головуючий у суді І інстанції Дубас Т.В.
провадження № 22-ц/824/7155/2022
суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Мостова Г.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

21 грудня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Мостової Г.І.,

суддів: Березовенко Р.В., Лапчевської О.Ф.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Циби Оксани Юріївни на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13 грудня 2021 року та додаткове рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 січня 2022 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області, про визначення місця проживання дітей та стягнення аліментів, -

в с т а н о в и в:

У липні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_2 , у якому просила суд:

визначити місце проживання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з матір`ю ОСОБА_1 ;

стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 4 000 грн, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позову і до досягнення дитиною повноліття;

стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на доньку - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі у розмірі 4 000 грн, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позову і до досягнення дитиною повноліття.

Позов обґрунтовано тим, що позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 2006 року по 2020 рік. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04 вересня 2020 року шлюб між сторонами розірвано. Сторони мають спільних неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позивач офіційно працевлаштована, самостійно отримує доходи. Діти відвідують навчальні заклади, обліковані в медичних установах. Позивач постійно слідкує за станом здоров`я дітей, їх розвитком, виховує та піклується про них, у матері з дітьми психологічний контакт і прив`язаність один до одного.

Відповідач участі у вихованні та утриманні дітей не приймає, байдуже ставиться до інтересів та долі дітей. Родичі відповідача агресивно та неприязно ставляться до позивача та дітей, що зокрема виразилось у конфлікті, який мав місце 04 липня 2020 року. Мати відповідача ображала та застосовувала фізичне насильство до малолітнього сина ОСОБА_3 . За цим фактом позивачем було подано відповідну заяву до правоохоронних органів 05 липня 2020 року.

Діти фактично перебувають на утримані позивача, їх утримання та забезпечення їм нормального рівня життя для неї є досить складним, оскільки нормальне харчування, повноцінний духовний та фізичний розвиток дітей потребує значних матеріальних витрат. Відповідач же має значні неофіційні, але регулярні доходи, володіє та користується транспортним засобом, однак кошти на виховання та забезпечення дітей не виділяє та не бере участі у їх вихованні вже понад 2 років, нехтує своїми батьківськими обов`язками.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13 грудня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визначено місце проживання доньки ОСОБА_4 разом з матір`ю ОСОБА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячно у твердій грошовій сумі у розмірі 1 500 грн, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 21 липня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на доньку - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , щомісячно у твердій грошовій сумі у розмірі 1 500 грн, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 21 липня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття.

У задоволенні інших вимог позову відмовлено.

Рішення мотивоване тим, що відповідач погодився на визначення місця проживання дітей разом з позивачем.

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на час ухвалення рішення у справі виповнилось 14 років, тому особа має право вільно обирати своє місце проживання, між сторонами відсутній спір щодо її місця проживання, а тому суд першої інстанції дійшов висновку про те, що провадження у цій частині підлягає закриттю.

Виходячи із встановленого державою розміру прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку та обоюдного обов`язку батьків на їх утримання, а також обставини для необхідного рівня життя дитини, гармонійного розвитку, судом визначено розмір аліментів для утримання кожної дитини щомісячно у твердій грошовій сумі у розмірі у розмірі 1 500 грн, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Судом першої інстанції відмовлено у задоволенні вимоги щодо стягнення витрат за професійну правничу допомогу, оскільки в матеріалах справи відсутні докази підтвердження витрат на професійну правничу допомогу на загальну суму 15 000 грн.

Додатковим рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 січня 2022 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені ним витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4 125 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 - адвокат Циба О.Ю. подала апеляційну скаргу, у якій просить:

- частково скасувати рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 січня 2022 року та ухвалити нове, яким:

стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячно у твердій грошовій сумі у розмірі 4 000 грн, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 21 липня 2020 року і до досягнення дитину повноліття;

стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на доньку - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , щомісячно у твердій грошовій сумі у розмірі 4 000 грн, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 21 липня 2020 року і до досягнення дитину повноліття;

стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу.

- скасувати додаткове рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 січня 2022 року та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні заяви представника відповідача про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу.

