Справа № 344/7794/21
Провадження № 22-ц/4808/346/22
Головуючий у 1 інстанції Пастернак І. А.
Суддя-доповідач Максюта
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2022 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючого (суддя-доповідач) Максюти І.О.,

суддів: Василишин Л.В., Фединяка В.Д.,

секретаря Мельник О.В.,

з участю: представника позивача ОСОБА_1 адвоката Петришина С.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ТОВ «Франківськміськбуд», державного реєстратора обласного комунального підприємства «Івано-Франківське обласне бюро технічної інвентаризації» Барчука Володимира Васильовича про визнання правочину недійсним, скасування рішення державного реєстратора та зобов`язання вчинити дії, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 адвоката Боднара Назарія Ярославовича на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області, ухвалене суддею Пастернак І.А. 15 грудня 2021 року у м. Івано-Франківськ Івано-Франківської області, повний текст якого складено 28 грудня 2021 року,

в с т а н о в и в:

У травні 2021 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ТОВ «Франківськміськбуд», державного реєстратора обласного комунального підприємства «Івано-Франківське обласне бюро технічної інвентаризації» Барчука В.В. про визнання правочину недійсним, скасування рішення державного реєстратора та зобов`язання вчинити дії.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 16.03.2012 року між ТОВ «Франківськміськбуд» та ОСОБА_4 укладено договір купівлі-продажу №Ф/Н 150-31 майнових прав на нерухоме майно. Об`єктом нерухомого майна за цим договором до завершення будівництва та введення в експлуатацію є майнові права на трикімнатну квартиру за проектним номером АДРЕСА_1 на 9 поверсі, проектною площею - 82,74 кв.м. житлового будинку за будівельною адресою: АДРЕСА_2 . Загальна вартість договору становить 289 590,00 грн.

04.07.2014 року між ОСОБА_4 , ТОВ «Франківськміськбуд» та ним (позивачем ОСОБА_1 ) укладено договір про відступлення права вимоги по договору купівлі-продажу №Ф/Н150-31 від 16.03.2012 року. Ним здійснено повну оплату вартості квартири, що підтверджується квитанціями про оплату, а також довідкою, виданою ТОВ «Франківськміськбуд», підписаною директором Трахановським О.В. про повне виконання Договору № Ф/Н150-31 від 16.03.2012 р. та Договору про відступлення права вимоги від 04.07.2014 р., повною оплатою вартості квартири за проектним №31, житлового будинку за будівельною адресою АДРЕСА_2 .

Оскільки він проживає у м. Львові, дозволив своїй сестрі ОСОБА_4 проживати у його квартирі. Остання повідомила позивача, що її чоловік, будучи директором ТОВ «Франківськміськбуд», мав невирішені по будинку питання по комунікаціях, тому оформити власність фірма тимчасово не могла. Він (позивач) довіряв чоловікові сестри.

24.02.2020 року ОСОБА_3 розірвала шлюб із ОСОБА_2 . У квітні 2020 року повідомила, що від її колишнього чоловіка лунають погрози про поділ квартири, яка належить йому і за яку він заплатив кошти.

08.05.2020 року він направив на адресу ТОВ «Франківськміськбуд» заяву про виконання умов договору купівлі-продажу квартири та договору про відступлення права вимоги, з вимогою оформити акт приймання-передачі квартири та оформити за ним власність.

21.05.2020 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно дізнався, що трикімнатна квартира загальною площею за адресою: АДРЕСА_3 зареєстрована на його сестру - ОСОБА_3 . Підставою для виникнення права власності зазначено акт приймання-передачі нерухомого майна від 12.07.2016 року, видавник ТОВ «Франківськміськбуд» та ОСОБА_3 , договір купівлі-продажу серії Ф/Н150-31 від 16.03.2012 року та витяг з переліку осіб, яким належать майнові права. Таким чином, відповідачі оформили на його сестру право власності на спірну квартиру, проігнорувавши договір про відступлення права вимоги, чим фактично його позбавлено права власності на його квартиру.

