Справа № 463/4885/21
Провадження № 2/463/61/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2022 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Нора Н.В.

при секретарі Бойко В.В.

розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення коштів. Позов мотивує тим, що відповідач отримав на підставі розписки від 23.01.2017 року кошти в розмірі 690 000 грн., що на той час було еквівалентно 25000 доларів США, з терміном повернення на першу вимогу. До відповідача неодноразово пред`являлись вимоги про повернення коштів, однак до грудня 2019 року було повернуто тільки половину коштів, а саме 345 000 грн. Іншу частину грошових коштів своєчасно не повернув. Таким чином просить позов задоволити та стягнути судові витрати по справі. У підтвердження вимог покликається на копію боргової розписки та інші долучені до справи документи.

У підготовче судове засіданні позивач не з`явився, заявою до суду просить справу слухати у його відсутності і позов задоволити в повному об`ємі. Враховуючи представлені документи, суд вважає можливим розглянути справу у його відсутності.

Відповідач в підготовче судове засідання не з`явився, однак надіслав суду заяву з клопотанням розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги визнає.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з таких мотивів.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року).

З оглянутого в судовому засіданні оригіналу боргової розписки та долученої до справи її копії вбачається, що відповідач отримав на підставі розписки від 23.01.2017 року кошти в розмірі 69000 грн., що на той час було еквівалентно 25000 доларів США, з терміном повернення на першу вимогу, про що відповідач власноручно розписався в розписці.

Ст. 11 ч. 2 ЦК України передбачає, що підставами виникнення цивільних прав і обов`язків є у тому числі договори та інші правочини.

Ст. 526 ЦК України регламентує, що зобов`язання повинно виконуватись належним чином. Договір позики є одним з його видів. За змістом ст. 1046 ЦК України за договором позики, одна сторона /позикодавець/ передає у власність другій стороні /позичальникові/ грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів /суму позики/ або таку ж кількість речей того ж роду або такої ж якості. Договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначеними родовими ознаками. За змістом ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, на підтвердження укладення договору позики або його умов може бути представлена розписка.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлений договором.

Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Як встановлено судом, станом на 08 грудня 2022 року грошові кошти за договором позики в розмірі 345 000 грн. позивачу не повернуті, що підтвердив в заяві до суду відповідач.

Ухвалюючи рішення за результатами підготовчого провадження з підстав визнання позову відповідачем, судом перевірено, що таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає позовні вимоги підставними і ухвалює про стягнення з відповідача суми заборгованості на підставі розписки від 23.01.2017 року в розмірі 345 000грн.

При цьому, у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені позивачем судові витрати по справі в розмірі 3904,00 грн.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 189, 198, 200, 259, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 11, 15, 16, 526, 625, 1046 - 1050 ЦК України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів задоволити.

Стягнути з ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) заборгованість в розмірі 345 000 грн. (триста сорок п`ять тисяч грн. 00 коп.)

Стягнути з ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір в розмірі 3904,00 грн. (три тисячі дев`ятсот чотири грн.)

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду в порядку і строки передбачені ст.ст. 354, 355, п.15.5 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України.

Суддя: Нор Н. В.