Справа № 750/10/22
Провадження № 2/750/485/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 червня 2022 року м. Чернігів

Деснянський районний суд міста Чернігова у складі:

судді Маринченко О.А.,

секретар судового засідання Шилова Ж.О.,

за участю представника позивача Акуленко Л.В.,

відповідача ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю фірма «ТехНова» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

30 грудня 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю фірма «ТехНова» засобами поштового зв`язку звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просить стягнути заборгованість за послуги з централізованого опалення за період з 01 червня 2016 року до 01 листопада 2021 року в сумі 64511 грн. 37 коп., три проценти річних у сумі 4049 грн. 87 коп. та втрати від інфляційних процесів у сумі 9847 грн. 13 коп.

Обгрунтовано позов тим, що Товариство з обмеженою відповідальністю фірма «ТехНова» надає населенню м. Чернігова послуги з теплопостачання у вигляді централізованого гарячого водопостачання і централізованого опалення. Відповідач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та є споживачем послуг, які надає позивач. Однак, у порушення вимог чинного законодавства відповідач своєчасно не здійснював оплату за надані послуги, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка ним в добровільному порядку не погашена, а тому позивач звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 18 січня 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження; визначено сторонам строк для подачі заяв по суті справи.

Відповідач подав відзив на позов, в якому зазначив, що згідно пункту № 24-7 типового договору на теплопостачання, укладенного між ним та позивачем 18 травня 2002 року, відповідач 24 серпня 2015 року та 09 жовтня 2020 року звертався до позивача із заявою про відмову від послуг з теплопостачання та припинення подачі теплової енергії до його квартири. На заяви відповідача позивачем було надіслано дві відповіді не по суті звернення, в яких пояснювалися заходи із відключення (відокремлення) від системи теплопостачання, які принципово відрізняються від заходів тимчасового припинення подачі теплоносія (наприклад для ремонту чи у разі аварії). Працівники позивача пересвідчилися, що в будинку використовується загальновідома вертикальна однотрубна система опалення із паралельним підключенням радіаторів опалення. Батареї підключаються до точок відбору теплової енергії зі «стояка» через вентилі, що забезпечує можливість обмеження або припинення подачі теплоносія за потребою. Тобто позивач здатен без сторонньої допомоги виконати припинення подачі теплоносія та пломбування вентилів. Оптала за послуги з централізованого опалення була припинена відповідачем із серпня 2015 року, коли мало бути здійснене перекриття подачі теплової енергії. Незважаючи на право припинення надання послуг з централізованого опалення через квартальну заборгованість позивач продовжує нараховувати заборгованість. При цьому, квартальні акти про заборгованість не складалися, офіційних попереджень відповідач від позивача не отримував. Оскільки опаленя квартири здійснюється без контролю з боку відповідача за якістю та наявністю теплопостачання, із порушенням пункту 24-7 договору та проти волі відповідача, а також беручи до уваги те, що споживачем послуг відповідач фактично не був, а тому борг він не визнає. Збитки, понесені позивачем, має відшкодовувати особа, що недбало поставилася до звернення відповідача. Відповідач вчасно з травня 2021 року повідомив позивача про припинення типового договору про теплопостачання від 18 травня 2002 року, відмову від нового договору приєднання у жовтні 2021 року, а тому подальше нарахування боргу є недоречним.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити. Вказала, що укладений між сторонами типовий договір про надання послуг з опалення від 18 травня 2002 року втратив чинність з набуттям чинності постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630. Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення від 21 липня 2005 року № 630 було затверджено типовий договір з надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, який є договором приєднання і фізична особа не може змінювати його умови. Позивач опублікував в газеті вказаний типовий договір і розмістив його на сайті підприємства. Крім того, відповідно до норм законодавства споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Відносини між позивачем та відповідачем у період виникнення заборгованості, що заявляється до стягнення, регулювалися Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України 21 липня 2005 року № 630. Відповідно до пунктів 24, 25 цих Правил споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення, однак відключення споживачів від мереж централізованого опалення здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Процедура відключення від мереж централізованого опалення регулюється Порядком відключення споживачів від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води, який затверджений наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 26 липня 2019 року № 169, а до набрання ним чинності відбувалася на підставі Порядку відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, що затверджений наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України 22 грудня 2005 року № 4. Іншого порядку відключення від мереж централізованого опалення, в тому числі поняття тимчасового припинення подачі теплоносія, чинним законодавством не передбачено, тому твердження відповідача про те, що позивач може без сторонньої допомоги виконати припинення подачі теплової енергії та пломбування є безпідставним та не має правового підгрунтя. Відповідачем не було дотримано процедуру відключення від мереж централізованого опалення, тому йому надавалися послуги і нараховувалася плата за них. Також, наявна у будинку відповідача система опалення (схема теплопостачання) не передбачає технічної можливості відключення від мереж централізованого опалення та припинення подачі тепла, як про це зазначає відповідач.