З моменту підписання договору про відступлення права вимоги від 04.07.2014 року він жодного відступлення майнових прав на дану квартиру, в тому числі на користь ОСОБА_3 , не робив. Право на передачу квартири шляхом підписання акта прийому-передачі у нього виникло після повної 100% оплати прав на квартиру та введення об`єкта в експлуатацію. Оскільки право на майнові права (а не право власності) на квартиру не визнається відповідачами за певних обставин, тобто є наявний спір про право. Вважає, що ТОВ «Франківськміськбуд» умисно не виконано договірних зобов`язань та не передано йому по акту приймання-передачі майна спірну квартиру, оскільки директор ТОВ «Франківськміськбуд» ОСОБА_2 перебував у сімейній змові із своєю дружиною ОСОБА_3 , а тому належним способом захисту є визнання майнових прав на дану квартиру та зобов`язання підписати акт приймання передачі квартири.

Просив визнати недійсним правочин, оформлений актом приймання-передачі квартири нерухомого майна від 12.07.2016 року, видавник ТОВ «Франківськміськбуд» та ОСОБА_3 ; скасувати рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права та їх обтяжень, індексний номер 32187417 від 03.11.2016 року; скасувати реєстраційний запис про право власності за номером 17242683 від 01.11.2016 року у Єдиному Державному реєстрі речових прав та їх обтяження на квартиру трикімнатну, загальною площею - 82,3 кв.м. житловою: 44 кв.м. за адресою: АДРЕСА_3 який здійснений за ОСОБА_3 ; визнати за ОСОБА_1 майнові права на квартиру трикімнатну, загальною площею - 82,3 кв.м. житловою: 44 кв.м. за адресою: АДРЕСА_3 ; зобов`язати ТОВ «Франківськміськбуд», передати ОСОБА_1 документи, необхідні для оформлення покупцем права власності на об`єкт нерухомості, а саме акт прийому-передач, витяг з реєстру інвесторів; стягнути понесений судовий збір з відповідачів (а.с.1-10).

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 15 грудня 2021 року позов задоволено. Поновлено позивачу строк звернення з даним позовом. Визнано недійсним правочин, оформлений актом приймання передачі квартири нерухомого майна від 12.07.2016 року, видавник ТОВ "Франківськміськбуд" та ОСОБА_3 . Скасовано рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права та їх обтяжень, індексний номер 32187417 від 03.11.2016 року. Скасовано реєстраційний запис про право власності за номером 17242683 від 01.11.2016 року у Єдиному Державному реєстрі речових прав та їх обтяження на трикімнатну квартиру, загальною площею - 82,3 кв.м. житловою:44 кв.м. за адресою: АДРЕСА_3 , який здійснений за ОСОБА_3 . Визнано за ОСОБА_1 майнові права на трикімнатну квартиру загальною площею - 82,3 кв.м. житловою:44 кв.м. за адресою: АДРЕСА_3 . Зобов`язано товариство з обмеженою відповідальністю "Франківськміськбуд" передати ОСОБА_1 документи, необхідні для оформлення покупцем права власності на об`єкт нерухомості, а саме акт прийомі-передачі, витяг з реєстру інвесторів. Стягнуто з ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ТОВ "Франківськміськбуд" на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі по 965,30 грн. з кожного, тобто 2895,91 грн (а.с.140-146).

Не погодившись з рішенням, представник ОСОБА_2 адвокат Боднар Н.Я. подав апеляційну скаргу, у якій посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апелянт зазначив, що разом з відзивом на даний позов відповідачем було подано клопотання про закриття провадження у справі в частині позовних вимог про скасування реєстраційного запису, оскільки є рішення суду у справі №344/6754/20, що набрало законної сили, постановлене з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. Однак, суд не розглянув дане клопотання, мотивуючи його передчасністю, а в оскаржуваному рішенні не зазначив причини відмови в задоволенні даного клопотання, чим порушив норми процесуального права.

Крім того, суд, задовольнивши позовну вимогу про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права та їх обтяжень від 03.11.2016 року, індексний номер 32187417, без одночасного визнання права власності за іншою особою, грубо порушив ч.3 ст.26 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Звертає увагу суду на те, що вимога про передачу позивачу документів, необхідних для оформлення покупцем права власності на об`єкт нерухомості, а саме акт прийому-передачі, не може бути виконана, оскільки ТОВ «Франківськміськбуд» не є власником квартири та, відповідно, не може укласти з позивачем акт прийому-передачі цієї квартири. Власником квартири на день винесення оскаржуваного рішення була ОСОБА_3 , крім того, існувало не скасоване рішення від 23.09.2021 року у справі №344/12623/20 про поділ квартири між подружжям.

