарпатської області, Тересв`янської селищної ради Тячівського району Закарпатської області, ОСОБА_18 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі по 433 гривні 34 копійки (Чотиристо тридцять три гривні 34 копійки) з кожного.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду в 30-денний строк з дня його проголошення (складання).

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , місце реєстрації та проживання: АДРЕСА_3 , ідентифікаційний код НОМЕР_4 .

Відповідач: Тячівська державна нотаріальна контора Закарпатської області, місце розташування: м. Тячів, вул. Незалежності, 30, Закарпатської області,Україна, .

Відповідач: Тересв`янська селищна рада Тячівського району Закарпатської області, місце розташування: смт. Тересва, вул. Народна, 83, Тячівського району, Закарпатської області, Україна, .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , місце реєстрації: АДРЕСА_4 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 .

Повний текст рішення складено 19 грудня 2022 року.

Головуюча суддя : Сойма М.М.