рішення

ІМЕНЕМ УКрАЇНи

Справа № 495/9410/22

Номер провадження 2/495/2738/2022

30 листопада 2022 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючого судді - Боярського О.О.,

при секретарі Саханові О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Білгород-Дністровський в порядку загального позовного провадження в підготовчому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини, -

В С Т А Н О В И В:

Стислий виклад позиції позивача.

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним позовом до ОСОБА_2 в якому просить суд:

-ув`язку з відмовою матері виховувати дитину, відібрати малолітню ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у відповідачки ОСОБА_2 без позбавлення батьківських прав та визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 із батьком ОСОБА_1 за адресою постійного проживання позивача: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позову зазначено, що 15 жовтня 2009 року між громадянином України ОСОБА_1 та громадянкою України ОСОБА_4 (дошлюбне прізвище ОСОБА_5 ) було укладено шлюб, зареєстрований відділом державної реєстрації цивільного стану по місту Білгород-Дністровський Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області, актовий запис № 330.

Від шлюбу сторони мають дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позивач вказує, що стосунки між ним та відповідачкою погіршились, сторони перестали проживати однією сім`єю, перестали вести спільне господарство.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області справа 495/6746/17 від 13 жовтня 2017 року, шлюб між сторонами було розірвано, після чого ОСОБА_4 відновила дошлюбне прізвище - « ОСОБА_5 ».

Довготривалий час сторони проживають окремо.

Позивач вказує, що він з донькою ОСОБА_6 проживав за адресою: АДРЕСА_1 .

Також ОСОБА_1 зазначає, що після розірвання шлюбу ОСОБА_2 проживала окремо, у своєї матері за адресою: АДРЕСА_2 . Як стало відомо позивачу, відповідачка проживала у своєї матері за адресою: АДРЕСА_3 , однак на початку вересня 2022 року ОСОБА_2 змінила своє місце проживання окрім того самостійно без згоди позивача, як батька, забрала доньку ОСОБА_6 , переховувала від її місце знаходження.

ОСОБА_1 вказує,що на початку жовтня 2022 року він дізнався, що колишня дружина ОСОБА_2 разом з їх спільною донькою ОСОБА_3 на початку вересня 2022 виїхали до Республіки Ірландії.

Позивач вважає, що донька має проживати разом із ним, оскільки між ними довірчі стосунки, він з донькою пов`язані спільним побутом, інтересами.

Водночас, постійного місця проживання відповідачка не має, не в повній мірі може забезпечити доньку усім необхідним, що призвело до необхідності визначити в судовому порядку місце проживання доньки разом із батьком, що буде відповідати найкращим інтересам дитини.

ОСОБА_1 вказує, що має у власності приватний будинок що розташований за адресою: АДРЕСА_3 , а також має у праві користування приватний будинок в курортній зоні Чорного моря, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Вказані обставини, на думку позивача, свідчить про те, що він в повній мірі може забезпечити доньку постійним місцем проживання, має постійний дохід.

Намагання визначити місце проживання дитини із Позивачем пов`язане з бажанням захистити інтереси доньки та її права на навчання, безпеку, належний догляд в тому числі медичний, збереження її сталих соціальних зв`язків із однолітками, родичами, хрещеними батьками, бабусею та дідусем, надання дитині можливості самостійно без стороннього тиску визначитись із власною долею з урахуванням думки як матері так і батька.

На підставі наведеного просить задовольнити позов.

Процесуальні дії.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 23 листопада 2022 року провадження по справі було відкрито за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

30.11.2022 року сторони у судове засідання не з`явились.

Позивач в судове засідання не з`явився, відповідно до поданої ним заяви від 29.11.2022 року просить справу розглядати у його відсутність та задовольнити позов у повному обсязі.

Відповідачка в судове засідання не з`явилася. 30.11.2022 року адвокат Каланжов В.І., який діє в інтересах відповідачки ОСОБА_2 на підставі договору про надання правової допомоги, надав до суду заяву про розгляд справи без участі відповідачки, відповідно до якої вказує, що відповідачка ОСОБА_2 позовну заяву та обставини, на які посилається позивач, повністю визнає, не заперечує проти визначення місця проживання неповнолітньої доньки іпську ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із батьком ОСОБА_1 за адресою постійного проживання позивача: АДРЕСА_1 , шляхом відібрання дитини у матері, без позбавлення її батьківських прав. Справу просить розглядати без участі відповідачки. Вказує також, що наслідки визнання позову їй відомі.

У відповідності з ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

У відповідності до ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідно до ч.3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Фактичні обставини справи.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що заявлені вимоги підлягають задоволенню із наступних підстав.

Судом було встановлено, що 15 жовтня 2009 року між громадянином України ОСОБА_1 та громадянкою України ОСОБА_4 (дошлюбне прізвище ОСОБА_5 ) було укладено шлюб, зареєстрований відділом державної реєстрації цивільного стану по місту Білгород-Дністровський Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області, актовий запис № 330.

Від шлюбу сторони мають дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позивач вказує, що стосунки між ним та відповідачкою погіршились, сторони перестали проживати однією сім`єю, перестали вести спільне господарство.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області справа 495/6746/17 від 13 жовтня 2017 року, шлюб між сторонами було розірвано, після чого ОСОБА_4 відновила дошлюбне прізвище - « ОСОБА_5 ».

Довготривалий час сторони проживають окремо.