Зазначає, що підставою для подання даного позову ОСОБА_1 послужила наявність у нього договору про відступлення права вимоги від 04.07.2014 року. Просить звернути увагу суду на те, що ОСОБА_1 є рідним братом відповідачки ОСОБА_3 і, на його думку, позов був поданий з метою уникнення поділу квартири між подружжям в іншій справі

Також зазначає, що не визнає укладення договору про відступлення прав вимоги від 04.07.2014 року та вказує, що такий ним не укладався. В оскаржуваному рішенні суд приходить до нелогічного висновку, що свідченням укладення договору є те, що даний договір не оскаржувався сторонами, тобто є чинним.

Вказує, що даний позов було подано з пропуском строку позовної давності, про що ним було заявлено. Суд першої інстанції, поновлюючи строк давності, не зазначив жодного аргументу про те, які обставини завадили позивачу вчасно звернутися до суду або хоча б з претензією до ТОВ «Франківськміськбуд». Сам позивач зазначає, що вперше звернувся до товариства в 2020 році. Також з 2014 року будь-яка особа може отримати інформацію про право власності з державного реєстру речових прав, замовити інформаційну довідку за адресою об`єкту. Тобто, позивач міг дізнатися про те, на кого зареєстрована спірна квартира у будь-який момент, починаючи з 03.11.2016 року (дата реєстрації речового права), однак не зробив цього, а лише в 2021 році подав позов.

Крім того, долучені ОСОБА_1 до позову квитанції про оплату вартості квартири не містять інформації, за яку саме квартиру чи за яким саме договором вносяться кошти, тобто не є належними доказами в розумінні ст.77 ЦПК України. Крім того, за сумою квитанцій внесено 148 400 грн, тоді як за умовами договору купівлі-продажу покупцем мало бути внесено 289 590,00 грн. Тобто, немає доказів 100% оплати. Так само долучена позивачем довідка про повну оплату не є належним доказом оплати, оскільки не містить вихідного номеру, дати видачі, написана на простому аркуші, а не на фірмовому бланку.

Вважає, що навіть якщо договір відступлення прав вимоги укладався, то пункти 5 та 6 договору свідчать про те, що немає підстав для визнання майнових прав на квартиру за позивачем, тому що він не виконав його умови.

Щодо нібито відсутності на акті приймання-передачі нерухомого майна від 12.07.2016 року підпису відповідача ОСОБА_3 , то суд зробив такий висновок на підставі ксерокопії, яка була надана самостійно позивачем. Крім того, нібито відсутність підпису відповідачки на акті не була підставою позову.

З наведених підстав просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Судові витрати стягнути з відповідачів (а.с.153-156).

Учасники справи правом на подання відзиву не скористались, що відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

У судове засідання не з`явилися відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , представник ТОВ «Івано-Франківськміськбуд», про день, місце та час розгляду справи повідомлені належним чином.

Суд виконав свій обов`язок щодо повідомлення усіх учасників справи про день, місце та час розгляду справи шляхом направлення судових електронною поштою.

Від відповідачки ОСОБА_3 надійшла заява про розгляд справи без її участі.

Приймаючи до уваги, що неявка осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає апеляційному розгляду справи, апеляційним судом виконаний обов`язок щодо повідомлення осіб, які беруть участь у справі, про день, місце та час судового засідання, тому апеляційний суд розглянув справу за їх відсутності.

Згідно статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає її необґрунтованою, виходячи з таких підстав.

Судом встановлено, що згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, керівником ТзОВ "Франківськміськбуд" станом на 27.05.2020 року був ОСОБА_2 (а.с.23).

Відповідно до п. 1.2 договору купівлі-продажу №Ф/Н150-31 від 16.03.2012 року (а.с.12-13), укладеного між ТОВ "Франківськміськбуд" та ОСОБА_5 , об`єктом нерухомого майна за цим договором до завершення будівництва та введення в експлуатацію є майнові права на трикімнатну квартиру за проектним №31, на 9 поверсі, проектною площею 82,74 м.кв., житлового будинку за будівельною адресою АДРЕСА_2 . Право власності покупця на об`єкт нерухомого майна - дану квартиру за цим договором виникає з моменту завершення будівництва, виконання покупцем всіх зобов`язань за Договором купівлі-продажу та прийняття його в експлуатацію і підлягає державній реєстрації.

