Справа № 403/9912/12
Провадження № 2/932/918/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

«17» листопада 2022 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді: Цитульського В.І.

за участю секретаря: Дубовик К.В.

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , як законного представника малолітньої ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

21 жовтня 2008 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовною заявою до ОСОБА_5 про поділ спільного майна подружжя.

З урахуванням уточнень до позовної заяви, останні з яких подані 15.11.2022 просить поділити майно, що є спільною сумісною власністю сторін, визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину садибного(індивідуального житлового) будинку АДРЕСА_1 , що складається з літ. А-1 житловий будинок, житловою площею 52,2 кв.м., літ. Б- баня, літ. В навіс, 1-3 огородження; право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_2 ; право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_3 загальною площею 39,5 кв.м., житловою площею 33,0 кв.м.; право власності на 17/200 частин домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_4 , що складається з: літ. А - будівля одноповерхова, загальною площею 19,7 кв.м., житловою площею 17,3 кв.м.; право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_5 , загальною площею 59,7 кв.м., житловою площею 33,5 кв.м.; право власності на Ѕ частину земельної ділянки площею 0,035 га, яка призначена для обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд і розташована на території АДРЕСА_1 ; право власності на 1/2 частину автомобілю марки Honda Accord, 1994 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , колір чорний, VIN: НОМЕР_2 .

Позовні вимоги обґрунтовані наступним.

Позивач перебувала у зареєстрованому з 1976 року шлюбі з ОСОБА_5 , який розірвано 15.12.1983, однак таке рішення не було зареєстроване, а тому шлюб вважається таким, що не припинений. Від шлюбу мають дитину ОСОБА_2 1976 року народження. За час перебування у шлюбі ними набуте наступне майно садибний (індивідуальний житловий будинок) АДРЕСА_6 , на земельній ділянці розміром 341 кв. м з відповідними господарчими та побутовими будівлями і спорудами; квартира АДРЕСА_2 ; квартира АДРЕСА_3 ; 17/100 частини домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_4 ; квартира АДРЕСА_5 ; земельна ділянка площею 0,035 га, яка призначена для обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд і розташована на території АДРЕСА_1 ; автомобіль марки Honda Accord, 1994 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 , колір чорний, VIN: НОМЕР_2 . Сторонами не досягнуто згоди щодо поділу спільно набутого майна, а тому позивач була змушена звернутися до суду з позовною заявою про поділ майна.

Стислий виклад заперечень на позовну заяву.

Відповідачі надали заяви про визнання позовних вимог.

Заяви, клопотання та іншій процесуальні дій в справі.

Ухвалою суду від 21.10.2008 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду.

У 2009 року відповідач ОСОБА_5 звернувся до суду із зустрічною позовною заявою, яку в подальшому ухвалою від 20 лютого 2013 року залишено без розгляду за заявою ОСОБА_5

17 червня 2010 року надійшла позовна заява ОСОБА_2 , яка прийнята до спільного розгляду з первісним позовом.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.11.2020 для розгляду цивільної справи визначено суддю Цитульського В.І.

Ухвалою судді від 24 листопада 2020 року цивільну справу прийнято до провадження та призначено підготовче судове засідання з викликом учасників справи.

Ухвалою від 22 квітня 2021 року зупинене провадження у справі до встановлення кола спадкоємців ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою суду від 03 серпня 2021 року відновлено провадження у справі.

18 лютого 2022 року на адресу суду надійшла копія спадкової справи №5/2021 заведеної після смерті ОСОБА_5 .

Ухвалою від 20 квітня 2022 року до участі у справі залучено правонаступників відповідача ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , як законного представника малолітньої ОСОБА_4 .

15 листопада 2022 року до суду надійшла заява про уточнення позовних вимог про поділ спільного майна подружжя.

Від відповідача ОСОБА_2 надійшла заява про залишення без розгляду його позову та розгляд справи без його участі, вимоги ОСОБА_1 визнає.

16 листопада 2022 року від відповідача ОСОБА_3 надійшла заява про розгляд справи без її участі позовні вимоги ОСОБА_6 визнає.

17 листопада 2022 року ухвалою суду позовну заяву ОСОБА_2 залишено без розгляду за його заявою.

Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без участі її та позивача, позовні вимоги просить задовольнити.

Відповідно до ч.3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Відповідно до положень ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Враховуючи, що розгляд справи відбувався у відсутність сторін, відповідно до ч.2ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Фактичні обставини встановлені судом.

03.07.1976 року Красногвардійським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області між ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , було зареєстровано шлюб, в зв`язку з чим дружині було присвоєне прізвище « ОСОБА_8 ». Вказане підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_4 , виданим 21.04.2010 року, актовий запис № 614.

Від шлюбу сторони мають сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

15.12.1983 року народним судом Ленінського району м. Дніпропетровська у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 було ухвалено рішення про розірвання шлюбу між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 вступило в законну силу 26.12.1983 року.

Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 23.02.1999 року, укладеного з ОСОБА_9 , ОСОБА_5 було придбано квартиру АДРЕСА_5 , загальною площею 59,40 кв.м., житловою площею 33,50 кв.м. Вказаний договір був зареєстрований на товарній Біржі «УНІВЕРСАЛ» та не потребував нотаріального посвідчення. Право власності на вказану квартиру зареєстровано за ОСОБА_5 , що підтверджується цим договором.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 28.07.1999 року, укладеного з ОСОБА_10 , ОСОБА_5 було придбано квартиру АДРЕСА_3 , загальною площею 39,5 кв.м., житловою площею 33,0 кв.м. Вказаний договір був посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Іщенко Н.Д., зареєстрований в реєстрі за № 2901, право власності на вказану квартиру зареєстровано за ОСОБА_5 , що підтверджується реєстраційним посвідченням від 14.01.2000 року, виданим Дніпропетровським бюро технічної інвентаризації.

