Провадження № 22-ц/4808/1156/22
Головуючий у 1 інстанції Татарінова О. А.
Суддя-доповідач Бойчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2022 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Бойчука І.В.,

суддів: Пнівчук О.В., Томин О.О.,

секретаря Шандалович В.В.,

з участю представника ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Боднар Ірина Михайлівна, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, за апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк»на заочне рішення Івано-Франківського міського суду від 23 лютого 2022 року під головуванням судді Татарінової О.А. у м. Івано-Франківську,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до АТ КБ «ПриватБанк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Боднар І.М., про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що14 січня 2019 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. вчинений виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №133, про звернення стягнення на нерухоме майно, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 і належить позивачу на праві власності.

Про цей виконавчий напис позивач довідалася напередодні, отримавши постанову від головного державного виконавця відділу ДВС в м. Івано-Франківську Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. Підставою до відкриття виконавчого провадження став саме спірний виконавчий напис. Жодних листів та документів від відповідача чи приватного нотаріуса позивач раніше не отримувала, заборгованості перед банком у неї не має, оскільки всі кошти за договором, на підставі якого отримала грошові кошти, погашено.

Оспорюваний виконавчий напис приватного нотаріуса не відповідає вимогам ст. 87-88 Закону України «Про нотаріат», оскільки сума боргу, що визначена у виконавчому написі, не є безспірною. Крім того, нотаріусом при вчиненні напису допущено ряд порушень.

Нотаріус при вчиненні виконавчого напису не отримував від відповідача первинні документи щодо видачі кредиту та здійснення його погашення; виконавчий напис було вчинено на підставі розрахунку заборгованості, який є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків відповідача і не може бути доказом безспірності грошових вимог відповідача до позивача.

В нотаріуса не було жодного доказу на підтвердження того, що банком було направлено позивачу лист з вимогою про усунення порушення стосовно зобов`язання із зазначенням у листі вимоги стислого змісту порушених зобов`язань, також відсутні будь-які відомості на підтвердження того, що вказаний лист з вимогою про усунення порушень за договором позивач отримувала. У зв`язку з чим позивач була позбавлена можливості бути вчасно проінформованою про наявність заборгованості та оспорити вимоги банку, що не може свідчити про безспірність суми, пред`явленої до стягнення.

Тому у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості перед банком, суми штрафних санкцій та процентів, зазначені у написі, є безспірними. Отже, при вчиненні напису нотаріус не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за написом, та дотримання стягувачем вимог закону щодо трирічного строку подання про вчинення виконавчого напису з часу настання у нього права на звернення з вимогами по кожному окремому щомісячному платежу, чим порушив норми ст. 88 Закону України «Про нотаріат», п.284 Інструкції та п.1 Переліку.

Позивач просила визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 14 січня 2019 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М., зареєстрований в реєстрі за №133, про звернення стягнення на нерухоме майно, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , що належить позивачці на праві власності.

Заочним рішенням Івано-Франківського міського суду від 23 лютого 2022 року позов задоволено.

Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Боднар І.М., вчинений 14 січня 2019 року, зареєстрований в реєстрі за № 133 про звернення стягнення на нерухоме майно - квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , що належить на праві власності ОСОБА_1 .

Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1 362 грн і витрати на правову допомогу в розмірі 7 500 грн.

В апеляційній скарзіпредставник АТ КБ «ПриватБанк» посилається на незаконність та необґрунтованість заочного рішення суду.

Зазначає, що відповідача не було повідомлено належним чином про судові засідання у справі, що підтверджується матеріалами справи. Івано-Франківський міський суд при розгляді заяви про перегляд заочного рішення мав скасувати заочне рішення від 23.02.2022 року та направити справу на новий розгляд.

Відповідно до обставин справи, між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір, за яким існують невиконані кредитні зобов`язання ОСОБА_1 перед АТ КБ «ПриватБанк». Відповідач зобов`язання за даним договором виконав у повному обсязі, а саме: надав позивачу кредит у розмірі, передбаченому умовами кредитного договору. Позивач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору. Таким чином, у порушення умов кредитного договору а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, позивач зобов`язання за вказаним Договором не виконав.

Відповідно до п.2.2 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, позивачу на його адресу, яка зазначена в позові, було направлено письмову вимогу по усунення порушення за договором, докази направлення та текст вимоги наявні у матеріалах справи.

Згідно з Пленумом Верховного Суду України, чинного на момент винесення виконавчого напису, який оскаржується, постановою № 2 від 31.01.1992 «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні», з подальшими змінами, зазначено, що в справах щодо оскарження виконавчого напису боржник може оскаржити в позовному провадженні лише правильність вимог, зазначених у виконавчому написі. При безпідставності цих вимог суд скасовує виконавчий напис і відмовляє в задоволенні цих вимог, а у разі часткової їх обґрунтованості - постановляє рішення про скасування виконавчого напису і стягнення з боржника на користь кредитора дійсної суми боргу. Підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню може бути тільки встановлений судом факт відсутності боргу або менший його розмір.

Факти які підтверджують відсутності боргу, або невідповідність суми боргу у позові відсутні. Як вбачається з позовної заяви, жодних розрахунків, або доказів невідповідності чи відсутності боргу перед банком не надається. Той факт, що позивач не спростовує наявність заборгованості вже є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до розділу «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних правовідносин» переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1172 від 29.06.1999, в редакції чинній на момент вчинення виконавчого напису, для одержання виконавчого напису за кредитним договором, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, подаються: оригінали кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Жодної мови про відмітку боржника не йдеться. Банком для вчинення виконавчого напису було надано всі необхідні документи.

В розумінні ст. 88 Закону України «Про нотаріат» «безспірність» є саме факт існування між кредитором та боржником правовідносин, а також наявність заборгованості, яка підтверджується документами, згідно з переліком затвердженим Кабінетом Міністрів України, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку.

Вказує, що у даному випадку певною подією для початку перебігу строку має бути дата припинення дії договору. Але договір не був припинений у зв`язку з п.9.6. Умов та правил надання банківських послуг, які діяли на момент підписання договору. У цьому пункті чітко зазначено, що договір є дійсним до моменту належного виконання сторонами зобов`язань. Зобов`язання позивачем на сьогоднішній день не виконано. Банком не порушено строк звернення до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. У договорі, на основі якого був вчинений виконавчий напис нотаріусом, строк дії не передбачено, тобто він укладений на невизначений час. Виходячи з цього, можна зробити висновок, що сторони мають здійснити свої права та обов`язки у будь який час. Тому можна зробити висновок, що договір досі чинний, а отже в кредитора виникає право вимагати виконання обов`язків боржника, передбачених договором, в тому числі й право на примусове стягнення боргу у будь який час, це право виникає до тих пір доки договір є чинним.

Позивач у встановленому законом порядку не спростував належними і допустимими доказами того, що сума заборгованості перед банком за кредитним договором на дату вчинення нотаріусом оспорюваного виконавчого напису була іншою, ніж та, яка запропонована в ньому до стягнення; не надав доказів часткового чи повного погашення заборгованості. Інформація про звернення Банку до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки не є свідченням недотримання умови щодо безспірності заборгованості у цій справі, оскільки позивач визнає наявність заборгованості на суму, вказану у виконавчому написі нотаріуса.

Також судом першої інстанції було задоволено частково вимогу про стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 7 500 грн, однак відповідно до обставин справи та наданих доказів, жодного доказу на підтвердження зазначеного не надано. Позивач навіть ніяким чином не обґрунтовує понесення саме цієї суми коштів, а суд, ухвалюючи рішення в цій частині, ніяким чином не обґрунтовує, на яких саме доказах ґрунтується висновок.

Просить заочне рішення суду першої інстанції скасувати в частині задоволених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 зазначає, що ОСОБА_1 здійснювалося погашення заборгованості в такому порядку: 14202,26 дол. США 409,57 дол.США (3 % ) = 13792,76 дол.США (тіло кредиту). Сплачується 350 дол США. Вираховується на цю суму 1,25 % відсотків на місяць на суму залишку заборгованості за Кредитом, що становить 257,92 дол.США. Решту, що залишок зараховується на погашення на тіла кредиту. Після внесення наступного платежу тіло кредиту становить 13 588,69 дол США. Кредит погашався щомісячно рівними платежами в розмірі 283,25 дол. США.

ОСОБА_1 проведено розрахунок заборгованості по кредитному договору повністю, що встановлено рішеннями судів.

Суд першої інстанції в своєму рішенні при вирішенні спору не обмежився лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника, суд перевірив чи мала ОСОБА_1 безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості.

У ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором немає, а відповідно виконавчий напис нотаріуса не підлягає виконанню, заочне рішення в цій частині не підлягає до скасування.

Твердження апелянта про те, що позивач навіть ніяким чином не обґрунтовує понесення суми коштів на правову допомогу, не відповідають фактичним обставинам справи. Адже 09.11.2021 між адвокатом Малетин А.Я. та ОСОБА_1. укладено договір №09/11/21 про надання професійної правничої допомоги, згідно якого клієнт доручив, а адвокат (Малетин А.Я.) бере на себе зобов`язання надавати йому професійну правничу допомогу у справі щодо виконавчого напису №133 від 14.01.19 (п.1 Договору). В пункті п.4 Договору про надання професійної правничої допомоги вказано конкретний детальний розрахунок витрат. Фактичний розмір витрат на правничу допомогу зафіксовано в Акті про те, що Адвокат надав у справі 344/19082/21 наступну професійну правничу допомогу: підготовка заяви про забезпечення позову, кількістю години 3, вартістю 1 години 500, загальна сума 1500 грн.; підготовка позову у справі 344/19082/21 кількістю години 5, вартістю 1 години 500, загальна сума 2500 грн.; підготовка клопотання у справі 344/19082/21, кількістю години 1, вартістю 1 години 500, загальна сума 500 грн.; участь в судових засіданнях у справі 344/19082/21 кількістю години 2 засідання, вартістю 1 години 1500, загальна сума 3000 грн. Загальна сума гонорару, яку має сплатити Клієнт складає сім тисяч п`ятсот гривень.

Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Боднар І.М. правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалася.

В засіданні апеляційного суду представник ОСОБА_1 вимоги апеляційної скарги заперечив, покликаючись на обґрунтованість висновків суду першої інстанції.

Представник АТ КБ «ПриватБанк» в засідання апеляційного суду повторно не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час і місце слухання справи.

Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Боднар І.М. в засідання апеляційного суду повторно не з`явилася та подала клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Враховуючи вищенаведене та необхідність дотримання судом строків розгляду справи в апеляційному порядку, колегія суддів відповідно до статті 372 ЦПК України перешкод у розгляді справи в зв`язку з неявкою представника відповідача та Боднар І.М. не вбачає.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 , перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з таких підстав.

Відповідно до ч. 1, 2, 3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що 29.09.2008 між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №IFIVGK, відповідно до якого банк надав позичальникові кредитні кошти шляхом видач готівки через касу чи/або перераховування на рахунок, зазначений в п.8.1 цього Договору. Строк, вид кредиту, цілі, розмір кредиту, відсотків, винагород, розмір щомісячного платежу, період сплати, порядок погашення заборгованості за цим Договором, зазначені у розділі 8 Договору (а.с. 56-65).

Відповідно до п.8 Кредитного Договору №IFIVGK від 29.09.2008 Банк зобов`язується надати позичальнику кредитні кошти на строк з 29.09.2008 по 29.09.2018, включно, у вигляді не поновлювальної лінії у розмірі 15 629,86 дол. США на наступні цілі: у розмірі 14 202,26 дол.США на придбання нерухомості, з них 13 650,00 дол. США на придбання нерухомості шляхом видачі готівки через касу, а також у розмірі 409,50 дол. США на сплату винагороди за надання фінансового інструменту у момент надання кредиту, 76,14 дол. США - для сплати страхового платежу страхування майна за договором страхування майна на перший рік дії кредиту 66,62 дол. США для сплати особистого страхування за договором особистого страхування на перший рік дії кредиту, а також у розмірі 1 427,60 дол.США на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених п.п. 2.1.3, 2.2.7 даного Договору, зі сплатою за користування Кредитом відсотків у розмірі 1,25% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 3,00% від суми виданого кредиту, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,00% від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати, винагорода за резервування ресурсів у розмірі 5,64% річних від суми зарезервованих ресурсів, винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п.7.2 цього Договору.

Згідно п.8.3 даного Договору забезпеченням виконання позичальником зобов`язань за даним Договором виступає іпотека квартири 1-кімнатна квартира загальною площею 20,90 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , договір поруки №IFIVGK/2 від 29.09.2008, укладеного з ОСОБА_3 , а також всі інші види застави, іпотеки, поруки і т.п., надані банку з метою забезпечення зобов`язань за цим договором.

Відповідно до додатку №2 до кредитного договору №IFIVGK від 29.09.2008 позивачу встановлено графік погашення кредиту з 15.11.2008 по 29.09.2018.

Як вбачається з виконавчого напису приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Боднар І.М., таким 14.01.2019 звернуто стягнення на нерухоме майно - квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 . Зазначене нерухоме майно на підставі договору іпотеки, посвідченого 29.09.2008 приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Басай Р.М. за реєстровим №4487, передане в іпотеку АТ КБ «ПриватБанк», яке є правонаступником ЗАТ КБ «ПриватБанк». За рахунок коштів, отриманих від реалізації нерухомого майна, запропоновано задовольнити вимоги АТ КБ «ПриватБанк» шляхом перерахування коштів на рахунок № НОМЕР_1 в АТ КБ «ПриватБанк», у розмірі заборгованість за кредитом - 8 526,23 доларів США, заборгованість за відсотками - 2 856,36 доларів США; комісія - 1 032,69 долари США, пеня - 11 844,42 доларів США, що всього становить 24 259,70 Доларів США, що за курсом НБУ на 27.11.2018 становить 676 807,95 грн. Втрати, пов`язані із вчиненням виконавчого напису - 3 500,00 грн. Всього з урахуванням витрат пов`язаних з вчиненням виконавчого напису, становить 680 307,95 грн. Строк, за який проводиться стягнення з 29.09.2008 по 27.11.2018 (а.с. 9).

В подальшому, за заявою відповідача від 18.10.2021 відкрито виконавче провадження та головним державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби у м.Івано-Франківську Південно-Західного міжрегіонального управління юстиції (м.Івано-Франківськ) Кузиком І.І. 08.11.2021 винесено постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника ОСОБА_1 з виконання виконавчого напису №133 виданого 14.01.2019 приватним нотаріусом Дніпровського МНО Боднар І.М. про звернення стягнення на нерухоме майно, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 , а саме описано та накладено арешт на вказане нерухоме майно (а.с. 10-12).

Відповідно до ст. 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Статтею 18 ЦК України передбачено, що нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Частиною 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

Згідно ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Відповідно до ст. 50 Закону України «Про нотаріат» нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно п. 1 Розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172, нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно (крім випадку, передбаченого пунктом 1-1 цього переліку). Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Відповідно до п. 1-1. Цього розділу іпотечні договори, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов`язанням до закінчення строку виконання основного зобов`язання. Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого іпотечного договору; б) оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов`язання; в) засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувача про непогашення заборгованості; г) оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання; ґ) довідка фінансової установи про ненадходження платежу.

Відповідно до Розділу «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» Переліку, (в редакції на час виникнення спірних правовідносин), для одержання виконавчого напису з підстав, що випливають з кредитних відносин додаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашений заборгованості.

В матеріалах справи відсутні докази того, що при вчиненні виконавчого напису від 14.01.2019 нотаріусу було надано документи передбачені пунктом 1-1 Розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172.

Відповідно до п. 2.2 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5,

вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст. 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій.

Право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й бути безспірною заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст. 88 Закону України «Про нотаріат»).

З урахуванням статей 15, 16, 18 ЦК України, ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника.

Для правильного застосування положень ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Зазначене узгоджується з висновком Великої Палати Верховного Суду щодо застосування норм права сформульованому у постанові від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 84цс19).

ПАТ КБ «ПриватБанк» у квітні 2016 року звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором IFIVGК від 29.09.2008.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 01 квітня 2021 року у справі № 344/4693/16, яке залишено без змін постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 14.12.2021, відмовлено у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Судом встановлено, що рішенням Івано-Франківського міського суду у справі №344/13777/16-ц від 20.02.2020 визнано недійсними пункт 7.2 кредитного договору та пункт 8.1 кредитного договору № IFIVGК від 29.09.2008 в частині винагороди за надання фінансового інструменту у момент надання кредиту, винагороди за проведення додаткового моніторингу та винагороди за резервування ресурсів. З урахуванням рішення Івано-Франківського міського суду, проведено розрахунок заборгованості по кредитному Договору № IFIVGК. Згідно даних цього розрахунку ОСОБА_1 всього сплачено за період з 15.11.2008 по 15.02.2015 - 21 573,75 дол. США, з них 13 882,43 дол. США в погашення кредиту та 7 692,25 дол. США в погашення відсотків (1,25 %). Розрахунок заборгованості, проведений Банком станом на 01.04.2016 суд не брав до уваги, оскільки цей розрахунок здійснений позивачем до постановлення рішення Івано-Франківського міського суду від 20.02.2020 у справі №344/13777/16-ц. Таким чином суд встановив, що зобов`язання за укладеним кредитним договором ОСОБА_4 виконано у повному обсязі.

Суд першої інстанції, оцінивши наявні в матеріалах справи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов обґрунтованого висновкупро доведеність позивачем вимог щодо невідповідності вчиненого спірного виконавчого напису нормам законодавства, зокрема ст. 33 Закону України «Про іпотеку», ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат», вимогам Порядку, Переліку у редакції відповідних норм та приписів, та щодо обґрунтованості вимог про визнання спірного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Не підтверджені будь-якими доказами та матеріалами справи твердження представника АТ КБ «ПриватБанк» в апеляційній скарзі про те, що відповідно до п.2.2 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, позивачу на його адресу, яка зазначена в позові, було направлено письмову вимогу по усунення порушення за договором та докази направлення.

Посилання апелянта на те, що банком для вчинення виконавчого напису було надано всі необхідні документи, передбачені розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних правовідносин» Переліку, а саме: оригінали кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості, є безпідставними, оскільки апелянт у цьому випадку не розмежовує правове регулювання щодо стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами та стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних правовідносин. Оспорюваним виконавчим написом звернуто стягнення на нерухоме майно - передане в іпотеку АТ КБ «ПриватБанк». Для вчинення виконавчого напису про звернення стягнення на предмет іпотеки Переліком визначено іпотечні договори, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов`язанням до закінчення строку виконання основного зобов`язання, а також, крім зазначених апелянтом документів: засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувача про непогашення заборгованості; оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання; довідка фінансової установи про ненадходження платежу.

Доводи апелянта про безспірність стягнення та про те, що позивач у встановленому законом порядку не спростував належними і допустимими доказами, що сума заборгованості перед банком за кредитним договором на дату вчинення нотаріусом оспорюваного виконавчого напису була іншою, ніж та, яка запропонована в ньому до стягнення, не надав доказів часткового чи повного погашення заборгованості, спростовуються наданими стороною позивача доказами та встановленими судом обставинами справи.

Посилання апелянта на те, що банком не порушено строк звернення до нотаріуса для вчинення виконавчого напису не спростовують висновків суду першої інстанції, зокрема щодо недотримання нотаріусом при вчиненні виконавчого напису вимог п. 2.2 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України.

Не заслуговують на увагу посилання апелянта на ненадання стороною позивача доказів на підтвердження понесення витрат на правничу допомогу у розмірі 7 500 грн, а також не обґрунтування понесення саме цієї суми коштів.

В матеріалах справи міститься договір №09/11/21 про надання професійної правничої допомоги, укладений 09.11.2021 року між адвокатом Малетин А.Я. та ОСОБА_1., згідно якого клієнт ( ОСОБА_1 ) доручає, а адвокат (Малетин А.Я.) бере на себе зобов`язання надавати йому професійну правничу допомогу у справі щодо виконавчого напису №133 від 14.01.19. Згідно п.4 Договору про надання професійної правничої допомоги №09/11.21 від 09.11.2021 року за надання послуг адвокатом, клієнт сплачує гонорар виходячи з наступного розрахунку: аналіз наданих клієнтом матеріалів 1 000 грн, підготовка заяви про забезпечення позову - 2 000грн, підготовка позову - 3 000 грн, підготовка відповіді на відзив - 2 500 грн, підготовка апеляційної скарги чи відповідь на неї - 3 000 грн, підготовка інших процесуальних документів 2 500 грн, прибуття та участь в судових засіданнях до 2 000 грн за кожне засідання, незалежно від його тривалості та не залежно від того, якщо засідання не відбулось не з вини адвоката. Розмір, понесених адвокатом фактичних витрат, пов`язаних з виконанням даної Угоди, визначається по домовленості сторін і оплачується по її виконанню. Сторони цього договору про надання професійної правничої допомоги у лютому 2022 року склали акт про надання професійної правничої допомоги, згідно якого адвокат надав у цій справі наступну професійну правничу допомогу: підготовка заяви про забезпечення позову, кількістю години - 3, вартістю 1 години 500 грн, загальна сума 1 500 грн; підготовка позову у справі кількістю години - 5, вартістю 1 години 500 грн, загальна сума 2 500 грн; підготовка клопотання у справі, кількістю години - 1, вартістю 1 години - 500 грн, загальна сума 500 грн; участь в судових засіданнях у справі кількістю години - 2 засідання, вартістю 1 години - 1 500 грн, загальна сума 3 000 грн. Загальна сума гонорару, яку має сплатити клієнт складає 7 500 грн. Підписанням цього Акту клієнт підтверджує факт належного надання професійної правничої допомоги відповідно до положень договору, а також не має претензій до адвоката стосовно наданої професійної правничої допомоги, вказаної у цьому Акті.

Також при розподілі судових витрат, понесених сторонами, суд першої інстанції урахував, що від відповідача не надходили заперечення на заяву позивача про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Інші доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу і спростовані зібраними у справі доказами та не впливають на правильність і обґрунтованість судового рішення. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційний суд дійшов переконання, що судом першої інстанції постановлено рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують його законності та обґрунтованості. Підстав для його скасування чи зміни з мотивів, наведених у апеляційній скарзі, не встановлено.

Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України.

Частиною першою зазначеної статті встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи наведене, судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладаються на апелянта.

Керуючись ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк»залишити без задоволення.

Заочне рішення Івано-Франківського міського суду від 23 лютого 2022 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 21 листопада 2022 року.

Суддя-доповідач: І.В. Бойчук

Судді: О.В. Пнівчук

О.О. Томин