Згідно п.1.4. договору, строк створення об`єкта нерухомого майна та введення його в експлуатацію - травень 2013 року.

Відповідно до п.2.1. договору, вартість одного квадратного метра загальної площі об`єкта нерухомого майна на момент укладення договору складає 3 500,00 грн і не підлягає зміні.

Загальна сума договору становить 289 590,00 грн (п.2.2.).

Покупець повинен сплатити вартість квартири до 31.05.2013 року (П.2.3.).

Пунктом 3.1.1. договору №Ф/Н150-31 від 16.03.2012 року передбачено, що продавець зобов`язаний передати у власність покупця об`єкт нерухомого майна і всі необхідні документи для подальшої державної реєстрації, не пізніше ніж через три місяця після строку, зазначеного в п. 1.4. договору за взаємопогодженими двосторонніми актами приймання передачі по договору купівлі-продажу.

Продавець зобов`язаний підготувати всі необхідні документи для проведення покупцем державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна за цим договором (пункт 3.1.2 договору).

Відповідно до п. 3.2.1, 3.2.3 договору №Ф/Н150-31 від 16.03.2012 року, покупець зобов`язаний сплатити загальну суму договору у встановленому ним порядку; прийняти об`єкт нерухомого майна та підписати відповідний акт в разі відсутності недоліків (а.с.12,13).

Відповідно до п.1 договору про відступлення права вимоги від 04.07.2014 року (а.с.14), укладенимо між ОСОБА_3 (до одруження ОСОБА_5 , Сторона-1) та ОСОБА_1 (Сторона-2) та ТОВ "Франківськміськбуд" (Сторона-3), за попереднім погодженням з ТОВ "Франківськміськбуд", ОСОБА_3 відступає ОСОБА_1 , а ОСОБА_1 приймає на себе право вимоги ОСОБА_3 і стає стороною (покупцем) по договору купівлі-продажу №Ф/Н150-31 від 16 березня 2012 на участь у будівництві між ОСОБА_3 (до одруження ОСОБА_5 ) та ТОВ "Франківськміськбуд".

Пунктом 2 даного договору передбачено, що ОСОБА_1 одержує право (замість ОСОБА_5 ) вимагати від ТОВ "Франківськміськбуд" належного виконання наступних зобов`язань: по завершенню будівництва об`єкту, що будується та здачі його в експлуатацію; ТОВ "Франківськміськбуд" зобов`язана передати ОСОБА_1 у приватну власність трьохкімнатну квартиру загальною площею 82,74 кв.м., яка розміщена на 9 поверсі, житлового будинку за будівельною адресою: АДРЕСА_2 , що будується в експлуатацію і його передачі стороною 3 (ТОВ "Франківськміськбуд") стороні 2 ( ОСОБА_1 ) по фактичній площі згідно акта приймання-передачі.

Планове завершення будівництва та здача будинку в експлуатацію: згідно п.1.4. договору купівлі-продажу №Ф/Н150-31 від 16 березня 2012 року (п.4 договору).

Відповідно до п.8, право вимоги за даним договором поступається без права його подальшого відступлення стороною -2 ( ОСОБА_1 ) без окремої письмової згоди на те від сторони 3 (ТОВ "Франківськміськбуд").

Згідно п. 11 договору відступлення права вимоги у відповідності не тягне за собою жодних змін умов договору купівлі-продажу №Ф/Н150-31 від 16 березня 2012 року між стороною 1 ( ОСОБА_3 (до одруження ОСОБА_5 ) та стороною 3 (ТОВ "Франківськміськбуд").

Сторона 2 ( ОСОБА_1 ) набуває право, що відступається за даним договором, з моменту підписання сторонами даного договору (п.12).