Апеляційна скарга мотивована тим, що визначений судом розмір аліментів не є достатнім для забезпечення необхідного рівня життя дітей та їх гармонійного розвитку.

Позивач не отримувала відзив на позов, який поданий ним із порушенням строку, а тому такий докази додані до нього не можна вважати належними та допустимими доказами.

Відповідачем надані квитанції на підтвердження добровільної сплати ним аліментів, які є ілюзією утримання дітей, оскільки виплати вчинені незадовго перед поданням відзиву та після ознайомлення з текстом позовної заяви.

Судом першої інстанції не надано оцінки доводам позивача про те, що відповідач має значні неофіційні, але регулярні доходи, володіє та користується транспортним засобом, що підтверджує його фінансову спроможність забезпечувати дітей та сплачувати аліменти у розмірі 4 000 грн на місяць на кожну дитину (підтверджується листом РСЦ МВС в Київській області, долученим до матеріалів справи).

Відповідачем на підтвердження розміру судових витрат на професійну правничу допомогу долучено акт надання послуг, зі змісту якого вбачається, що ним прийнято послуги правової допомоги на суму 8 250 грн. Тобто відповідач посилається на те, що не має належного рівня доходу для отримання дітей, однак подає до суду документи щодо судових витрат, які є неспівмірними із заявленим ним розміром доходів.

Дохід позивача не є значним та самостійно вона не має фінансової можливості утримувати дітей для забезпечення їх гармонійного розвитку.

Висновок суду першої інстанції про відсутність доказів на підтвердження витрат позивача на професійну правничу допомогу у розмірі 15 000 грн не відповідають фактичним обставинам справи. Документи, що підтверджують понесення позивачем судових витрат на загальну суму 7 000 грн залишилися поза увагою суду.

На підтвердження розміру понесених позивачем судових витрат до позову додано копію договору про надання правничої допомоги та копію акта приймання-передачі наданої правової допомоги від 16 липня 2020 року. За умовами цього договору клієнт сплачує гонорар авансовим платежем у розмірі 7 000 грн не пізніше 10 днів з моменту підписання договору, про що складається акт.

Також апелянт посилається на висновки Верховного Суду, які викладені у постанові від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19, відповідно до яких витрати на надану професійну правничу допомогу підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже сплачено стороною чи тільки має бути сплачено.

До заяви відповідача про ухвалення додаткового рішення не додано доказів направлення заяви та доданих до неї документів іншим учасникам справи, тому такі докази не могли бути взяті до уваги. Позивач була позбавлена можливості подати свої доводи та заперечення щодо стягнення судових витрат.

Від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому відповідач просить апеляційний суд залишити рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13 грудня 2021 року та додаткове рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 січня 2022 року без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відзив обґрунтовано тим, що оскаржувані рішення та додаткове рішення ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права, є законними та обґрунтованими.

Судом першої інстанції встановлено на підставі поданих представником відповідача доказів, що відповідач офіційно працевлаштований в ТОВ «Укрдісплей», займає посаду монтажника метало пластикових конструкцій та розмір його заробітної плати становить 4 991 грн. Тобто відповідач об`єктивно не має можливості сплачувати аліменти у розмірі майже у два рази більшому, ніж дохід, що він отримує. Усі докази участі відповідача в утриманні дітей були надані належним чином та у разі виникнення будь-яких сумнівів вони могли бути надані в оригіналі.

Твердження позивача про значні неофіційні доходи відповідача нічим не доведено. Копія листа МВС не може підтверджувати те, що відповідач використовує транспортний засіб.

Позивачем не надано доказів на підтвердження реальності понесених витрат (квитанції), жоден з представників позивача не приймав участі у судових засіданнях, що відбувалися під час розгляду справи судом першої інстанції, а тому заявлені витрати є непідтвердженими та неспіврозмірними.

За змістом частини 13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

З огляду на те, що зазначений спір є малозначний, ця справа є справою незначної складності, а тому справа розглядається судом апеляційної інстанції у порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13 грудня 2021 року не оскаржується у частині визначення місця проживання дитини, тому предметом апеляційного перегляду є оскаржуване рішення лише у частині розміру стягнутих аліментів та судових витрат.

