справа № 361/5947/21
провадження № 2/361/981/22
28 січня 2022 року м. Бровари
Броварський міськрайонний суд Київської області у складі:
головуючого-судді Дутчака І.М.,
за участю секретарів: Лебідя В.Ю., Панек А.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та додаткових витрат на дитину,
Представник позивача ОСОБА_5 у судовому засіданні позов підтримала, надала пояснення аналогічні викладеному, просила суд задовольнити позовні вимоги повністю. Проти ухвалення у справі заочного рішення не заперечувала.
Відповідач ОСОБА_2 повторно у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином за зареєстрованим місцем проживання, про причини неявки суд він не повідомив, відзив на позов і заяву про розгляд справи за його відсутності до суду не подавав.
За змістом ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, повторно у судове засідання не з`явився без поважних причин або без повідомлення причин неявки та не подав відзив на позов, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Провівши заочний розгляд справи, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків.
Суд встановив, що з 01 лютого 2015 року позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 перебували у шлюбі. Від цього шлюбу вони мають малолітню дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 13 лютого 2019 року шлюб між сторонами розірвано. Із лютого 2017 року сторони подружніх відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть, проживають окремо. Відповідач ОСОБА_2 з цього часу участі у вихованні дочки ОСОБА_3 не бере, матеріальної допомоги на утримання дочки позивачу добровільно не надає. Домовленості щодо утримання дитини батьком, який проживає окремо, між сторонами не досягнуто. Забезпечити дочці належний рівень життя самостійно матір дитини ОСОБА_1 можливості не має.
Із виписки з медичної карти стаціонарного хворого № 47 від 07 вересня 2020 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вбачається, що з 27 серпня 2020 року дитина перебувала на стаціонарному лікуванні у відділенні інтенсивної хіміотерапії онкогематолологічних захворювань Національної дитячої спеціалізованої лікарні "Охматдит".
Починаючи з 20 січня 2021 року ОСОБА_3 отримує хіміотерапію згідно із протоколом AIEOP-BFM ALL 2017, з 20 лютого 2021 року вона перебуває на стаціонарному лікуванні у відділенні хіміотерапії онкогематолологічних захворювань з блоком інтенсивної терапії Національної дитячої спеціалізованої лікарні "Охматдит", 22 лютого 2021 року цій дитині встановлено діагноз: гостра лімфобластна лейкемія, що підтверджується випискою з історії хвороби № 1886.
Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки чи інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Відповідно до положень ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" від 26 квітня 2001 року № 2402-III кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
За змістом ч. 1 ст. 12 зазначеного Закону на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
У ч. 2 ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 180 СК України закріплено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (ст. 141 СК України).
Відповідно ч. ч. 2, 3 ст. 150, ч. ч. 1, 2 ст. 155 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
Згідно із ч. ч. 1, 3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
У ч. 1 ст. 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; інші обставини, що мають істотне значення.
За змістом ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.
Пленум Верховного Суду України у п. 17 постанови № 3 від 15 травня 2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" роз`яснив, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.
Визначаючи частку заробітку (доходу) відповідача ОСОБА_2 , яка буде стягуватися на користь позивача ОСОБА_1 як аліменти на дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , суд враховує стан здоров`я та матеріальне дитини, яка у зв`язку із хворобою періодично потребує стаціонарного лікування, матеріальне становище відповідача, який є працездатним, та заперечень проти позову не подавав, покладених на нього законом батьківських обов`язків щодо утримання малолітньої дочки ОСОБА_3 не виконує, добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини позивачу не надає, домовленості щодо утримання дитини, батьком, який проживає окремо, сторонами не досягнуто.
У ч. 1 ст. 191 СК України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.
Враховуючи наведені вище обставини справи, суд дійшов висновку, що з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 підлягають стягненню аліменти на дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ⅓ частки заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову - 02 липня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття.
За змістом ч. 1 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).
У ч. 2 ст. 185 СК України встановлено, що розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.
Верховний Суд України у постанові від 13 вересня 2017 року у справі № 6-1489цс17 висловив правову позицію та зазначив, що положення ст. 185 СК України стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.
Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.
Верховний Суд у постановах від 12 грудня 2019 року у справі № 756/4947/17-ц та від 26 серпня 2020 року у справі № 336/1488/19 виклав правовий висновок та зазначив, що аналіз норми ст. 185 СК України вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставин підлягають доведенню у судовому засіданні особою, яка пред`явила такий позов.
Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, у кожному конкретному випадку вони є індивідуальними.
Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Враховуючи наведене, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі.
Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 12, ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Що стосується стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 коштів на лікування дочки ОСОБА_3 щомісячно в розмірі 3600 грн., суд зазначає наступне.
Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 року у справі № 320/383/19 звернув увагу на те, що додаткові витрати, зумовлені особливими обставинами, можуть бути присуджені судом у вигляді конкретної суми, що підлягає одноразовій сплаті, або у вигляді щомісячних чи інших періодичних платежів, здійснюваних протягом певного строку чи постійно. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення.
Верховний Суд у постанові від 10 травня 2018 року у справі № 2-1161/2011 зазначив, що розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягненні коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат.
Заявляючи вимоги про стягнення додаткових витрат, які повинні бути понесені у майбутньому, як і фактично понесених витрат, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат із зазначенням їх вартості.
Позивач ОСОБА_1 належним чином вимогу щодо стягнення з відповідача ОСОБА_2 на її користь очікуваних щомісячних додаткових витрат на лікування дочки ОСОБА_3 в розмірі 3600 грн. до повного одужання дитини необґрунтовано, не надано суду доказів та відповідних розрахунків, з яких можна зробити висновок щодо щомісячної вартості лікування дочки, суми витрат, які будуть понесені, не доведено.
Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позивачем ОСОБА_1 позов у цій частині вимог у суді не доведений, тому задоволенню не підлягає.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України у справах про стягнення аліментів суд допускає негайне виконання рішень у межах суми платежу за один місяць.
За змістом п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" у справах у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину позивачі від сплати судового збору звільняються.
Виходячи з наведеного вище, із відповідача ОСОБА_2 у дохід держави за дві вимоги немайнового характеру підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1816 грн. (908 грн. х 2) згідно із вимогами ст. 141 ЦПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 5, 12, 13, 76, 81, 89, 141, 223, 259, 263 - 265, 280 - 282 ЦПК України, суд
Позов задовольнити частково.
Стягувати з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) аліменти на дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ⅓ частки його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 02 липня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття.
В іншій частині у задоволенні позову відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь держави судовий збір у розмірі 1816 (одна тисяча вісімсот шістнадцять) грн.
Рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць підлягає негайному виконанню.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом двадцяти днів з дня вручення йому копії цього рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивачем апеляційна скарга на заочне рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Дутчак І. М.