Ухвала

01 грудня 2022 року

м. Київ

справа № 755/13126/19

провадження № 61-19185св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Стрільчука В. А.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю «Технобудсервіс 2006»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження заяву ОСОБА_2 про постановлення окремої ухвали в справі за його касаційною скаргою на додаткову постанову Київського апеляційного суду від 15 листопада 2021 року в складі колегії суддів: Соколової В. В., Андрієнко А. М., Поліщук Н. В.,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Технобудсервіс 2006» (далі - ТОВ «Технобудсервіс 2006») про визнання порушених конституційних та трудових прав, скасування наказу про припинення трудового договору, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та зобов`язання вчинити дії.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 25 травня

2020 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 15 червня

2020 року заяву ТОВ «Технобудсервіс 2006» про розподіл судових витрат

у цивільній справі задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Технобудсервіс 2006» понесені судові витрати у розмірі 24 000 грн.

Постановою Київського апеляційного суду від 15 жовтня 2020 року,

з урахуванням ухвали цього ж суду про виправлення описки, апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 25 травня 2020 року у частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про скасування наказу скасовано та ухвалено в цій частині позову нове судове рішення про їх задоволення.

Визнано незаконним та скасовано наказ ТОВ «Технобудсервіс 2006»

від 18 липня 2019 року № 23/1807-19 про припинення трудового договору з ОСОБА_2 згідно з пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Стягнуто з ТОВ «Технобудсервіс 2006» на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 2 305,20 грн та на користь держави - 2 296,80 грн.

Постановою Верховного Суду від 19 травня 2021 року касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково.

Постанову Київського апеляційного суду від 15 жовтня 2020 року скасовано в частині вирішення позовних вимог про скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі, справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В іншій частині постанову суду апеляційної інстанції залишено без змін.

Постановою Київського апеляційного суду від 08 липня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 25 травня 2020 року в частині вирішення позовних вимог про скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі залишено без змін.

Ухвалою Верховного Суду від 26 серпня 2021 року касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Київського апеляційного суду від 08 липня 2021 року визнано неподаною та повернуто заявнику.

У липні 2021 року ТОВ «Технобудсервіс 2006» звернулося до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення на його користь

з ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу.

Додатковою постановою Київського апеляційного суду від 15 листопада 2021 року заяву ТОВ «Технобудсервіс 2006» про ухвалення додаткового рішення задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Технобудсервіс 2006» витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 20 000 грн.

29 листопада 2021 року ОСОБА_2 надіслав через систему «Електронний суд» до Верховного Суду касаційну скаргу на додаткову постанову Київського апеляційного суду від 15 листопада 2021 року.

У касаційній скарзі позивач просив суд касаційної інстанції скасувати додаткову постанову Київського апеляційного суду від 15 листопада

2021 року, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Постановою Верховного Суду від 19 серпня 2022 року касаційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення. Додаткову постанову Київського апеляційного суду від 15 листопада 2021 року залишено без змін.

У листопаді 2022 року ОСОБА_2 подав до суду заяву, в якій

просив відповідно до частин першої та десятої статті 262 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) постановити окрему ухвалу щодо адвоката ТОВ «Технобудсервіс 2006» - ОСОБА_3 ,

оскільки вона не могла брати участь у справі як представник вказаного підприємства.

Відповідно до статті 420 ЦПК України суд касаційної інстанції у випадках і в порядку, встановлених статтею 262 цього Кодексу, може постановити окрему ухвалу.

У частині першій статті 262 ЦПК України передбачено, що суд, виявивши при вирішенні спору порушення законодавства або недоліки в діяльності юридичної особи, державних чи інших органів, інших осіб, постановляє окрему ухвалу, незалежно від того, чи є вони учасниками судового процесу.

Суд вищої інстанції може постановити окрему ухвалу в разі допущення судом нижчої інстанції порушення норм матеріального або процесуального права, незалежно від того, чи є такі порушення підставою для скасування або зміни судового рішення. Такі самі повноваження має Велика Палата Верховного Суду щодо питань передачі справ на розгляд Великої Палати Верховного Суду (частина десята статті 262 ЦПК України).

При вирішенні питання про постановлення окремої ухвали суд має виходити з того, що мають бути виявлені порушення закону. Вирішення питання щодо постановлення окремої ухвали є дискреційними повноваженнями суду

і є його правом, а не обов`язком (постанова Верховного Суду від 12 квітня 2018 року в справі № 761/32388/13-ц).

Разом з тим під час розгляду справи судами встановлено, що адвокат Побережна М. О. представляла інтереси ТОВ «Технобудсервіс 2006» на всіх стадіях розгляду справи та діяла на підставі ордеру та договору про надання правової допомоги. Повноваження вказаного представника були перевірені, зокрема, судом касаційної інстанції.

Аналіз поданої заяви свідчить, що ОСОБА_1 не вказує обґрунтованих підстав для постановлення судом окремої ухвали. Тому в задоволенні заяви слід відмовити.

Керуючись статтями 260, 420 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_2 про постановлення окремої ухвали.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Ігнатенко

С. О. Карпенко

В. А. Стрільчук