КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа № 367/2289/22
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача Кирилюк Г.М.,

суддів: Рейнарт І.М., Семенюк Т.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Укрсиббанк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «КИЇВ ФІНАНС», ОСОБА_2 , третя особа: Пірнівська сільська рада Київської області в особі державного реєстратора Стукача Сергія Вікторовича про скасування рішення про державну реєстрацію та припинення права власності на нерухоме майно, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Романцової Тетяни Володимирівни на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 01 серпня 2022 року в складі судді Карабази Н.Ф.,

встановив:

11.07.2022 ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просила скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 06.10.2021, індексний номер: 60784292, про реєстрацію права власності на земельну ділянку, загальною площею 0,0999 га, кадастровий номер :01:174:0371, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , за ОСОБА_2 , а також рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 07.10.2021, індексний номер: 60818715) про виправлення права власності на вказану земельну ділянку.

Також просила скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 08.07.2021, індексний номер : 59182592, про реєстрацію відступлення прав іпотеки та відомостей про іпотекодержателя з ТОВ "ФК "КИЇВ ФІНАНС" на ОСОБА_2 ; припинити право власності ОСОБА_2 на вказану земельну ділянку, визнати право власності (поновити запис) про право власності на цю земельну ділянку за ОСОБА_3 та зобов`язати АТ "Укрсиббанк", ТОВ «ФК «КИЇВ ФІНАНС», ОСОБА_2 повернути оригінали правовстановлюючих документів на земельну ділянку позивачу.

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 01 серпня 2022 року вказану позовну заяву визнано неподаною та повернуто позивачу.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що позивачка не усунула в повному обсязі недоліки позовної заяви.

04.10.2022 представник ОСОБА_1 - адвокат Романцова Т. В. подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 01 серпня 2022 року та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Свої доводи обґрунтовує тим, що станом на день звернення з позовною заявою спірна земельна ділянка зареєстрована на праві власності за фізичною особою ОСОБА_2 , яка є відповідачем у справі.

Позивачу ОСОБА_2 взагалі є невідомою особою та у позивача відсутні будь-які відомості про неї, у тому числі засоби зв`язку, дата народження, місце проживання тощо.

До позовної заяви було подано заяву про забезпечення доказів, в якій викладена аргументація відносно необхідності вирішення питання про витребування у Центрального міжрегіонального управління державної міграційної служби у місті Києві та Київській області інформацію щодо видачі ОСОБА_2 паспорту громадянина України та паспорту громадянина України для виїзду за кордон, дати та органу, що їх видав, відомості про реєстрацію місця проживання/перебування останньої, починаючи з січня 2021 року по теперішній час.

Особа, яка подає позовну заяву, вправі очікувати від суду застосування ч.5 ст. 12, ч. 1 ст. 196 , п. 3 ч.1 ст.189, пп5 7 8 ч.2 ст.197 ЦПК України, які надають право звернення з позовом з можливістю подальшого вирішення питань щодо визначення предмета доказування, надання та витребування доказів в установленому порядку.

Вказує, що суд першої інстанції, повертаючи позовною заяву, виявив надмірний формалізм при вирішенні питання щодо прийняття позовної заяви, що позбавило заявника права на доступ до суду та завадило розгляду її позовних вимог.

Правом надання відзиву на апеляційну скаргу учасники справи не скористались.

Відповідно до положень частини 2 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

У пункті 8 частини другої статті 129 Конституції України визначено, що до основних засад судочинства належить забезпечення права на апеляційний перегляд справи.

Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із тим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (§ 59 рішення ЄСПЛ у справі «De Geouffre de la Pradelle v. France» від 16 грудня 1992 року, заява № 12964/87).

У § 36 рішення у справі «Bellet v. France» від 04 грудня 1955 року, заява № 23805/94, ЄСПЛ зазначив, що «стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».

При цьому складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. ЄСПЛ зазначає, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення ЄСПЛ у справі «Дія 97 проти України» від 21 жовтня 2010 року).

