Справа № 686/3092/22
Провадження № 2/686/2791/22
20 жовтня 2022 року м. Хмельницький
Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області
в складі : головуючого судді - Заворотної О.Л.,
секретаря судового засідання - Сікори Ю.В.,
з участю позивача ОСОБА_1 ,
представника позивача ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Хмельницький цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , в інтересах якого діє ОСОБА_4 , за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору органу опіки та піклування виконкому Хмельницької міської ради про визнання осіб такими що втратили право користування житловим приміщенням,
В лютому 2022 року ОСОБА_1 , ОСОБА_3 звернулись до суду із позовом про визнання осіб такими що втратили право користування житловим приміщенням, в обґрунтування якого вказали, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , на підставі свідоцтва про право власності від 12.03.2001 року та витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно, на праві приватної власності належить по Ѕ квартири АДРЕСА_1 .
Відповідно до довідки, виданої управління з питань реєстрації Хмельницької міської ради від 19 січня 2022 року № С-03-3235 у квартирі АДРЕСА_1 , зареєстровані: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3
ОСОБА_4 та його син ОСОБА_5 не проживають в житловому приміщенні понад один рік без поважних причин про що складена довідка про проживаючих осіб в житловому приміщення № 13 від 02.02.2022 року № 15 сусідами ОСОБА_7 та ОСОБА_8 посвідчений Директором КП УМК «Південно-Західна» О. Зярко.
Оскільки відповідачі, ОСОБА_4 та його син ОСОБА_5 , не проживають в даній квартирі, не сплачують комунальні платежі, в утриманні житла участі не беруть, особистих речей в квартирі немає, позивач просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме, квартирою АДРЕСА_1 .
Представник позивача в судовому засіданні, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити, проти заочного розгляду не заперечував.
Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити в повному обсязі.
Позивач ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити.
Відповідачі ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , в інтересах якого діє ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилися, повідомлені про час та місце судового розгляду у встановленому законом порядку, відзив на позов не подав.
За таких обставин, суд із письмової згоди представника позивача ухвалив заочний розгляд справи відповідно до ст.ст. 280, 281 ЦПК України.
Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини справи та відповідні правовідносини.
ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , на підставі свідоцтва про право власності від 12.03.2001 року та витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно, на праві приватної власності належить по Ѕ квартири АДРЕСА_1 .
Відповідно до довідки, виданої управління з питань реєстрації Хмельницької міської ради від 19 січня 2022 року № С-03-3235 у квартирі АДРЕСА_1 , зареєстровані: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3
ОСОБА_4 та його син ОСОБА_5 не проживають в житловому приміщенні понад один рік без поважних причин про що складена Довідка про проживаючих осіб в житловому приміщення № 13 від 02.02.2022 року № 15 посвідчена директором КП УМК «Південно-Західна» О. Зярко.
Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , пояснили, що ОСОБА_4 та його син ОСОБА_5 не проживають в житловому приміщенні понад один рік у квартирі АДРЕСА_1 .
Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.
Згідно зі статтею 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Відповідно до статті 150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Згідно зі статтею 156 ЖК УРСР члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.
У статті 162 ЖК УРСР вказано, що плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін.
Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.
Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги.
Тлумачення наведених норм права дає підстави для висновку про те, що право членів сім`ї власника квартири користуватись жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за умови, що така особа є членом сім`ї власника житлового приміщення, власник житлового приміщення надавав згоду на вселення такої особи, як члена сім`ї.
У статті 7 ЖК УРСР передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.
Тобто будь-яке виселення або позбавлення особи права користування житлом допускається виключно на підставах, передбачених законом, і повинно відбуватись в судовому порядку.
Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.
Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.
Згідно із частиною першою статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.
Право користування чужим майном передбачено у статтях 401-406 ЦК України.
У частині першій статті 401 ЦК України передбачено, що право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.
Відповідно до частини першої статті 402 ЦК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду.
Право користування чужим майном може бути встановлено щодо іншого нерухомого майна (будівлі, споруди тощо).
Права члена сім`ї власника житла на користування цим житлом визначено у статті 405 ЦК України, у якій зазначено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.
Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.
Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
У статті 406 ЦК України унормовано питання припинення сервітуту.
Сервітут припиняється у разі, зокрема, припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту.
Сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Сервітут може бути припинений в інших випадках, встановлених законом.
При порівнянні норм ЖК УРСР та ЦК України можна зробити такі висновки.
У частині першій статті 156 ЖК УРСР не визначені правила про самостійний характер права члена сім`ї власника житлового будинку на користування житловим приміщенням, не визначена і природа такого права.
Передбачено право члена сім`ї власника житлового будинку користуватися житловим приміщенням нарівні з власником, що свідчить про похідний характер права користування члена сім`ї від прав власника.
Зазначена норма не передбачає і самостійного характеру права користування житловим приміщенням, не вказує на його речову чи іншу природу.
Водночас, посилання на наявність угоди про порядок користування житловим приміщенням може свідчити про зобов`язальну природу такого користування житловим приміщенням членом сім`ї власника.
Відповідно до статті 4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" передбачено перелік речових прав, похідних від права власності: право користування (сервітут); інші речові права відповідно до закону.
Тобто під речовим правом розуміється такий правовий режим речі, який підпорядковує цю річ безпосередньому пануванню особи.
Разом із тим, відповідно до частин першої та другої статті 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.
Отже, при розгляді питання про припинення права користування колишнього члена сім`ї власника житла, суди мають приймати до уваги як формальні підстави, передбачені статтею 406 ЦК України, так і зважати на те, що сам факт припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням, та вирішувати спір з урахуванням балансу інтересів обох сторін.
Положення статті 406 ЦК України у спорі між власником та колишнім членом його сім`ї з приводу захисту права власності на житлове приміщення, можуть бути застосовані за умови наявності таких підстав - якщо сервітут був встановлений, але потім припинився. Однак встановлення такого сервітуту презюмується на підставі статті 402, частини першої статті 405 ЦК України.
Відповідно до частин першої та другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і порядку, встановлених законом.
Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до ч. 4 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.
Згідно висновку органу опіки та піклування виконкому Хмельницької міської ради від 10.06.2022 № 1258/01-31 визнання неповнолітнього ОСОБА_5 таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою АДРЕСА_2 , суперечить його інтересам та є недоцільним.
Враховуючи вищевикладене, позов підлягає до задоволення частково, а ОСОБА_4 слід визнати таким що втратив право користування користування квартирою АДРЕСА_1 .
Керуючись ст.ст. 2, 12, 13, 76, 78, 77, 80, 81, 141, 247, 258, 259, 263-265, 280-281, 430 ЦПК України, ст.ст. 64, 150, 156 ЖК України, ст.ст. 317, 319, 321, 383, 405 ЦК України, суд -
Позов задовольнити частково.
Визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 .
В решті вимог відмовити.
Заочне рішення суду може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом 30 днів з часу його проголошення до Хмельницького міськрайонного суду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана позивачем Хмельницькому апеляційному суду через Хмельницький міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Заочне рішення суду набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим кодексом, не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 .
Позивач: ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 .
Відповідач : ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 .
Відповідач: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП невідомий, зареєстр. АДРЕСА_2 .
Дата складення повного рішення суду 25.10.2022.
Суддя: