Справа № 361/7717/17
Провадження № 2/361/22/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 листопада 2022 року Броварський міськрайонний суд Київської області в складі:

судді Сердинського В.С.

при секретарі - Латенко Л.П., Смірновій І.В., Мищенко С.Л., Удовенко Д.С., Бас Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Броварі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,

установив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 на його користь заборгованість в розмірі 4000 доларів США, що за курсом Національного банку України еквівалентно 108236,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 30 серпня 2014 року він надав в борг ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 4000 доларів США, які останній зобов`язався повернути йому двома частинами: 1000,00 доларів США до 31 серпня 2014 року, 3000,00 доларів США до 01 березня 2015 року, про що написав боргову розписку. Однак до теперішнього часу відповідач свої зобов`язання не виконав, борг не повернув.

Ухвалою Броварського районного суду Київської області від 26 січня 2018 року відкрито провадження у даній справі, постановлено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.

06 червня 2018 року від відповідача ОСОБА_2 до суду надійшов відзив на позов, в якому останній з приводу задоволення даного позову заперечував в повному обсязі, пославшись на таке.

Відповідач ОСОБА_2 зазначає, що спірна боргова розписка про позику готівкових коштів в сумі 4000,00 доларів США, які він нібито взяв у ОСОБА_1 для придбання автомобіля, була написана ним під впливом насильства. За даним фактом ним було подано заяву до правоохоронних органів. Також, у незаконний протиправний спосіб ОСОБА_1 вимагав від нього повернення вказаної суми коштів, направляючи ОСОБА_2 листи, що мають ознаки шантажу та загрозу життю і здоров`ю.

Ухвалою Броварського районного суду Київської області від 11 червня 2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Також, ухвалою Броварського районного суду Київської області від 11 червня 2018 року витребувано у Броварського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області належним чином завірені копії звернень ОСОБА_2 та відповідей на них щодо кримінального правопорушення за ч.2 ст.189 КК України.

16 червня 2021 року від представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 до суду надійшов відзив, в якому представник відповідача навів свої аргументи та доводи стосовно суті заявлених позовних вимог.

Представник відповідача зазначив, що відповідач не заперечує сам факт складення ним розписки, якою на переконання позивача нібито було підтверджено факт укладення між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 договору позики, однак така розписка була написана відповідачем під впливом насильства і така розписка не є договором позики за своєю правовою природою. Жодних грошових коштів позивач не передавав відповідачеві, більш того позивач не був присутнім під час відібрання у відповідача насильницьким шляхом такої розписки. Між відповідачем та його колишньою дружиною, ОСОБА_4 ще до інциденту із насильницьким відібранням розписки виник конфлікт з приводу участі аідповідача у вихованні його сина та спілкуванні з ним, а саме колишня дружина категорично заперечувала проти такого спілкування сина з батьком, відбирала сина від батька, незважаючи на батьківські права, якими наділений відповідач та регулярну сплату ним аліментів на утримання його сина. Влітку 2014 року відповідач виїхав разом із сином за місто для його оздоровлення, позивач, який є вітчимом колишньої дружини відповідача, підіслав до ОСОБА_5 незнайомих чоловіків озброєних битами, які вдерлись до дачі відповідача і попередили його про те, що він повинен перестати спілкуватись із сином, в іншому випадку його до цього змусять шляхом застосування фізичної сили. Під час такого конфлікту тілесні ушкодження отримав брат відповідача ОСОБА_6 . Під впливом насильства відповідача було примушено написати розписку, відповідно до якої відповідач нібито повинен віддати позивачеві 4 000 доларів США, яку він нібито взяв для купівлі автомобіля. Чоловіки з битами діяли дуже зухвало, а відповідач відчував реальну загрозу своєму життю і здоров`ю, а також життю і здоров`ю його рідних.

В матеріалах цивільної справи містяться копії документів, що свідчать про звернення відповідача за даним фактом до поліції та ініціювання ним здійснення досудового розслідування за фактом вчинення вищеописаного кримінального правопорушення. Згідно з роз`ясненнями ВСУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання недійсними правочинів» від 06.11.2009 №9: І. При вирішенні спорів про визнання недійсним правочину, вчиненого особою під впливом насильства судам необхідно враховувати, що насильство мас виражатися в незаконних, однак не обов`язково злочинних діях. Насильницькі дії можуть вчинятись як стороною правочину, так і іншою особою як щодо іншої сторони правочину, гак і щодо членів її сім`ї, родичів тощо або їх майна. Факт насильства не обов`язково має бути встановлений вироком суду, постановленим у кримінальній справі.

З приводу самої розписки представник відповідача зазначає, що досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, незважаючи найменування документа, і залежно від установлених результатів роботи відповідні правові висновки.

В разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для нього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором піки, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого візується факт укладення договору позики і його умов.

Натомість, у розписці наданій позивачем взагалі не йдеться про передачу грошових коштів ОСОБА_1 та отримання їх ОСОБА_2 саме від нього. Від кого ОСОБА_2 одержав гроші у розписці не вказується; зазначається лише дата її складення та підписання (30 серпня 2014 року), однак у той же час відсутня дата отримання грошових коштів; не міститься жодних формулювань, які б свідчили, що грошові кошти передавалися саме в борг (на умовах позики), а не для будь-яких інших цілей. Отже, існування боргового зобов`язання також залишається непідтвердженим.

Підсумовуючи викладене вище, представник відповідача зазначає, що за своєю правовою природою надана позивачем розписка не є договором позики, а тому просить у задоволенні позову відмовити. Також представник відповідача просить стягнути з позивача ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в розмірі 14000,00 грн.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_7 позовні вимоги підтримав, надав пояснення аналогічні викладеному у позові, просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні з приводу задоволення позову заперечував, послався на доводи, викладені у відзиві.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення свідків, суд встановив такі фактичні обставини і відповідні їм правовідносини та дійшов таких висновків.

В наявній в матеріалах справи копії розписки зазначено, що ОСОБА_2 зобов`язується повернути суму коштів в розмірі 4000,00 доларів США ОСОБА_8 , отриману на купівлю автомобіля. Суму коштів в розмірі 1000,00 доларів США зобов`язується повернути до 31 серпня 2014 року,суму коштів в розмірі 3000,00 доларів США зобов`язується повернути протягом півроку до 01 березня 2015 року.

Розписка написана та підписана ОСОБА_2 30 серпня 2014 року власноручно.

Також в матеріалах справи містяться матеріали про результати перевірки по зверненню ОСОБА_2 , з яких встановлено, що 31 травня 2018 року до Броварського ВП ГУНП в Київській області поштою надійшло зверенння від ОСОБА_2 про те, що відносно нього вчиняють неправомірні дії.

31 травня 2018 року заступник начальника-начальник СВ Броварського ВП ГУНП Київській області вивчивши матеріали по зверненню ОСОБА_2 , виявив у ньому на час розгляду відсутність даних, які б давали можливість кваліфікувати дії особи(осіб) за ознаками певного кримінального правопорушення та неможливістю у зв`язку з цим внести відповідну інформацію до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

В ході проведення перевірки встановлено, що 20 серпня 2015 року до Броварського ГУНП в Київській області надійшло звернення ОСОБА_2 про те, що відносно нього вчиняють неправомірні дії, яке було зареєстровано до журналу Єдиного обліку заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події Броварського ВП ГУНП в Київській області за № 14849 від 20 серпня 2015 року.

По матеріалу зареєстрованому до Єдиного обліку заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події за № 14849 від 20 серпня 2015 року було прийнято рішення № 10809.

Матеріал за зверненням ОСОБА_2 , зареєстрований зареєстровані у Єдиному обліку заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події Броварського ВП ГУНП в Київській області за № 14220 від 31 травня 2018 року та матеріал зареєстрований до журналу Єдиного обліку заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події Броварського ВП ГУНП в Київській області за № 14849 від 20 серпня 2015 року стосуються одного і того ж питання та ініційовані одним і тим же громадянином.

Враховуючи викладене, вказаний матеріал не було зареєстровано та внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань, а було зареєстровано до журналу єдиного обліку повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події Броварського відділу ГУ НП в Київській області за № 14220 від 31 травня 2018 року.

Свідок ОСОБА_6 в суді зазначила, що розписка була написана у її присутності, події, які були після моменту написання розписки та на чиє ім`я така розписка була написана свідок не пам`ятав.

Свідок ОСОБА_9 в суді розповіла про події, що відбулися 30 серпня 2014 року, про те, що за місцем перебування ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 були присутні сторонні люди (чоловіки), яких вона не може ідентифікувати. Зазначила лише про те,що цей візит не був дружнім. Стосовно будь-яких умов угоди свідок пояснила, що з даного приводу їй нічого не відомо.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно із положеннями статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статті 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; інші правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма.

Згідно зі статтею 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Тлумачення статей 1046 та 1047 ЦК України свідчить, що документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей, є розписка про отримання в борг грошових коштів.

Аналіз частини другої статті 1047 ЦК України дозволяє зробити висновок, що розписка підтверджує укладення договору позики.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) викладено висновок про те, що за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до вчинення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки.

Зазначене також узгоджується із правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 19 травня 2021 року у справі № 128/891/20-ц, провадження № 61-4560 св 21.