Позивач вказує, що він з донькою ОСОБА_6 проживав за адресою: АДРЕСА_1 .

Також ОСОБА_1 зазначає, що після розірвання шлюбу ОСОБА_2 проживала окремо, у своєї матері за адресою: АДРЕСА_2 . Як стало відомо позивачу, відповідачка проживала у своєї матері за адресою: АДРЕСА_3 , однак на початку вересня 2022 року ОСОБА_2 змінила своє місце проживання окрім того самостійно без згоди позивача, як батька, забрала доньку ОСОБА_6 , переховувала від її місце знаходження.

ОСОБА_1 вказує,що на початку жовтня 2022 року він дізнався, що колишня дружина ОСОБА_2 разом з їх спільною донькою ОСОБА_3 на початку вересня 2022 виїхали до Республіки Ірландії.

Позивач вважає, що донька має проживати разом із ним, оскільки між ними довірчі стосунки, він з донькою пов`язані спільним побутом, інтересами.

Водночас, постійного місця проживання відповідачка не має, не в повній мірі може забезпечити доньку усім необхідним, що призвело до необхідності визначити в судовому порядку місце проживання доньки разом із батьком, що буде відповідати найкращим інтересам дитини.

ОСОБА_1 вказує, що має у власності приватний будинок що розташований за адресою: АДРЕСА_3 , а також має у праві користування приватний будинок в курортній зоні Чорного моря, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Вказані обставини, на думку позивача, свідчить про те, що він в повній мірі може забезпечити доньку постійним місцем проживання, має постійний дохід.

Намагання визначити місце проживання дитини із Позивачем пов`язане з бажанням захистити інтереси доньки та її права на навчання, безпеку, належний догляд в тому числі медичний, збереження її сталих соціальних зв`язків із однолітками, родичами, хрещеними батьками, бабусею та дідусем, надання дитині можливості самостійно без стороннього тиску визначитись із власною долею з урахуванням думки як матері так і батька.

Під час розгляду справи відповідачка ОСОБА_2 позов ОСОБА_1 та обставини, викладені позивачем у позові, визнала у повному обсязі.

Позиція суду та оцінка аргументів сторін.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно з частинами восьмою, дев`ятою статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України "Про охорону дитинства").

Згідно із ст.12 Закону України "Про охорону дитинства" на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Відповідно до ч.1 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Статтею 161 СК України визначено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

У частинах першій-третій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Під час будь-якого розгляду згідно з пунктом 1 цієї статті всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини насамперед необхідно виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан, тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц, провадження № 61-327цс18 відступила від висновків Верховного Суду України, висловлених у постановах від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2445цс16 та від 12 липня 2017 року у справі № 6-564цс17, щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме статті 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини про обов`язковість брати до уваги принцип 6 Декларації прав дитини стосовно того, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Велика Палата Верховного Суду зазначила, що при визначенні місця проживання дитини першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини в силу вимог статті 3 Конвенції про права дитини.

Враховуючи вищенаведені обставини, керуючись принципом максимального забезпечення інтересів та прав дітей, зважаючи на те, що відповідачка визнала позов у повному обсязі та не заперечувала щодо відібрання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у матері ОСОБА_2 без позбавлення її батьківських прав та визначення місце проживання неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 із батьком ОСОБА_1 за адресою постійного проживання позивача: АДРЕСА_1 , суд приходить до висновку, що насамперед мають бути забезпечені якнайкращі інтереси неповнолітньої дитини, а тому позов підлягає задоволенню.

Разом з тим, суд вважає за необхідне роз`яснити відповідачу, що матір дитини у разі визначення місця проживання дитини з батьком не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною та участі у її вихованні і може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дітей щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування чи за рішенням суду.

Стосовно позовних вимог щодо відібрання дитини у матері без позбавлення батьківських прав та визначення місця проживання неповнолітньої дитини разом з батьком, суд зазначає, що позивач просить визначити місце проживання доньки ОСОБА_6 разом із ним за адресою його проживання, а відповідачка надає згоду на це, яка зазначена в заяві про визнання позову. У зв`язку із чим суд приходить до висновку, що якщо спір між батьками щодо визначення місця проживання дитини відсутній, тобто батьки дитини дійшли згоди з приводу визначення місця проживання дитини, звертатися до органу опіки та піклування щодо отримання висновку з приводу вказаного питання не є потрібним.

Висновки за результатами розгляду справи

Дослідивши наявні у справі докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов до переконання про те, що оскільки сторони однією сім`єю не проживають, та враховуючи той факт,що відповідачка ОСОБА_2 позовні вимоги ОСОБА_1 визнала у повному обсязі, суд вважає за можливе та у зв`язку з відмовою матері виховувати дитину, відібрати малолітню ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у відповідачки ОСОБА_2 без позбавлення батьківських прав та визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 із батьком ОСОБА_1 за адресою постійного проживання позивача: АДРЕСА_1 , оскільки це відповідатиме якнайкращим інтересами самої дитини.

Керуючись ст. ст. 2, 4, 5, 10, 90, 258, 259, 263, 265, 268, 293 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини - задовольнити.

У ув`язку з відмовою матері виховувати дитину, відібрати малолітню ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у відповідачки ОСОБА_2 без позбавлення батьківських прав та визначити місце проживання неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 із батьком ОСОБА_1 за адресою постійного проживання позивача: АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи,якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя О.О.Боярський