Із змісту виданих ТзОВ "Франківськміськбуд" квитанцій до прибуткового касового ордера №6998 від 22.01.2015 року, прийнятих від ОСОБА_1 , встановлено наступне: підстава - продаж квартири, сума 110 000 грн, в тому числі ПДВ 18 350 грн, за підписом головного бухгалтера ОСОБА_6 , №6978 від 10.12.2014 року, прийнятих від ОСОБА_1 , підстава: продаж квартири, сума 16 800 грн, в тому числі ПДВ 2 800 грн, за підписом головного бухгалтера Мотака Л.М., № 194 від 11.08.2014 року, прийнятих від ОСОБА_1 , підстава: продаж квартири, сума 3 800 грн, в т.ч. ПДВ 633,33 грн, за підписом головного бухгалтера Літанюк О.В., №218 від 22.10.2014 року, прийнятих від ОСОБА_1 , підстава: продаж квартири, сума 4 000 грн, в т.ч. ПДВ 666,67 грн, за підписом головного бухгалтера Літанюк О.В., №207 від 10.09.2014 року, прийнятих від ОСОБА_1 , підстава: продаж квартири, сума 5000 грн, в т.ч. ПДВ 833,33 грн, за підписом головного бухгалтера Літанюк О.В., №6986 від 30.12.2014 року, прийнятих від ОСОБА_1 , підстава: продаж квартири, сума 4000 грн, в тому числі ПДВ 666,67 грн, за підписом головного бухгалтера Мотака Л.М., №227 від 28.11.2014 року, прийнятих від ОСОБА_1 , підстава: продаж квартири, сума 4000 грн,. в тому числі ПДВ 666,67 грн, за підписом головного бухгалтера Літанюк О.В. (а.с.15,16)

Згідно змісту довідки, виданої директором ТзОВ «Франківськміськбуд» ОСОБА_2 , ОСОБА_1 повністю виконав взяті на себе зобов`язання по договору №Ф/Н150-31 від 16.03.2012 року та договору про відступлення права вимоги від 04.07.2014 року та повністю оплатив вартість квартири за проектним №31, житлового будинку за будівельною адресою АДРЕСА_2 . Продавець претензій до покупця не має (а.с.17).

07.05.2020 року ОСОБА_1 направив директору ТОВ «Франківськміськбуд» листа про виконання умов по договору №Ф/Н150-31 від 16.03.2012 року та договору про відступлення права вимоги від 04.07.2014 року з вимогою оформити акт приймання-передачі квартири та оформлення за ним власності (а.с.18,19). Станом на день звернення до суду відповіді позивач не отримав.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 21.05.2020 року (номер інформаційної довідки 209782896), об`єкт житлової нерухомості трикімнатна квартира АДРЕСА_4 , загальною площею 82,3 кв.м, житлова площа 44 кв.м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101), належить на праві власності ОСОБА_3 . Дата державної реєстрації - 01.11.2016 року, підстава для державної реєстрації права власності - акт приймання-передачі нерухомого майна, серія та номер - б/н, виданий 12.07.2016 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Франківськміськбуд» та ОСОБА_3 ; договір купівлі-продажу серія та номер - Ф/Н150-31, виданий 16.03.2012 року ТзОВ «Франківськміськбуд» та ОСОБА_5 ; витяг з переліку осіб, яким належать майнові права на об`єкт будівництва, серія та номер - б/н, виданий 12.07.2016 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Франківськміськбуд». Підстава внесення запису - рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) обласного комунального підприємства «Івано-Франківськ обласне бюро технічної інвентаризації», індексний номер 32187417 від 03.11.2016 (а.с.20).

В матеріалах справи наявний технічний паспорт на квартиру квартира АДРЕСА_4 , виготовлений 06.07.2015 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Франківськміськбуд» (а.с.21-22).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що договір про відступлення права вимоги від 04.07.2014 року на час ухвалення судом рішення є чинним, сторонами не оспорювався, не визнавався судом недійсним та не скасований. Суд дійшов висновку про обґрунтоіваність позовної вимоги про визнання недійсним правочину, офоромленого актом приймання-передачі квартири від 12.07.2016 року, оскільки такий акт не є правочином, який піджтверджує волевиявлення сторін, має юридичні наслідки набуття та припинення права власності на нерухоме майно, а отже правочин, оформлений актом приймання-передачі, підлягає визнанню недійсним. Оскільки акт приймання-передачі квартири нерухомого майна визнаний судом недійсним, отже проведення реєстраційної дії на підставі недійсного акту є незаконним способом набуття нерухомого майна у власність. Оскільки позовна вимога про скасування реєстраційного запису про право власності є похідною вимогою, відповідно, дана вимога також підлягає до задоволення. Вимога про визнання за позивачем майнових прав на квартиру є підставною, бо за договором про відступлення права вимоги від 04.07.2014 року, квартира є повністю оплаченою позивачем, після завершення будівництва стає окремим майном, то до завершення будівництва об`єкта нерухомого майна, в якому знаходиться квартира, та прийняття його до експлуатації позивачу належить не право власності на крватиру, а майнове право на неї. Відтак, підлягає до задоволення позовна вимога про зобов`язання ТОВ «Франківськміськбуд» передати ОСОБА_1 документи, необхідні для оформлення покупцем права власності на об`єкт нерухомості, а саме - акт прийому-передачі та витяг з реєстру інвесторів. Також суд дійшов висновку про поважність причин пропуску строку звернення до суду позивачем з даним позовом.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду з огляду на таке.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

