Справа №442/7095/22
Провадження №2/442/1452/2022
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

заочне

20 грудня 2022 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області

в складі:

головуючого судді - Хомика А.П.

з участю секретаря судового засідання Лужецької С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дрогобичі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,-

встановив :

11.11.2022 позивачі звернулись до суду з позовом до відповідачів, в якому просять визнати ОСОБА_3 та ОСОБА_4 такими, що втратили право користування будинком АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позову, вказує на те, що ОСОБА_1 , 1978 р. н., згідно судового рішення від 14.11.2017 року був призначений опікуном свого рідного брата, ОСОБА_2 , 1975 р.н., який цим рішенням був визнаний недієздатним.

06.09.2022 року він успадкував 1/2 частку житлового будинку на АДРЕСА_1 від свого батька, ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Його брат, ОСОБА_2 , також успадкував від батька 1/2 частку того ж будинку.

Також, вони з братом успадкували земельну ділянку, яка розташована під будинком, площею 0,1927 га, кадастровий номер: :01:004:0017 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Після отримання спадщини та перевірки всіх документів, щодо належного їм з братом майна, він виявив, що у будинку є зареєстрованими декілька невідомих йому осіб, а саме:

ОСОБА_3 , 1977 р.н., ОСОБА_4 , 1991 р.н.

Станом на сьогодні, обидва чоловіки не є зняті з реєстрації у Будинку, що підтверджується довідкою з ЦНАП ДМР про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб №008256/11-2022 від 12.10.2022 року.

ОСОБА_3 та ОСОБА_6 не проживають в належному їм з братом будинку, що підтверджують їхні сусіди ОСОБА_7 , який проживає за адресою АДРЕСА_2 , та ОСОБА_8 , який проживає за адресою АДРЕСА_3 , проте, ОСОБА_3 та ОСОБА_6 створюють їм перешкоди у користуванні законно отриманої спадщини.

Батько за життя проживав у квартирі за адресою АДРЕСА_4 , а сам будинок (який побудований ще до 1900 року) використовував як дачний будинок улітку в сезон сільськогосподарських робіт, так як він непридатний для проживання людини.

Бажаючи зняти з реєстрації вищезазначених зареєстрованих осіб, він з братом звернулися в ЦНАП ДМР із заявою власника житла про зняття цих осіб із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування), у чому, 12.10.2022 року, їм було відмовлено на підставі п.14 Розпорядження КМУ від 24.02.2022 року №181-р, Київ, Питання запровадження та забезпечення здійснення заходів правового режиму воєнного стану в Україні, а тому змушені звернутись до суду з даним позовом.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві. В подальшому просив проводити розгляд справи у його відсутності про що подав відповідну заяву.

Відповідачі в судове засідання не з`явились, не повідомивши причин своєї неявки, хоча належним чином були повідомленими про час та місце розгляду справи.

Вимогами ч. 1 ст. 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 2 зазначеної статті закріплено обов`язок суду та учасників судового процесу керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Отже, завданнями судочинства мають керуватися не лише суд, а й сторони.

Згідно правил ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Враховуючи вище викладене, суд ухвалив завершити розгляд справи у відсутності відповідачів, за наявними у матеріалах справи доказами.

Суд, дослідивши наявні матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню.

Встановлено, що відповідно до рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 14.11.2017 ОСОБА_2 визнано недієздатним, його опікуном призначено ОСОБА_1 .

Згідно Свідоцтв про право на спадщину за законом, серія та номер: 733 та 734, виданих 06.09.2022 року приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Легеда М.М., ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є власниками житлового будинку на АДРЕСА_1 , що також підтверджується Витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 06.09.2022 року № 313302672 та №313303395.

Відповідно до Свідоцтв про право на спадщину за законом, серія та номер:735 та 736 відповідно, виданих 06.09.2022 приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Легеда М.М., позивачі успадкували земельну ділянку, яка розташована під вищевказаним будинком, площею 0,1927 га, кадастровий номер: :01:004:0017 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

З Будинкової книги та Довідки про зареєстрованих у житловому будинку осіб № 008256/11-2022 від 12.10.2022 вбачається, що за адресою: АДРЕСА_1 є зареєстрованими: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Останні не є членами сім`ї позивачів.

Зі слів сусідів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у будинку не проживають, ніякої участі в утриманні житла не приймають, особистих речей та (або) речей повсякденного використання, які б їм належали у будинку не має. Будинок є непридатним до проживання, що підтверджується фотографіями, доданими позивачем.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Права власника житлового будинку визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї (в тому числі колишній член сім`ї) власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником будинку або законом.

Беручи до уваги наведене те, що відповідачі не проживають у спірному будинку понад один рік, їх особистих речей в будинку не має, участі у спільному побуті не беруть, та витрат по утриманню будинку чи сплаті комунальних послуг не несуть, суд дійшов висновку про те, що такі їхні дії свідчать про втрату інтересу до вказаного житла. Окрім цього, будь-яких доказів щодо наявності домовленостей щодо порядку користування будинком між позивачами та відповідачами не здобуто, а з наданих доказів вбачається, що вони самостійно залишили жиле приміщення і протягом тривалого часу не намагались вселитись у таке, тому їх слід визнати такими, що втратили право користування вказаним будинком.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 76-83, 141, 223, 247, 259, 263, 264, 265, 280 ЦПК України, суд,

ухвалив :

Позов задоволити.

Визнати ОСОБА_3 , 1977 р.н. та ОСОБА_4 , 1991 р.н., такими, що втратили право користування будинком АДРЕСА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, тобто, шляхом подачі апеляційної скарги до Львівського апеляційного суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складання повного тексту рішення суду через суд.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Сторони:

Позивачі: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_4 ;

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_4

Відповідачі: ОСОБА_3 , 1977 року народження, РНОКПП: невідомий, адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_4 , 1991 року народження, РНОКПП: невідомий, адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Суддя А.П. Хомик