Справа № 305/2507/13-ц
П О С Т А Н О В А

Іменем України

23 травня 2022 року м. Ужгород

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Закарпатського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: Собослой Г.Г.,

суддів: Кожух О.А., Куштан Б.П.,

з участю секретаря: Терпай С.М..

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Рахівського районного суду від 13 лютого 2022 року у справі № 305/2507/13 (Головуючий: Бліщ О.Б.), -

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2013 року ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна мотивуючи тим, що 19 вересня 1993 року між ними був укладений шлюб, який був зареєстрований Рахівським райвідділом реєстрації актів цивільного стану про що зроблений запис № 40.

Рішеням Рахівського районного суду від 25 травня 2013 року шлюб між сторонами розірвано.

За час перебування у шлюбі ними набуте майно, а саме: житловий будинок, розташований в АДРЕСА_1 , в який входять будівельні споруди: літня кухня, господарські будівлі, два сараї, гараж, дві тераси та господарська будівля. Вартість всього домоволодіння становить 591049,00 грн.; нежиле приміщення, магазин кафе-бар, що розташований в АДРЕСА_2 , яке на підставі свідоцтва про право власності належить їй в цілому. Вартість будівлі складає 761 440,00 грн.. Позивач зазначає, що оскільки вона займається підприємницькою діяльністю, а всі документи на магазин та кафе-бар оформлені на неї, а тому даний об`єкт має переходити позивачу із виплатою компенсації відповідачу. Вказує, що відповідач проживає у Чеській Республіці, де займається підприємницькою діяльністю і займатися підприємницькою діяльністю в Україні не буде, а для неї магазин є єдиним джерелом доходу.

Посилаючись на вимоги ст.ст. 60-72 СК України ОСОБА_1 просила постановити рішення яким житловий будинок визнати об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та присудити житловий будинок у рівних долях кожному по Ѕ частині, а нежитлове приміщення магазину, кафе-бар, присудити позивачу з виплатою Ѕ частини компенсації відповідачу в сумі 380720 грн.

23 квітня 2014 року від ОСОБА_1 до суду надійшла додаткова позовна заява, в якій позивач зазначає, що за двадцять років спільного життя з чоловіком заробляли гроші в Республіці Чехія, які вкладали у нерухомість та інше майно, яке підлягає розподілу. Із 1993 року відповідач займається в Чехії підприємницькою діяльністю, всі його приватні підприємства були зареєстровані на ОСОБА_3 , а на початку 2000 року відповідач змінив своє прізвище із ОСОБА_4 на ОСОБА_5 . З цього часу його підприємства зареєстровані на прізвище ОСОБА_5 . Попередні підприємства відповідач продав, а зареєстрував на себе нове приватне підприємство OBERSTAV SERVIS S.R.O. за адресою м. Прага 212226 С, місцевий суд. Всі приватні підприємства зареєстровані на відповідача мали статутний капітал не менше 10 тис. доларів США. Позивач також зазначає, що на неї у Чеській Республіці у 2004 році була зареєстрована приватна фірма «Tom Stav-SERVIS s.r.o.», співзасновником якої є відповідач ОСОБА_2 . Вказану фірму у квітні 2013 року ОСОБА_2 продав і на неї ним був придбаний житловий будинок, розташований в АДРЕСА_3 , який у березні 2013 року переписаний на їх сина ОСОБА_6 , який в Ѕ частині перереєстрував на відповідача. Окрім цього, на власних рахунках відповідача та рахунках його приватних підприємств з 1993 р. по травень 2013 року знаходилися і знаходяться великі кошти, які перебували і дальше перебувають в обігу, приносять йому прибутки. За спільні кошти подружжя в кінці 2010 року відповідач ОСОБА_2 придбав автомобіль «Шкода Супер-Б» 2011 року випуску, мікроавтобус та два легкові автомобілі. Оскільки все це майно є спільною сумісною власністю подружжя, то підлягає розподілу.

За таких обставин, позивач ОСОБА_1 просила зарахувати у спільне майно подружжя майно, що є у власності відповідача та перебуває на території держави Чехія, а саме: Ѕ частину житлового будинку, автомобіль Шкода Супер-Б, мікроавтобус, два легкові автомобілі та грошові вклади у банках Чехії.