В силу ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути здійснене лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості.

Відповідно до ч.1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право на доступ до правосуддя, а статтею 13 Конвенції (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний спосіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. При цьому під ефективним способом слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Згідно ч. 4 статті 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

До нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення (частина перша статті 181 ЦК України).

Також у статті 182 цього Кодексу передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Стаття 190 ЦК України визначає майно особливим об`єктом, яким вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Окремо вказано, що майнові права є неспоживчою річчю та визнаються речовими правами.

Майновими правами визнаються будь-які права, пов`язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовими частинами права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права (права на провадження діяльності, використання природних ресурсів тощо) та права вимоги (абзац третій частини другої статті 3 Закону України від 12 липня 2001 року № 2658-ІІІ «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність»).

Майнове право - це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений деякими, але не всіма правами власника майна, і яке свідчить про правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно або інше речове право на певне майно в майбутньому.

Вказане свідчить про те, що громадяни мають бути впевненими у своїх законних очікуваннях, а також у тому, що набуте ними на законних підставах право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано.

Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації (частина друга статті 331 ЦК України).

Тобто після завершення будівництва та здачі будинку в експлуатацію квартира як окремий об`єкт цивільних правовідносин ще не існує і набуває юридично статусу об`єкта цивільних правовідносин лише після державної реєстрації, здійсненої відповідно до чинного законодавства.

Отже, майнове право, яке можна визначити як «право очікування», є складовою частиною майна як об`єкта цивільних прав. Майнове право це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна, та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому.

За положеннями Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ч.3 ст. 10 цього Закону визначено, що державний реєстратор, зокрема, встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; перевіряє документи на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення; здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом.

Пунктом 53 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 № 1127, передбачено, що для державної реєстрації права власності та інших речових прав на майно, яке набувається у зв`язку з виконанням умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення таких прав, також подається документ, що підтверджує наявність факту виконання відповідних умов правочину.

Згідно з ч.1 ст. 11 Закону № 1952-IV державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

За змістом статті 18 Закону № 1952-IV перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

Згідно з п. 57 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127( в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) для державної реєстрації права власності та інших речових прав на майно, яке набувається у зв`язку з виконанням умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення таких прав, також подається документ, що підтверджує наявність факту виконання відповідних умов правочину.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 вересня 2021 року у справі № 359/5719/17 (провадження № 14-8цс21) вказано, що нормами законодавства встановлено первинний спосіб набуття права власності на річ, на яку раніше не було і не могло бути встановлене право власності інших осіб. Саме інвестор як особа, за кошти якої і на підставі договору з яким був споруджений об`єкт інвестування, є особою, якою набувається первісне право власності на новостворений об`єкт інвестування. Інвестор після виконання умов інвестування набуває майнові права (тотожні праву власності) на цей об`єкт і після завершення будівництва об`єкта нерухомості набуває права власності на об`єкт інвестування як первісний власник шляхом проведення державної реєстрації речових прав на зазначений об`єкт за собою. Право власності на нерухоме майно виникає з моменту прийняття його в експлуатацію, якщо таке передбачено законом чи договором, а повноцінним об`єктом у розумінні ЦК України такий об`єкт стає після його державної реєстрації, оскільки жодних виключень щодо необхідності державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухомі речі, як передбачено в частині першій статті 182 та частині другій статті 331 ЦК України для новоствореної речі, якою є квартира в новозбудованому будинку, цивільне законодавство не містить. Захист прав на новостворене майно, прийняте в експлуатацію, в разі невизнання відповідачем прав позивача на спірне майно здійснюється в порядку, визначеному законодавством, а якщо такий спеціальний порядок не визначений, то захист здійснюється на загальних засадах цивільного законодавства.

Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Зі змісту статті 392 ЦК України вбачається, що вона містить дві диспозиції, за яких власник майна може звернутися з позовом про визнання права власності: 1) якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою; 2) у разі втрати власником документа, який засвідчує право власності.

Суб`єктом вимог про визнання права власності може будь-яка особа, яка вважає себе власником певного майна, однак не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку з наявністю щодо цього права сумнівів у третіх осіб або претензіями третіх осіб чи необхідністю отримати правовстановлюючі документи.

Позов про визнання права власності на майно подається власником тоді, коли в інших осіб виникають сумніви щодо належності йому цього майна, коли створюється неможливість реалізації позивачем свого права власності через наявність таких сумнівів чи внаслідок втрати правовстановлюючих документів. Позивачем у позові про визнання права власності може бути будь-який учасник цивільних відносин, який вважає себе власником певного майна, однак не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб. Відповідачем у позові про визнання права власності виступає будь-яка особа, яка сумнівається в належності майна позивачеві, або не визнає за ним права здійснювати правомочності володіння, користування і розпорядження таким майном, або має власний інтерес у межах існуючих правовідносин.

Спосіб захисту, передбачений статтею 392 ЦК України є різновидом загального способу захисту - визнання права, а тому його може бути використано в зобов`язальних відносинах за відсутності іншого, окрім судового, шляху відновлення порушеного права.

Тобто зазначений спосіб захисту як різновид загального способу захисту - визнання права може бути використаний не тільки в речово-правових відносинах, але й у зобов`язально-правових, так як сам по собі факт перебування осіб у тих чи інших відносинах, у тому числі договірних, не може перешкоджати застосуванню до цих відносин норм інститутів загальної частини цивільного права.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 грудня 2021 року у справі № 344/16879/15-ц (провадження № 61-31цс20) зазначила, що у випадку оспорювання чи невизнання за інвестором, який виконав умови договору інвестування, первісного права власності на новостворений об`єкт інвестування, введений в експлуатацію, ефективним способом захисту такого права є визнання права власності на підставі статті 392 ЦК України. Положення статті 392 ЦК України підлягають застосуванню до правовідносин, що виникли між особою, яка відчужила майнові права на квартиру в багатоквартирній новобудові (сторона 1) та особою, яка такі права придбала (сторона 2), у випадку, коли об`єкт будівництва (багатоквартирна новобудова) зданий в експлуатацію, проте сторона 1 не виконує умови зазначеного договору з передачі стороні 2 усіх необхідних документів для оформлення права власності на квартиру, вартість якої сторона 2 сплатила в повному обсязі, та не визнає права сторони 2 на цю збудовану квартиру.

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 260 ЦК України, позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу.

За змістом ч. 1 ст.261 ЦК України, позовна давність застосовується лише за наявності порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача, за захистом якого він звернувся до суду з позовом.

Згідно квитанцій до прибуткових касових ордерів ОСОБА_1 за продаж квартири через касу підприємства сплатив ТзОВ «Франківськміськбуд» грошові кошті у сумі 147 700,00 грн (а.с. 15-16).

За умовами договору №Ф/Н150-31 від 16.03.2012 року ( пункт 2.2) загальна сума договору (повна вартість об`єкта нерухомого майна) складає 289 590,00 грн.

Позивач ОСОБА_1 зазначає, що він виконав свої грошові зобов`язання за договором купівлі-продажу №Ф/Н150-31 від 16.03.2012 року у повному обсязі, посилаючись на довідку, видану ТзОВ «Франківськміськбуд» про повну оплату вартості квартири.