Відповідач у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував з підстав, зазначених у відзиві, та вказав, що він звертався до позивача із заявами і просив припинити подачу теплової енергії до його квартири, а не відключити від системи теплопостачання, тому нарахування плати за послуги з централізованого опалення після його звернення є безпідставним.

Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача та дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю фірма «ТехНова» надає населенню м. Чернігова послуги з теплопостачання у вигляді централізованого гарячого водопостачання і централізованого опалення.

ОСОБА_1 зареєстрований у квартирі АДРЕСА_2 та є споживачем послуг, які надає позивач.

18 травня 2002 року між позивачем та відповідачем було укладено типовий договір про надання населенню послуг з опалення та водонагрівання, який втратив свою чинність з набуттям чинності постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (пункт 2 постанови).

Багатоквартирний будинок АДРЕСА_3 централізовано забезпечується послугою з опалення, яка надавалася безперебійно протягом опалювального сезону (а.с. 16-24).

Від`єднання житлового приміщення відповідача від системи централізованого опалення будинку в установленому законом порядку не проводилося.

Нарахування відповідачу за надані послуги проводилося згідно з показаннями будинкового засобу обліку теплової енергії.

Згідно із частиною першою статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189-VІІІ. Зокрема, цей Закон регулює відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води.

Так, згідно зі статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 5 зазначеного Закону до комунальних послуг належать, зокрема, послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води.

Учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: 1) споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг (частина перша статті 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Пунктом 1 частини першої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, зокрема, що споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів.

Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини другої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок індивідуального споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Також, пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-IV (який регулював спірні відносини до вступу в силу Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189-VІІІ) було передбачено, що споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно із частиною першою статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Частиною 7 статті 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-IV (який регулював спірні відносини до вступу в силу Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189-VІІІ) було визначено, що договір на надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячї води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), що укладається виконавцем із споживачем фізичною особою, яка не є суб`єктом господарювання, є договором приєднання.

Відповідно до частин п`ятої, сьомої статті 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» ціною послуги з постачання теплової енергії є тариф на теплову енергію для споживача, який визначається як сума тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії.. Послуга з постачання теплової енергії надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами правил надання послуг з постачання теплової енергії, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом.

Пунктом 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України 21 липня 2005 року № 630, які були чинними на час виникнення спірних відносин, було встановлено, що розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк.

Згідно із пунктом 20 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України 21 липня 2005 року № 630, які були чинними на час виникнення спірних відносин, плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку.

З огляду на викладене, правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, в якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на споживачів покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг.

Частиною першою статті 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до частини третьої статті 510 Цивільного кодексу України якщо кожна із сторін у зобов`язанні має одночасно і права і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї.

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Позивачем надавалися відповідачу послуги з централізованого опалення, однак відповідач оплату за надані послуги не здійснював, у зв`язку з чим виникла заборгованість за період з 01 червня 2016 року до 01 листопада 2021 року в сумі 64511 грн. 37 коп., що підтверджується розрахунком (а.с. 7-8).

Зазначена сума заборгованості відповідачем не спростована.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно із частиною першою статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Частиною першою статті 612 Цивільного кодексу України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом .

Відповідно до частини другої статті 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

Згідно із частиною третьою статті 12 Цивільного процесуального кодексу України (далі за текстом - ЦПК України) кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно із частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Пунктами 24-26 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 21 липня 2005 року № 630, які регулювали спірні відносини, передбачалося, що споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється. Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у разі, коли технічна можливість такого відключення передбачена затвердженою органом місцевого самоврядування відповідно до Закону України «Про теплопостачання» схемою теплопостачання, за умови забезпечення безперебійної роботи інженерного обладнання будинку та вжиття заходів щодо дотримання в суміжних приміщеннях вимог будівельних норм і правил з питань проектування житлових будинків, опалення, вентиляції, кондиціонування, будівельної теплотехніки; державних будівельних норм з питань складу, порядку розроблення, погодження та затвердження проектної документації для будівництва, а також норм проектування реконструкції та капітального ремонту в частині опалення.

Процедура відключення від мереж централізованого опалення регулюється Порядком відключення споживачів від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води, який затверджений наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 26 липня 2019 року № 169, а до набрання ним чинності відбувалася на підставі Порядку відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, що затверджений наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України 22 грудня 2005 року № 4. Іншого порядку відключення від мереж централізованого опалення, в тому числі поняття тимчасового припинення подачі теплоносія, чинним законодавством не передбачено.

Враховуючи зазначене, посилання відповідача на безпідставне нарахування плати за послуги централізованого опалення після його звернення до позивача із заявою про припинення подачі тепла та відмову від послуг, суд не може взяти до уваги, оскільки наявна у будинку система опалення не передбачає технічної можливості відключення від мереж централізованого опалення, про що позивачем надано довідку. Також, процедура відключення від мереж централізованого опалення не була дотримана відповідачем.

Крім того, суд не може прийняти до уваги доводи відповідача про те, що позивач після його звернення мав саме припинити подачу тепла до його квартири, як це відбувається у разі аварії чи ремонту, а не відключити від мереж централізованого опалення, оскільки зазначені випадки відносяться до перерв в наданні комунальних послуг, які регламентуються, зокрема статтею 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Також, твердження відповідача про те, що він вчасно з травня 2021 року повідомив позивача про припинення типового договору про теплопостачання від 18 травня 2002 року, відмову від нового договору приєднання у жовтні 2021 року, а тому позивач неправомірно нараховував плату за опалення, суд вважає необгрунтованими, адже укладений між сторонами типовий договір від 18 травня 2002 року втратив чинність з набуттям чинності постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 і відповідно до пункту 13 частини першої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право розірвати договір про надання комунальної послуги, попередивши про це виконавця відповідної комунальної послуги не менш як за два місяці до дати розірвання договору, за умови допуску виконав ця для здійснення технічного припинення надання відповідної послуги. Однак, це право не поширюється на договір про постачання теплової енергії, укладений зі споживачами у багатоквартирному будинку, крім випадку розірвання такого договору колективним споживачем.

За вказаних обставин, враховуючи положення законодавства та те, що відповідачем порушено зобов`язання щодо обов`язкової оплати в установлені строки наданих позивачем послуг, а тому вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за надані послуги з централізованого опалення підлягають задоволенню.

Крім того, відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З огляду на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія частини другої статті 625 Цивільного кодексу України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.

Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

За таких обставин, суд також знаходить підстави для стягнення з відповідача втрат від інфляції та 3% річних, як це передбачено статтею 625 Цивільного кодексу України.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постанові від 18 березня 2019 року в справі № 210/5796/16-ц (провадження № 61-1647св17) та інших.

Крім того, відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути витрати по сплаті судового збору.

Керуючись статтями 2, 10-13, 81, 141, 258, 259, 263-265, 273, 279, 354, 355 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю фірма «ТехНова» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю фірма «ТехНова» (місцезнаходження: вул. Предславинська, 31/11, офіс 87, м. Київ; ідентифікаційний код юридичної особи 24100060) заборгованість за послуги з централізованого опалення за період з 01 червня 2016 року до 01 листопада 2021 року в сумі 64511 грн. 37 коп., три проценти річних у сумі 4049 грн. 87 коп. та втрати від інфляційних процесів у сумі 9847 грн. 13 коп., а всього 78408 грн. 37 коп. (сімдесят вісім тисяч чотириста вісім грн. 37 коп.).

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю фірма «ТехНова» 2270 грн. у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 07.06.2022.

Суддя