30 жовтня 2014 року ОСОБА_2 подав до суду зустрічну позовну заяву про розподіл кредитних зобов`язань, що випливають з права спільної часткової власності на майно між ним та ОСОБА_1 , мотивуючи тим, що 26 серпня 2009 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_2 укладено договір готівкової пільгової позики № 01/2009. За вказаним договором ОСОБА_7 передала ОСОБА_2 безвідсоткову цільову позику, а останній зобов`язувався використати її за цільовим призначенням і повернути позику у визначений строк. Позика надавалася на безвідсотковій основі. Мета надання позики - для особистих цілей та будівництва громадського будинку магазину та кафе-бару, по АДРЕСА_2 . Сума позики складає 6 мільйонів гривень із Кінцевим строком повернення 13.12.2015 року згідно графіку повернення та письмових розписок про отримання. Зазначає, що ним одноособово сплачувалися кошти на погашення кредиту як під час шлюбу, так і після його розірвання.

Посилаючись на ст.ст. 60, 63, 65, 70 СК України ОСОБА_2 просив розділити грошові зобов`язання, що виникли з договору позики № 01/2009 від 26.08.2009 р. та стягнути із ОСОБА_1 кошти в сумі 3 мільйони гривень на його користь за сплачені та подальшу сплату за зобов`язання по договору позики.

08 листопада 2019 року на адресу суду від ОСОБА_1 надійшла заява про уточнення позовних вимог мотивуючи тим, що у процесі судового розгляду отримано документи від компетентних органів Чеської Республіки, з яких стало відомо, що житловий будинок АДРЕСА_4 , який належав їй на підставі договору купівлі від 23.05.2008 року був від її імені проданий відповідачем ОСОБА_2 їх сину ОСОБА_6 . У свою чергу ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , подарував цей будинок відповідачу ОСОБА_2 . Зазначає, що вона не ставила підпису на договорі на підставі якого було відчужено даний житловий будинок, що підтверджується відповідними документами, складеними уповноваженими органами Чеської Республіки. Оскільки житловий будинок придбаний нею у період шлюбу, то він також має бути включений у перелік майна, що підлягає розподілу.

Посилаючись на вказані обставини просила позовні вимоги задовольнити у наступній редакції: житловий будинок, що розташований в АДРЕСА_1 визнати об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та визначити по Ѕ частині у рівних долях кожному; нежитлову будівлю магазину кафе-бар, що розташований в АДРЕСА_2 без номеру вартістю залишити їй як власнику, а житловий будинок АДРЕСА_4 вартістю 2 мільйони чеських крон або 2 144 896 грн. залишити у власності ОСОБА_2 .

Рішенням Рахівського районного суду від 13 лютого 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя задовольнити частково.

Житловий будинок, що розташований в АДРЕСА_1 визнано об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 ідеальну частку житлового будинку, що розташований в АДРЕСА_1 .

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 ідеальну частку житлового будинку, що розташований в АДРЕСА_1 .

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 ідеальну частку нежитлової будівлі кафе-бару, що розташований в АДРЕСА_2 .

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 ідеальну частку нежитлової будівлі кафе-бару, що розташований в АДРЕСА_2 .

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 про розподіл кредитних зобов`язань, що випливають з права спільної часткової власності на майно задоволено.

Розділено боргові зобов`язання, що виникли з договору позики №01/2009 від 26.08.2009 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Стягнуто із ОСОБА_1 кошти у сумі 3000000 (три мільйони) гривень на користь ОСОБА_2 за сплачені ним зобов`язання за договором позики №01/2009 від 26.08.2009 р.

Не погоджуючись із даним рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, як таке, що постановлене з порушенням норм процесуального та матеріального права та задовольнити подані нею позовні вимоги, яким визнати об`єкт права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та присудити у рівних долях кожному по Ѕ частині, нежилу будівлю магазин кафе-бар, що розташований в АДРЕСА_2 вартістю 761 440 грн. залишити їй, як власнику, житловий будинок АДРЕСА_4 вартістю 2 млн. чеських крон або 2 144 896 грн. залишити у власності ОСОБА_2 , а у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 про розподіл боргових зобов`язань відмовити. Так, згідно зі ст. 52 ЦК україни ФОП відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення і магазин кафе-бар використовується нею для здійснення підприємницької діяльності, просила такий залишити їй, як власнику. При розгляді справи, суд не взяв до уваги, що ОСОБА_2 шляхом шахрайських дій став одноосібним власником житлового будинку в Кладрубах район Тахов Чеської Республіки, який був придбаний нею в 2008 році у період шлюбу, що такий має бути включений в перелік майна, що підлягає розподілу. Задовольняючи зустрічний позов про розподіл боргових зобов`язань судом не перевірено наявність у ОСОБА_2 6 000 000 грн. і чи існують які-небудь підтвердження про направлення цих коштів на будівництво кафе-бару в АДРЕСА_2 , так як жодних доказів у цій частині відповідачем надано не було.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та її представника адвоката Мандзюк І.В., які підтримали доводи, викладені в апеляційній скарзі, представника ОСОБА_2 - адвоката Поштак Ю.С. яка просить рішення суду залишити без змін, перевіривши матеріали справи, судова колегія вважає,що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню із наступних підстав.

Встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 18 вересня 1993 року і рішенням Рахівського районного суду від 28 травня 2013 року шлюб між ними було розірвано.

Під час перебування у шлюбі сторонами було придбано майно та вони були власниками різних об`єктів господарювання і яке є спільною сумісною власністю подружжя.

В остаточній редакції позовних вимог ОСОБА_1 просила поділити між ОСОБА_2 два житлові будинки, які розташовані в АДРЕСА_1 та АДРЕСА_4 і нежитлове приміщення магазину кафе-бар, розташованого в АДРЕСА_2 , яке є їх спільною сумісною власністю подружжя.

Разом з тим, ОСОБА_1 в обґрунтування позовних вимог в частині нежитлового приміщення магазину кафе-бару, посилається на те, що вона здійснює підприємницьку діяльність і це є єдиним джерелом доходу її та неповнолітнього (на час звернення до суду) сина ОСОБА_8 та пропонувала виплатити ОСОБА_2 компенсацію Ѕ частини від вартості даної будівлі, яка складає 761 440,00 грн. тобто 380720 грн.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно до положень статті 61 СК України, об`єктамим права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Речі для професійних занять (музичні інструменти, оргтехніка, лікарське обладнання тощо), придбані за час шлюбу для одного з подружжя, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до статті 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно з ч.1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ч.1 ст. 70 СК України).

При розгляді даної справи про поділ майна подружжя, суд першої інстанції з посиланням на вимоги ст.ст. 60, 61, 63, 69, 70 СК України обґрунтовано вважав, що житловий будинок АДРЕСА_1 набутий ОСОБА_1 та ОСОБА_2 під час шлюбу, підлягає поділу у рівних частках між сторонами та визначив за ними право власності на Ѕ ідеальну частку житлового будинку.

Разом з тим, ОСОБА_1 в заявлених позовних вимогах у частині визнання за нею у цілій частині не житлового приміщення магазину кафе-бару по АДРЕСА_2 , посилається на те, що вона здійснює підприємницьку діяльність і це є єдиним її джерелом доходу із сином, а тому пропонувала відповідачу ОСОБА_2 виплатити Ѕ частини вартості цього приміщення, яка складає 761 440 грн. тобто 380 720 грн.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними крім випадків, установлених законом.

У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення.

Поділ майна подружжя здійснюється за правилами встановленими статтями 69-72 СК України, статтею 372 ЦК України і при розгляді неподільної речі застосовуються положення ч.ч. 4,5 ст. 71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попередньо внесенням другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених статті 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Оскільки, ОСОБА_2 заперечує щодо виплати йому компенсації вартості 1/2 частини нежитлового приміщення магазину кафе-бару і позивач ОСОБА_1 суму у розмірі 380720,00 грн. на депозитний рахунок суду попередньо не внесла і дана будівля є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, так як придбана сторонами під час шлюбу, то така підлягає розподілу в ідеальних частках у розмірі Ѕ із залишенням її у спільній частковій власності.

Вирішення судлм першої інстанції вимог ОСОБА_1 про залишення у власності ОСОБА_2 житлового будинку АДРЕСА_4 вартістю 2 мільйони чеських крон або 2144896 грн. судова колегія зазначає про наступне.

Згідно з частинами першою, другою статті 38 Закону України «Про міжнародне приватне право» право власності та інші речові права на нерухоме майно знаходиться, якщо інше не передбачено законом. Належність майна до нерухомих або рухомих речей, а також інша класифікація майна визначються правом держави, у якій це майно знаходиться.

Право власності та інші речові права, відомості про які підлягають внесенню до державних реєстрів, визначаються правом держави, у якій це майно зареєстроване (частина перша статті 40 наведеного Закону).

Частиною другою статті 42 Закону України «Про міжнародне право» визначено, що захист права власності та інших речових прав на нерухоме майно здійснюється відповідно до права держави, у якій це майно знаходиться.

Спір у справі щодо житлового будинку АДРЕСА_4 виник між сторонами стосовно поділу сумісного майна подружжя, яке набуте на час зареєстрованого шлюбу та знаходиться на території Чеської Республіки і в цій чатині поділу нерухомого майна має виключну підсудність тієї країни, в якій це майно знаходиться.