Законом України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», Положенням «Про форму та зміст розрахункових документів», затвердженим Наказом Міністерства фінансів України від 21 січня 2016 року № 13, Положенням «Про ведення касових операцій у національній валюті України», затвердженим Постановою Правління Національного банку України від 15 грудня 2004 року № 637, яке було чинним до 05.01.2018 року, та Положенням «Про ведення касових операцій у національній валюті в Україні», затвердженим Постановою Правління Національного банку України від 29 грудня 2017 року № 148 визначено порядок здійснення розрахунків в Україні .

Касові документи - документи (касові ордери та відомості на виплату грошей,розрахункові квитанції, квитанції програмно-технічних комплексів самообслуговування, відомості закупівлі сільськогосподарської продукції, платіжні доручення та інші прибуткові та видаткові касові документи), за допомогою яких відповідно до законодавства України оформляються касові операції, звіти про використання коштів, а також відповідні журнали встановленої форми для реєстрації цих документів та книги обліку.

Довідка про оплату вартості квартири не є розрахунковим документом, який підтверджує повну її оплату, оскільки не відповідає вимогам до розрахункового документа, визначеним законодавством, тому не приймається судом.

З огляду на зазначене, в матеріалах справи відсутні докази повної сплати вартості об`єкта нерухомості, тому у суду не було підстав визнавати право на цю квартиру за позивачем.

З огляду на викладене, виходячи з приписів статті 190 ЦК України, частини другої статті 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» та умов укладених між сторонами договорів, колегія суддів визнає позивача ОСОБА_1 таким, що не набув майнових прав на квартиру, оскільки він не довів належними та допустимими доказами виконання у повному обсязі умов договору купівлі-продажу.

Із матеріалів справи встановлено, що 01.11.2016 року відповідачка ОСОБА_3 у визначеному законом порядку набула права власності на трикімнатну квартиру АДРЕСА_4 , загальною площею 82,3 кв.м, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101) (а.с.20).

Підставою для виникнення права власності на спірну квартиру ОСОБА_3 зазначено акт приймання-передачі нерухомого майна від 12.07.2016 року, підписаний Товариством з обмеженою відповідальністю «Франківськміськбуд» та ОСОБА_3 , договір купівлі-продажу серії Ф/Н150-31 від 16.03.2012 року та витяг з переліку осіб, яким належать майнові права. Тобто, ОСОБА_3 є власником квартири як об`єкта нерухомого майна, який введено в експлуатацію.

З огляду на зазначене, оскільки актом приймання-передачі підтверджено, що ОСОБА_3 повністю виконано вимоги договору купівлі-продажу майнових прав на об`єкт нерухомості серії Ф/Н150-31 від 16.03.2012 року, тому у неї були всі підстави для державної реєстрації права власності на спірний об`єкт нерухомості.

З урахуванням специфіки обороту нерухомого майна володіння ним досягається без його фізичного утримання або зайняття, а державна реєстрація права власності на нерухоме майно підтверджує фактичне володіння ним. Тобто суб`єкт, за яким зареєстроване право власності, визнається фактичним володільцем нерухомого майна. При цьому державна реєстрація права власності на нерухоме майно створює спростовувану презумпцію наявності в суб`єкта і права володіння цим майном (як складової права власності).

Право власності на вказану квартиру, окрім ОСОБА_3 , не могла набути інша особа, оскільки майнові права на неї перейшли до останньої за договором купівлі-продажу майнових прав, тобто вона вчинила дії, спрямовані на виникнення юридичних фактів, необхідних і достатніх для отримання права вимоги переходу права власності на об`єкт будівництва, який введено в експлуатацію.

З огляду на зазначене, відсутні докази набуття права власності на спірну квартиру позивачем ОСОБА_1 та про державну реєстрацію таких прав, тому позов необґрунтований.

Колегія суддів зауважує, що позивач може захистити своє порушене право у інший спосіб, зокрема заявивши позов про повернення йому сплаченої суми коштів.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржене судове рішення ухвалене з порушенням норм матеріального права, а тому підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Боднара Назарія Ярославовича задовольнити.

Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 15 грудня 2021 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ТОВ «Франківськміськбуд», державного реєстратора обласного комунального підприємства «Івано-Франківське обласне бюро технічної інвентаризації» Барчука Володимира Васильовича про визнання правочину недійсним, скасування рішення державного реєстратора та зобов`язання вчинити дії.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: І.О. Максюта

Л.В. Василишин

В.Д. Фединяк

Повний текст постанови складено 31 травня 2022 року.