Колегія суддів, вислухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, дійшла таких висновків.

Судом встановлено і це вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 та ОСОБА_5 зареєстрували шлюб 10 червня 2006 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 (а.с. 12).

Під час шлюбу у ОСОБА_2 та ОСОБА_1 народилося двоє дітей:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 (а.с. 13);

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 (а.с. 14);

Відповідно до довідки від 14 липня 2020 року, виданої ПП «Самсоне», ОСОБА_1 працює на посаді бухгалтера в ПП «Самсоне» з окладом у розмірі 5 020 грн (а.с. 19).

Згідно з довідкою про доходи, виданою ТОВ «Укрдісплей», ОСОБА_2 працює в ТОВ «Укрдісплей» на посаді монтажника металопластикових конструкцій, його дохід за період з 01 січня 2021 року по 30 квітня 2021 року становить 24 800 грн (а.с. 91).

Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Батьки зобов`язані утримувати свою дитину незалежно від того, одружені вони чи ні, чи їх шлюб розірвано.

Частиною 3 статті 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до частини 1 статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з частиною 2 статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до частини 1 статті 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Частиною 3 статті 182 СК України суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Звертаючись до суду з позовними вимогами про стягнення аліментів, позивач посилалася на те, що відповідач має значні неофіційні, але регулярні доходи, володіє та користується транспортним засобом (а.с. 5).

Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності.

Стаття 81 ЦПК України надає право сторонам та іншим учасникам справи подавати докази на підтвердження своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76 ЦПК України).

Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Одних доказів, або клопотання про їх витребування судом, на підтвердження неофіційних доходів відповідача, його майна та місця роботи, позивачем не надано.

Відповідно до частини 4 статті 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Також позивачем не доведено наявність підстав для того щоб суд не обмежувався розміром заробітку (доходу) платника аліментів під час визначення розміру аліментів на підставі частини 3 статті 182 СК України.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, належним чином дослідивши та давши оцінку поданим сторонами доказам, врахувавши положення статей 182-185, 191 СК України, врахувавши матеріальне становище платника аліментів, правильно визначив розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача.

Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що відповідачем подано відзив на позов з пропуском строку на його подачу та не направлено додані до нього документи іншим учасникам, оскільки у матеріалах справи наявні поштові накладні з описом вкладення на підтвердження направлення відповідачем відзиву позивачу та третій особі (а.с. 102-103). Крім того, у відзиві відповідачем заявлено та обґрунтовано клопотання про поновлення строку на його подачу та зазначено попередній розрахунок судових витрат відповідача.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції викладені в оскаржуваному рішення щодо розміру стягнених аліментів ґрунтуються на вимогах закону та відповідають обставинам справи.

Відмовляючи позивачу у стягненні з відповідача на її користь судових витрат суд першої інстанції виходив з того, що в матеріалах справи відсутні докази підтвердження витрат на професійну правничу допомогу на загальну суму 15 000 грн.

У матеріалах справи наявний договір про надання (правничої) правової допомоги від 09 липня 2009 року, укладений між ОСОБА_1 та адвокатом Мадяр І.І. та акт приймання-передачі наданої правової допомоги від 16 липня 2020 року

Відповідно до пункту 4 договору за правничу (правову) допомогу, надану за цим договором, клієнт сплачує адвокату гонорар у розмірі 15 000 грн. Порядок оплати гонорару клієнт сплачує авансовий платіж у розмір 7 000 гривень не пізніше 10 днів з моменту підписання цього Договору, про що складається відповідний акт, друга частина гонорару сплачується у розмірі 8 000 грн сплачується клієнтом не пізніше 20 серпня 2020 року, про що складається відповідний акт. Правова допомога вважається наданою після підписання акту приймання-передачі наданої правової допомоги, який підписується сторонами.

Відповідно до акта приймання-передачі наданої правової допомоги від 16 липня 2020 року адвокатом Мадяром І.І. надано ОСОБА_1 правову допомогу на загальну суму 7 000 грн.