Відповідно до договору купівлі-продажу жилого будинку від 30.10.1998 року, укладеного з ОСОБА_11 , ОСОБА_5 купив жилий будинок АДРЕСА_1 . Даний договір був зареєстрований на Біржі нерухомості «Центральна», право власності на будинок зареєстровано за ОСОБА_5 .

Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 15.04.2004 року, укладеного з ОСОБА_12 , ОСОБА_5 було придбано квартиру АДРЕСА_7 , загальною площею 45,9 кв.м., житловою площею 26,5 кв.м. Вказаний договір був посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Олійник С.В., зареєстрований в реєстрі за №1964, право власності на вказану квартиру зареєстровано за ОСОБА_5 , що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 4284483 від 29.07.2004 року.

Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 187538, виданого 08.06.2005 року Дніпропетровською міською радою, ОСОБА_8 є власником земельної ділянки по АДРЕСА_1 , площею 0,0350 га, кадастровий номер земельної ділянки :03:154:0023.

Відповідно до свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів від 31.07.2003 року, посвідченого державним нотаріусом Сьомої дніпропетровської державної нотаріальної контори, ОСОБА_5 набув у власність 17/100 частин домоволодіння, розташованого по АДРЕСА_4 . Право власності на вказану частку домоволодіння зареєстровано за ОСОБА_5 , що підтверджується Витягом КП «ДМБТІ» від 02.02.2004 року № 2723486; а також позивачем було придбано автомобіль марки Honda Accord, 1995 року випуску, державний номер НОМЕР_1 .

Вказані обставини встановлені рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 листопада 2015 року, яким відмовлено ОСОБА_5 у визнанні нерухомого майна спільною сумісною власністю, визнання права власності на частину нерухомого майна. В якому встановлені обставини не реєстрації розірвання шлюбу 15.12.1983 року, через що шлюб вважається таким, що не припинений.

Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до наданої копії спадкової справи №5/2021 спадкоємцями ОСОБА_5 є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , як законний представник малолітньої ОСОБА_4 , які залучені як правонаступники відповідача.

Відповідачі визнали позовні вимоги ОСОБА_1 .

Норми права застосовані судом.

У даній справі частина майна була придбана до 01 січня 2004 року, а частина - після зазначеної дати, тому при вирішенні спору слід керуватися норми Кодексу про шлюб та сім`ю України (далі - КпШС України) та Сімейного кодексу України (далі - СК України).

Згідно статей 22, 23, 28 КпШС України, статті 16 Закону України «Про власність», статей 112, 118 ЦК Української РСР (у редакції, чинній на час придбання спірної квартири) майно, набуте подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю і кожен із подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Майном, нажитим за час шлюбу, подружжя розпоряджається за спільною згодою. Співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, при цьому вважається, що частки кожного із співвласників є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором або законом.

Згідно із частиною першою статті 28 КпШС України в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу.

Відповідно до частини першої статті 29 КпШС України, якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення: про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення; про розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості та частки кожного з подружжя в спільному майні; про присудження майна в натурі одному з подружжя, з покладенням на нього обов`язку компенсувати другому з подружжя його частку грішми. При цьому суд також бере до уваги інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу.

Таким чином, набуття майна за час перебування у шлюбі створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю.

Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя.

Згідно із статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Тобто, статтею 60 СК України встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними за час шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, хто її спростовує.

Згідно з частиною 1 статті 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (стаття 63 СК України).

Частиною 1 статті 70 СК України визначено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом (частина 2 статті 372 ЦК України).

Згідно з положеннями статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (частина 3 статті 368 ЦК України).

Відповідно до приписів частин 2, 3 статті 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Вирішуючи спір про поділ майна, необхідно установити як обсяг спільного нажитого майна, так і з`ясувати час та джерела його придбання.

Застосовані судом вищенаведені норми права регулюють спірні правовідносини та визначають обсяг суб`єктивних прав та юридичних обов`язків, якими наділені сторони в цих правовідносинах.

Висновки суду.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Надані суду докази свідчать про те, що спірне майно є спільним сумісним майном подружжя ОСОБА_8 , яке набуте ними під час шлюбу та ведення спільного господарства, за їх спільні кошти, тому належить кожному з них у рівних частках, тобто по 1/2 частині кожному.

Враховуючи вищенаведене, а також визнання позову відповідачами і таке визнання відповідачами позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, отже у суду відсутні підстави для відмови у прийнятті визнання відповідачами позову суд приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 7, 57, 60 Сімейного кодексу України, ст.ст. 16, 328, 392 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 76-81, 141, 263-265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , як законного представника малолітньої ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_6 право власності на:

Ѕ частину садибного(індивідуального житлового) будинку АДРЕСА_1 , що складається з літ. А-1 житловий будинок, житловою площею 52,2 кв.м., літ. Б- баня, літ. В навіс, 1-3 огородження;

Ѕ частину квартири АДРЕСА_2 ;

Ѕ частину квартири АДРЕСА_3 загальною площею 39,5 кв.м., житловою площею 33,0 кв.м.;

17/200 частин домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_4 , що складається з: літ. А - будівля одноповерхова, загальною площею 19,7 кв.м., житловою площею 17,3 кв.м.;

Ѕ частину квартири АДРЕСА_5 , загальною площею 59,7 кв.м., житловою площею 33,5 кв.м.;

Ѕ частину земельної ділянки площею 0,035 га, яка призначена для обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд і розташована на території АДРЕСА_1 ;

1/2 частину автомобілю марки Honda Accord, 1994 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , колір чорний, VIN: НОМЕР_2 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Повний текст рішення суду складено та проголошено 17 листопада 2022 року.

Суддя: В.І.Цитульський