Цивільний кодекс України не встановлює обмежень щодо використання розписки в цивільних відносинах, передбачаючи лише випадки, коли розписці надається правопідтверджувальне значення в окремих видах цивільних відносин. У разі якщо складається боргова розписка, це є доказом факту отримання грошових коштів, а тому аргументація, що договір позики не є укладеним через відсутність факту передання грошових коштів за умови недоведеності протилежного, не відповідає нормам законодавства України. В цивільному праві при аналізі правової природи розписки у позикових відносинах йдеться про те, що розписка є замінником письмової форми правочину, яка свідчить про додержання вимоги закону про письмову форму правочину.

Якщо наявний факт існування розписки, у якій позичальник чітко зазначає про отримання коштів, скріплює її своїм підписом, така розписка свідчить про реальний характер договору позики. У назві боргової розписки не обов`язково зазначати слово «позика», адже ключовим є зміст цього документа. Отже, письмове застереження, міститься в тексті договору, про завершену дію передання коштів позичальнику не тільки засвідчує факт такого передання, а і є моментом виникнення зобов`язання за реальним договором позики. Розписка є підтвердженням укладення договору позики, якщо засвідчує факт отримання позики у борг і містить умови щодо її повернення.

Такий висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах висловлений Верховним Судом у постанові від 08 квітня 2021 року у справі № 500/1755/17.

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

У постанові Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі № 201/11388/17 провадження № 61-12383св19 зроблено висновок про те, що розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником у борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Відповідний правовий висновок викладений також у постановах Верховного Суду від 10 грудня 2018 року у справі № 319/1669/16, від 08 липня 2019 року у справі № 524/4946/16, від 12 вересня 2019 року у справі № 604/1038/16 та від 23 квітня 2020 року у справі № 501/1773/16-ц.

Статтею 545 ЦК України визначено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

Отже, наявність оригіналу боргової розписки у позивача, кредитора, свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане.

Зазначений правовий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постановах: від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13; від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

З огляду на викладене вище, суд на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, приходить до висновку про наявність між сторонами правовідносин, які випливають із договору позики, оскільки наявна у позивача розписка підтверджує як факт укладення договору позики, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми, яка в обумовлені договором строки 31 серпня 2014 року та відповідно 01 березня 2015 року не повернута. Доказів, які б підтверджували безгрошовість договору позики, відповідачем не надано.

Посилання відповідачів на те, що розписка була складена під впливом насилля, у присутності сторонніх осіб та за відсутності відповідача не знайшли свого підтвердження при розгляді даної справи, не підтверджені належними доказами та не заслуговують на увагу. Спірна боргова розписка в судовому порядку недійсною не визнавалася, наявність кримінального провадження, відкритого за ч. 1 ст. 189 КК України не є підставою для спростування правової природи даної боргової розписки.

Суд критично оцінює покази допитаних у судовому засіданні свідків щодо правової природи написання боргової розписки, оскільки свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_9 не надали суду чітких та обґрунтованих показань стосовно самого факту написання спірної розписки, факту отримання/передачу коштів. Їхні свідчення є нечіткими та неконкретизованими, а тому не можуть бути покладені в основу встановлення суті та обставин даного спору.

Таким чином, судом встановлено факт укладення договору і отримання позичальником коштів за договором (борговою розпискою від 30 серпня 2014 року), на вказаних у розписці умовах.

Натомість відповідач свої договірні зобов`язання за договором позики не виконав, і не повернув позикодавцю позичені у нього кошти у сумі і у строк, визначений договором (вказаний ним у розписці).

Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Враховуючи викладене вище, сума позики в розмірі 4000,00 доларів США, що станом на 13 жовтня 2017 року за курсом Національного Банку України еквівалентно 108236,00 грн, підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в повному розмірі, а тому позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір у розмірі 1080,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись статтями 207, 208, 525, 526, 527, 545, 554, 626, 629, 638 1046, 1047, 1049 ЦК України, статтями 4, 5, 12, 13, 141, 259, 263 265, 274, 279, 353 ЦПК України, суд,

вирішив:

Позов задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків

НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків

НОМЕР_2 , заборгованість за договором позики від 30 серпня 2014 року в розмірі 4000 (чотири тисячі) доларів США, що по курсу Національного банку України становить 108236 (сто вісім тисяч двісті тридцять шість) грн.

Стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків

НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , витрати по сплаті судового збору в розмірі 1080 (одна тисяча вісімдесят) грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2800( (двадцять вісім тисяч) грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У раз подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київською апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи, які не були присутні у судовому засіданні під час ухвалення судового рішення, мають право подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В.С. Сердинський