Із огляду на зазначене, судова колегія вважає, що рішення суду першої інстанції у частині вирішення позовної вимоги ОСОБА_1 щодо будинку, який знаходиться в Чеській Республіці підлягає скасуванню і в цій частині заявлених вимог слід закрити провадження у відповідності до п.1 ч.1 ст. 255 ЦПК України.

ОСОБА_2 подав зустрічну позовну заяву до ОСОБА_1 про розподіл кредитних зобов`язань, що випливають з права спільної часткової власності на майно у зв`язку з укладенням договору готівкової пільгової позики № 01/2009 від 26 серпня 2009 року між ОСОБА_7 та ним і згідно п. 3.1 Договору сума позики складає 6 000 000 грн. За вказаним договором п. 1.1 ОСОБА_7 передала ОСОБА_2 безвідсоткову цільову позику, а останній зобов`язувався використати її за цільовим призначенням і повернути позику у визначений строк.

Мета надання позики у відповідності до п. 2.1 Договору для особистих цілей та будівництва громадського магазину та будівництва громадського будинку магазину та кафе-бару, по АДРЕСА_2 із кінцевим поверненням позики 31.12.2015 р. (п. 5.1 Договору).

При постановленні рішення, суд першої інстанції з посиланням на вимоги частини другої та четвертої статті 65 СК України зазначав, що договір позики укладений ОСОБА_2 за час шлюбу сторін, а тому отримана позика підлягає розподілу між сторонами, із врахуванням того, що ОСОБА_1 не заявляла вимог про визнання договору недійсним.

Судова колегія не може погодитися із висновком суду першої інстанції у цій частині із наступних підстав.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно зі ст. 1047 ЦК україни договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

На підтвердження укладеного договору та його умов була представлена копія договору № 01/2009 готівкової пільгової позики від 26.08.2009 року та копія Додатку № 1 до цього Договору укладеного у м. Ужгороді між ОСОБА_7 , яка проживає у АДРЕСА_5 та ОСОБА_2 .

Оригінал вказаного договору та Додатку № 1 до цього договору сторонами не представлено та такий не оглядався у суді першої інстанції і не був наданий суду апеляційної інстанції.

Разом з тим, матеріали справи не містять доказів про наявність коштів у розмірі 6 000 000 (шести мільйонів) грн.. у ОСОБА_7 на території України (при укладенні договору готівкової позики № 01/2009 від 26.08.2009 року та Додатку № 1 до цього договору у м. Ужгороді) та направлення цих коштів ОСОБА_2 на будівництво магазину кафе-бару у АДРЕСА_2 .

Крім того, у матеріалах справи відсутні докази щодо часткового погашення ОСОБА_2 коштів у розмірі 1 416 661 грн. сплачених ним як на даний момент (до і після розірвання шлюбу), як ним зазначається у зустрічному позові по зобов`язаннях за вищезазначеним договором.

За таких обставин, судова колегія вважає, що рішення суду першої інстанції у частині вирішення зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розподіл боргових зобов`язань, що виникли з договору позики № 01/2009 від 26.08.2009 року у частині стягнення із ОСОБА_1 коштів у сумі 3 000 000 грн. на користь ОСОБА_2 за сплачені ним зобов`язання за договором позики скасувати і ухвалити нове рішення у цій частині відповідно до п.п. 1, 3, 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України, яким у зустрічному позові ОСОБА_2 слід відмовити із вищезазначених підстав, а у частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл житлового будинку АДРЕСА_1 та нежитлової будівлі кафе-бару по АДРЕСА_2 залишити без змін, а у частині вирішення позовної вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 щодо залишення у його власності житлового будинку АДРЕСА_4 вартістю 2 млн. чеських крон або 2 144 896,00 грн. слід скасувати і провадження у цій частині позову ОСОБА_1 закрити з підстав передбачених ч.1 ст. 255 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, ст.ст. 60, 61, 63, 69, 70 СК ураїни, ст.ст. 365, 372 ЦК україни судова колегія, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Рахівського районного суду від 13 лютого 2020 року у частині задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розподіл боргових зобов`язань, що виникли з договору позики № 01/2009 від 26.08.2009 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у частині стягнення із ОСОБА_1 коштів у сумі 3 000 000 грн. на користь ОСОБА_2 за сплачені ним зобов`язання за договором позики № 01/2009 від 26.08.2009 року скасувати і в зустрічному позові ОСОБА_2 відмовити.

У решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено - 01 червня 2022 року.

Головуючий: (підпис)

Судді: (підписи)

Згідно з оригіналом:

Суддя Закарпатського

апеляційного суду Г.Г. Собослой