справа 755/7678/22
головуючий у суді І інстанції Виниченко Л.М.
суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Мостова Г.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

07 грудня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Мостової Г.І.,

суддів: Коцюрба О.П., Лапчевської О.Ф.,

за участі секретаря судового засідання Сердюк К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Красника Станіслава Михайловича на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 23 серпня 2022 року

у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Київ), заінтересована особа: ОСОБА_2 , про зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в :

18 серпня 2022 року ОСОБА_1 , в особі представника Красника С.М. , через систему «Електронний суд» звернувся до Дніпровського районного суду міста Києва зі скаргою на дії Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), заінтересована особа: ОСОБА_2 про зобов`язання вчинити дії.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 23 серпня 2022 року скаргу ОСОБА_1 залишено без розгляду.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що скарга ОСОБА_1 подана до суду з пропуском процесуального строку для подання до суду скарги на дії державного виконавця без подачі заяви про поновлення такого строку, скарга залишена без розгляду у зв`язку із пропущенням визначеного статтею 449 ЦПК України строку звернення до суду.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 - адвокат Красник С.М. подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 23 серпня 2022 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою саме на бездіяльність державного виконавця.

Матеріалами доданими до скарги підтверджується, що починаючи з липня 2021 року Дніпровським відділом ДВС у місті Києві не надано відповіді щодо підстав не врахування квитанцій без призначення платежу.

У зв`язку з бездіяльністю та ігноруванням законних вимог ОСОБА_1 протягом тривалого часу порушується його право щодо встановлення дійсного розміру заборгованості зі сплати аліментів.

Бездіяльність виконавця, посадових осіб органів ДВС є триваючим правопорушенням, у зв`язку з чим початок перебігу строку на її оскарження автоматично відкладається.

Від заінтересованої особиОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому вона просить залишити апеляційну скаргу буз задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Відзив обґрунтовано тим, що у діях державного виконавця відсутня бездіяльність щодо не врахування окремих квитанцій по сплаті аліментів боржником у розрахунку заборгованості. Виконавець двічі на звернення представники боржника надавав йому розрахунки заборгованості по сплаті аліментів від 10 серпня 2021 року та від 31 січня 2022 року, відхиливши квитанції без вказівки цільового призначення платежу, які особисто отримані представником апелянта. Така дія, як проведення взаємної звірки розрахунків у виконавчому провадженні не передбачена статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження».

Боржник безспірно знав про неврахування державним виконавцем квитанції без вказівки цільового призначення платежу у загальній сумі заборгованості по сплаті аліментів вже 10 серпня 2021 року, коли він отримав розрахунок заборгованості по сплаті аліментів без урахування нецільових квитанцій.

Висновки постанови Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі № 175/3995/17 не можуть бути застосовані до спірних правовідносинах, оскільки фабула справи ґрунтується на інших обставинах

Колегія апеляційного суду, вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, дійшла висновку про таке.

Відповідно до частин 1, 5 статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до частин 1, 2 статті 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду:

а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи;

б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій.

Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Системний аналіз вказаних процесуальних норм свідчить про те, що перебіг десятиденного строку для оскарження рішення, дій чи бездіяльності починається з наступного дня після настання події, з якою пов`язано його початок, тобто після фактичної або можливої обізнаності особи про порушення її прав і свобод.

Статтею 126 ЦПК України передбачено, що право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно з частиною 1 статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі та застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 листопада 2020 року у справі №466/948/19 (провадження № 61-16974св19) зроблено висновок, що «з`ясування обставин дотримання заявником процесуального строку на звернення до суду зі скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця, наявності клопотання про його поновлення та поважних причин для його поновлення має першочергове значення, оскільки правовим наслідком недотримання встановленого законом строку звернення зі скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця, відсутності клопотання про поновлення зазначеного строку та поважності причин для його поновлення, є залишення скарги без розгляду та повернення її заявникові».

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 листопада 2020 року в справі № 439/1493/15-ц (провадження № 61-7804св19) зроблено висновок по застосуванню статті 449 ЦПК України та вказано, що «такі строки є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно із скаргою або викладається в скарзі у вигляді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити з того, що у відповідному законодавстві не міститься перелік таких поважних причин, їх з`ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи. При вирішенні питання про те, які підстави можна вважати поважними для поновлення строку звернення до суду з відповідною скаргою, суд має керуватися тим, що вичерпного переліку таких підстав процесуальний закон не містить, вони у кожному конкретному випадку залежать від певних ситуацій. При цьому судом також має враховуватися прецедентна практика Європейського суду з прав людини щодо застосування статті б Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує справедливий судовий розгляд, а виконання рішення суду є завершальною частиною розгляду цивільної справи».