Аналогічні правові висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах містяться в постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 06 лютого 2019 року в справі № 361/161/13-ц (провадження № 61-37352сво18).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 175 ЦПК України позовна заява повинна містити: повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти.

У частинах першій-третій статті 185 ЦПК України визначено, що суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві (частина тертя статті 185 ЦПК України).

Суд першої інстанції проаналізував надіслані позивачем матеріали на виконання вимог ухвали суду та встановив, що недоліки позовної заяви позивачем не усунуто в повному обсязі, а саме не зазначено місце проживання чи перебування відповідача, поштовий індекс, відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти.

Постановляючи 01 серпня 2022 року ухвалу про повернення позовної заяви в порядку частини третьої статті 185 ЦПК України, суд першої інстанції діяв у межах повноважень, визначених процесуальним законом.

При цьому слід зауважити, що особи, які беруть участь у справі, зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки (частина перша статті 44 ЦПК України).

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

Однакове застосування закону забезпечує загальнообов`язковість закону, рівність перед законом та правову визначеність у державі, яка керується верховенством права. Єдина практика застосування законів поліпшує громадське сприйняття справедливості та правосуддя, а також довіру до відправлення правосуддя.

Згідно з практикою ЄСПЛ право доступу до суду є невід`ємною складовою права на суд, гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції (див. mutatis mutandis рішення у справі «Ґолдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom) від 21 лютого 1975 року, заява № 4451/70, § 36). «Право на суд» не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право доступу до суду за його природою потребує регулювання з боку держави. Гарантуючи сторонам право доступу до суду для визначення їхніх «цивільних прав та обов`язків», пункт 1 статті 6 Конвенції залишає державі вільний вибір засобів, що використовуватимуться для досягнення цієї мети (див. mutatis mutandis рішення у справі «Креуз проти Польщі» (Kreuz v. Poland) від 16 червня 2001 року, заява № 28249/95, § 53).

Отже, не кожна перешкода у реалізації права на суд, зокрема права на доступ до суду, є порушенням такого права. Застосовані державою обмеження права на доступ до суду не можуть порушувати саму сутність цього права. Більше того, обмеження не входить у сферу застосування пункту 1 статті 6 Конвенції, якщо не переслідує легітимну мету, і якщо відсутнє «пропорційне співвідношення між використаними засобами та переслідуваною метою» (див. mutatis mutandis рішення у справі «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom) від 28 травня 1985 року, заява № 8225/78, § 57; рішення у справі «Файєд проти Сполученого Королівства» (Fayed v. the United Kingdom) від 21 вересня 1980 року, заява № 17101/90, § 65).

Частина дев`ята статті 28 ЦПК України передбачає, що позови до відповідача, місце реєстрації проживання або перебування якого невідоме, пред`являються за місцезнаходженням майна відповідача чи за останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання або перебування чи постійного його заняття (роботи).

Як передбачено частинами шостою, восьмою, дев`ятою, десятою статті 187 ЦПК України у разі якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи. Суддя з метою визначення підсудності може також користуватися даними Єдиного державного демографічного реєстру. Якщо за результатами отриманої судом інформації буде встановлено, що справа не підсудна цьому суду, суд надсилає справу за підсудністю в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу. Якщо отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи, суд вирішує питання про відкриття провадження у справі. Подальший виклик такої особи як відповідача у справі здійснюється через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України.

Враховуючи те, що позивачу відомо місцезнаходження майна відповідача ОСОБА_2 ( земельна ділянка, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ), подана позивачем позовна заява за змістом і формою не відповідала вимогам процесуального закону, тому визначені судом недоліки, на усунення яких позивачу надавався строк, не можна визнати формальними.

Таким чином, наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновки суду першої інстанції.

Вищевикладене свідчить про те, що апеляційна скарги є необґрунтованою, а тому не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 353, 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України суд

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Романцової Тетяни Володимирівни залишити без задоволення.

Ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 01 серпня 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач Г. М. Кирилюк

Судді: І. М. Рейнарт

Т. А. Семенюк