Положеннями статті 59 Конституції України передбачено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини 1 статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру.

Згідно зі статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 28 грудня 2020 року у справі № 640/18402/19 вказано, що «суд з огляду на умови договору про надання правової допомоги, враховуючи складання і підписання адвокатом всіх процесуальних документів від імені і в інтересах позивача, дійшов висновку, що в даній конкретній справі витрати на правову допомогу у сумі 12 350 грн є реальними, підтвердженими матеріалами справи. Щодо відсутності детального опису робіт на виконання положень частини четвертої статті 134 КАС України, суд звертає увагу на зміст цієї норми, яка запроваджена «для визначення розміру витрат», в той час як в межах цієї справи розмір гонорару адвоката встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі, не залежить від обсягу послуг та часу витраченого представником позивача, а отже є визначеним».

За таких обставин та враховуючи відсутність у справі обґрунтованих заперечень щодо неспівмірності заявленого розміру витрат на оплату правничої допомоги, погодження сторін договору про надання правової допомоги щодо оплати адвокату гонорару у фіксованому розмірі, можливість вирішення питання про відшкодування таких витрат незалежно від того, чи їх фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено, суд першої інстанції зробив безпідставний висновок, що в матеріалах справи відсутні докази підтвердження витрат на професійну правничу допомогу на загальну суму 15 000 грн.

У відзиві на позовну заяву відповідачем зазначалося про не співмірність та непідтвердженість заявлених позивачем витрат на правничу допомогу, однак такі посилання жодним чином не обґрунтовані.

Враховуючи, що позов задоволено частково (враховуючи розмір задоволених позовних вимог: 1 500 грн х 100 % : 4 000 грн заявленого розміру аліментів = 37,5 %), а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати на правову допомогу у суді першої інстанції пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, що становить 5 625 грн (37,5% х 15 000 грн. : 100% = 5 625 грн).

Щодо додаткового рішення суду.

Задовольняючи заяву про ухвалення додаткового рішення суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем надано до суду належні докази на підтвердження понесення ним судових витрат.

Колегія суддів не погоджується з вищевказаним висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до частини 8 статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно з частиною 9 статті 83 ЦПК України копії доказів, що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними.

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

До поданої відповідачем заяви про ухвалення додаткового рішення ним додані докази: квитанція, акт наданих послуг до договору про надання правничої допомоги.

Разом з тим, матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що долучені відповідачем до заяви докази, на підтвердження понесення ним витрат на правничу допомогу, були надіслані усім сторонам у справі.

Враховуючи наведене, а також те, на порушення вимог частини 9 статті 83 ЦПК України, докази подані відповідачем на підтвердження понесених ним витрат на правничу допомогу, не були направлені усім учасникам справи, вони не можуть братися судом до уваги під час вирішення питання про стягнення витрат на правничу допомогу, що не було враховано судом першої інстанції під час ухвалення оскаржуваного додаткового рішення суду.

Інших доказів на підтвердження понесених відповідачем витрат на правничу допомогу, які були б надані суду з дотриманням установленого процесуальним законом порядку, матеріали справи не містять.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що додаткове рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 січня 2022 року ухвалене з порушенням норм процесуального права, що є підставою для його скасування з ухваленням нового, про відмову у стягненні витрат на правничу допомогу.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Керуючись статтями 367, 369, 375, 381-384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Циби Оксани Юріївни задовольнити частково.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13 грудня 2021 року в частині визначеного розміру аліментів, які підлягають до стягнення на дітей залишити без змін.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13 грудня 2021 року в частині відмови у відшкодуванні витрат позивача на професійну правничу допомогу скасувати з ухваленням нового судового рішення.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати на правову допомогу у суді першої інстанції у розмірі 5 625 грн.

Додаткове рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 січня 2022 року скасувати з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні заяви представника ОСОБА_2 - адвоката Зажигаєвої Вікторії Борисівни про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і не може бути оскаржена в касаційному порядку крім випадків, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді Р.В. Березовенко

О.Ф. Лапчевська