У справі, що переглядається рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 05 лютого 2010 року у справі № 2-627/10 з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на неповнолітню доньку ОСОБА_4 у розмірі 1/4 частини його заробітку і (доходу) щомісячно починаючи з 23 листопада 2009 року і до досягнення дитиною повноліття, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с. 23 зі звороту).

Постановою головного державного виконавця Дніпровським ВДВС РУЮ у місті Києві від 15 лютого 2010 року відкрите виконавчого провадження № 17439196 щодо примусового виконання виконавчого листа № 2-627/10 (а.с. 23).

У зв`язку з втратою матеріалів виконавчого провадження Дніпровським районним судом міста Києва 04 березня 2021 року видано дублікат виконавчого листа № 2-627/10 (а.с. 27).

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 18 червня 2021 року відкрито провадження у справі № 755/9366/21 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення пені за несвоєчасну сплату (а.с. 97).

07 липня 2021 року представник боржника ОСОБА_1 - адвокат Красник С.М. звернувся до Дніпровського ВДВС ГТУЮ в міста Києві із заявою про проведення взаємної звірки розрахунків у виконавчому провадженні, у якій посилався на те, що розмір заборгованості та сума сплачених ним аліментів відрізняються (а.с. 41 зі звороту).

10 серпня 2021 року державним виконавцем Дніпровського ВДВС ЦМУ МЮ (м. Київ) здійснений розрахунок заборгованості зі сплати аліментів у межах ВП № 17439196 за період із листопада 2009 року по листопад 2015 року у розмірі 59 720 грн 25 коп. (а.с. 40 зі звороту 41).

ОСОБА_1 в апеляційній скарзі вказує на те, що починаючи з липня 2021 року Дніпровським відділом ДВС у місті Києві не надано відповіді щодо підстав не врахування квитанцій про сплату ним аліментів без призначення платежу, що є, на думку апелянта, триваючим порушенням державного виконавця.

Разом з тим, апеляційний суд відхиляє зазначені аргументи скаржника, оскільки дізнавшись у 2021 року про розмір нарахованої заборгованості за аліментами, яка свідчила про неврахування квитанції без призначення платежу, ОСОБА_1 використав захист прав боржника шляхом звернення до державного виконавця із клопотанням про проведення взаємної звірки розрахунків у виконавчому провадженні, а не шляхом оскарження дій виконавця.

Використання такого способу захисту порушених прав не свідчить про поважність причини пропуску строку на звернення до суду з цією скаргою. ОСОБА_1 звернувся до суду із пропуском десятиденного строку, встановленого статтею 449 ЦПК України. Інших доказів щодо поважності причин пропуску строку банком не надано.

За таких обставин, суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок про залишення скарги без розгляду.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи, правильності висновків суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному судовому рішенні, вони не спростовують, а тому відхиляються апеляційним судом у зв`язку з їх необґрунтованістю.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, підстави для її скасування або зміни у суду апеляційної інстанції відсутні.

Щодо судових витрат.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просила вирішити питання розподілу її судових витрат на правову допомогу в апеляційній інстанції та стягнути з апелянта витрати на правову допомогу у розмірі 7 650 грн.

На підтвердження понесених витрат ОСОБА_2 надано:

Додаткову угоду від 24 жовтня 2022 року № 2 до договору від 09 березня 2021 року № 19, укладену між ОСОБА_2 та Адвокатським об`єднанням «Чучковських», відповідно до якої вартість послуг з надання правової допомоги згідно з договором № 19 щодо надання професійної правничої допомоги та представництво інтересів клієнта у справі № 755/7678/22 за скаргою ОСОБА_1 становить 3 000 грн за одну годину роботи адвоката;

Акт від 09 листопада 2019 року, відповідно до якого Адвокатським об`єднанням «Чучковських» виконані, а клієнтом ОСОБА_2 прийняті такі роботи: ознайомлення з матеріалами справи № 755/7678/22 тривалістю 33 хв., вартість - 1650 грн; складання відзиву на апеляційну скаргу тривалістю 2 год., вартістю 6 000 грн, а всього - 7 650 грн.

Відповідно до частини 8 статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Докази на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до частин 1, 13 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України у резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Оскільки оскаржена ухвала суду першої інстанції залишена без змін, враховуючи документальне підтвердження витрат ОСОБА_2 , пов`язаних з правничою допомогою адвоката у суді апеляційної інстанції, відсутність заяви (заперечення) боржника щодо неспівмірності таких витрат, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 таких витрат у заявленому розмірі.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Красника Станіслава Михайловича залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 23 серпня 2022 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7 650 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення 22 грудня 2022 року.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді О.П. Коцюрба

О.Ф. Лапчевська