Справа №296/9703/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.11.2022 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого судді Кузнєцова Д.В.,

за участі секретаря с/з Карпішиної С.С.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Житомирської міської ради про захист порушених конституційних прав та відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду із указаним позовом до Виконавчого комітету Житомирської міської ради про захист порушених конституційних прав та відшкодування моральної шкоди.

Позов обґрунтовує тим, що представник Житомирської міської ради незаконно подав до Житомирського апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу від 07.06.2016 року, без наявності повного тексту постанови Корольовського районного суду м. Житомира від 16.02.2016 року та оскільки виконавчий комітет ради листом від 03.09.2020 повідомив, що в статуті Житомирської міської об`єднаної територіальної громади не міститься висновок, кому дозволено статутом оформляти довіреності від імені Житомирської міської ради. Дана апеляційна скарга була складена всупереч нормам ст. 296 КАС України та подана об`єднано, тобто одночасно по двом відповідачам. Також ОСОБА_1 послалась у позовній заяві на незаконний виклад цілого ряду висновків в апеляційній скарзі. У цілому, пославшись на істотне порушення норм процесуального права при здійсненні своїх повноважень виконавчим комітетом Житомирської міської ради при складанні апеляційної скарги на постанову Корольовського районного суду м. Житомира від 16.02.2016 року без наявності повного тексту указаної постанови та вчинення 13 порушень законодавства, ОСОБА_1 зазначила, що такі порушення завдали їй моральної шкоди, яка полягала у душевних стражданнях, погіршенні здоров`я та відносин з оточуючими людьми, погіршенні її життєвих зв`язків та вимагали додаткових зусиль для організації свого життя.

З огляду на викладене, ОСОБА_1 просила стягнути з виконавчого комітету Житомирської міської ради моральну шкоду у розмірі 55 250 грн.

09.06.2022 на адресу суду надійшов відзив відповідача (а.с. 101-103) на позовну заяву. У поданому відзиві представник виконавчого комітету Житомирської міської ради не погодилася із викладеними у позовній заяві доводами, вважає позовну заяву необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню. За змістом відзиву, постановою Корольовського районного суду м. Житомира від 16.02.2016 року було задоволено позов ОСОБА_2 : визнано нечинними: рішення висновок Управління містобудування, архітектури та дизайну міського середовища виконавчого комітету Житомирської міської ради №185-П-2013; рішення рекомендацію постійної депутатської комісії з питань містобудування, архітектури та землекористування Житомирської міської ради від 23 травня 2013 року; рішення 24 сесії шостого скликання Житомирської міської ради від 11 листопада 2013 року № 587; стягнуто з виконавчого комітету Житомирської міської ради на користь ОСОБА_1 100 000 грн. моральної шкоди. Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції відповідач Житомирська міська рада звернулася з апеляційною скаргою та постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 12.09.2017 року апеляційну скаргу Житомирської міської ради задоволено, постанову Корольовського районного суду м. Житомира від 16 лютого 2016 року скасовано та прийнято нову постанову, якою у задоволенні позову ОСОБА_2 до Житомирської міської ради, Виконавчого комітету Житомирської міської ради про визнання не чинними рішення - висновку № 185-П-2013, рішення - рекомендації постійної депутатської комісії від 23 травня 2013 року, рішення від 11 липня 2013 року № 587 та стягнення моральної шкоди відмовлено. Справа була переглянута в касаційній інстанції та за наслідками розгляду касаційної скарги постанова суду апеляційної інстанції залишена без змін. Зважаючи на дані обставини, представник не вбачає в діях Житомирської міської ради порушень норм чинного законодавства, в тому числі і конституційних прав позивача ОСОБА_2 . Додатково представник виконавчого комітету Житомирської міської ради у відзиві звернула увагу, що позов поданий ОСОБА_1 до виконавчого комітету, хоча апеляційна скарга у справі №296/12002/13-а була подана Житомирською міською радою. Таким чином, на думку представника, виконавчий комітет Житомирської міської ради не є належним відповідачем у справі.

У відповіді на відзив (а.с. 111-115) ОСОБА_1 просила визнати відзив на позовну заяву зловживанням процесуальним правом та залишити його без розгляду, так як останній складено з численними порушеннями норм процесуального права, наведені у ньому доводи не відповідають обставинам позовної заяви та відповідач не навів у відзиві жодного свого заперечення на позов.

В ході судового розгляду справи позивач фактично підтримала свої позовні вимоги, а відповідач заперечив проти позову. Разом з тим, у судове засідання 24.11.2022 року учасники не з`явились, позивачем та представником відповідача були подані заяви від 23.11.2022 року про розгляд справи у їх відсутність.

Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності та кожен окремо, дійшов до наступного висновку.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що Житомирською міською радою до Житомирського апеляційного адміністративного суду у справі №296/12002/13-а було подано апеляційну скаргу на постанову Корольовського районного суду м. Житомира від 16.02.2016 року, в якій представник міської ради просив скасувати зазначену постанову та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 за безпідставністю.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

За положеннями ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (ч.1 ст. 19 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. За таких обставин, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначено в статті 16 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а частиною другою цієї статті визначено способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом.

У частині другій указано статті наведений перелік способів захисту цивільних прав та інтересів, а також вказано, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Правом звернення до суду із позовом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод чи законних інтересів та, відповідно, таке цивільне право або інтерес може бути захищено судом у спосіб, який, зокрема, не суперечить чинному законодавству, договору та має бути ефективним.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, ОСОБА_1 вимоги про відшкодування шкоди обґрунтовує незаконним поданням представником Житомирської міської ради до Житомирського апеляційного адміністративного суду апеляційної скарги від 07.06.2016 року на постанову Корольовського районного суду м. Житомира від 16.02.2016 року по справі №296/12002/13-а.

Порядок і строки подання апеляційної скарги на судове рішення, винесене судом першої інстанції за наслідками розгляду справи в порядку адміністративного судочинства, визначений нормами КАС України.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 186 КАС України (в редакції, що діяла на момент подання скарги) Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Вимоги до апеляційної скарги наведені у статті 187 КАС України (в редакції, що діяла на момент подання скарги).

На переконання суду, порушення порядку подання стороною апеляційної скарги не можна вважати шкодою у розумінні положень цивільного законодавства України і така шкода не може бути стягнута за позовною вимогою в іншому провадженні, так як приписами чинного законодавства не передбачено такого способу захисту, як подання позовної заяви з вимогами про відшкодування шкоди, завданої внаслідок подання апеляційної скарги у справі, оскільки незгода з апеляційною скаргою має бути реалізована учасником справи у відповідній процесуальній формі в межах розгляду такої апеляційної скарги судом апеляційної інстанції.

Відсутність спору, у свою чергу, виключає можливість звернення до суду, оскільки відсутнє право, що підлягає судовому захисту.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року в справі №333/6816/17 зроблено висновок, що «ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів позивача у цивільному процесі можливий за умови, що такі права, свободи чи інтереси справді порушені, а позивач використовує цивільне судочинство саме для такого захисту, а не з іншою метою. Не відповідатиме завданням цивільного судочинства звернення до суду з позовом, спрямованим на оцінювання доказів, зібраних в інших справах, на предмет їх належності та допустимості, або з метою створення підстав для звільнення від доказування в іншій справі (для встановлення у судовому рішенні обставин, які би не потрібно було надалі доказувати під час розгляду іншої справи). Недопустимим з огляду на завдання цивільного судочинства є ініціювання позовного провадження з метою оцінки обставин, які становлять предмет доказування у кримінальному провадженні, чи з метою створення поза межами останнього передумов для визнання доказу, отриманого у такому провадженні, неналежним або недопустимим. Такі позови не підлягають судовому розгляду.[…] Приписи «суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства» (пункт 1 частини першої статті 186 ЦПК України), «суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства» (пункт 1 частини першої статті 255 ЦПК України) стосуються як позовів, які не можна розглядати за правилами цивільного судочинства, так і тих позовів, які суди взагалі не можуть розглядати. […] Право на доступ до суду не є абсолютним. Воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов, за яких суд повноважний розглядати позовну заяву. Такі обмеження не можуть шкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою».

Зі змісту статті 2 ЦПК України вбачається, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо (ч. 1 ст. 11 ЦПК України).

Тлумачення вказаних норм свідчить, що завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту.

ОСОБА_1 при зверненні з позовною заявою про відшкодування моральної шкоди обґрунтовує заподіяння їй моральної шкоди допущеними порушеннями законодавства при поданні Житомирською міською радою апеляційної скарги в справі №296/12002/13-а.

Разом з тим, як вже наголошувалося вище, питання щодо прийняття апеляційної скарги вирішується судом, у провадженні якого перебуває конкретна справа. Тому, питання щодо прийняття до розгляду апеляційної скарги не може досліджуватися в іншій справі за позовною вимогою однієї із сторін, оскільки це суперечить завданню цивільного судочинства, а виникнення цивільного процесу в цьому випадку є неправомірним.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Таким чином, наведені обставини вказують на наявність підстав для закриття провадження у справі без аналізу судом належного складу відповідачів та роз`яснення позивачу, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

Згідно з ч. 2 ст. 256 ЦПК України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. ст.ст. 2-5, 10-13, 76-81, 89, 141, 255, 263-265, 279, 352, 354 ЦПК України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Закрити провадження у справі №296/9703/21 за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Житомирської міської ради про захист порушених конституційних прав та відшкодування моральної шкоди на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили в порядку, передбаченому статтею 261 ЦПК України.

Суддя Д.В. Кузнєцов