Справа № 347/2306/20
Провадження № 2/347/16/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2022 року Косівський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Драч Д.С.,

з участі секретаря Борисової О.М.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Косів у загальному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Позовну заяву мотивує тим, що 03.11.2015 року близько 12:30 годині в селі Старий Косів, Косівського району ОСОБА_2 знаходилась на території присадибної ділянки ОСОБА_5 . В процесі роботи ОСОБА_2 на ґрунті неприязних стосунків розпочала сварку, внаслідок чого виник конфлікт з ОСОБА_4 , під час якого ОСОБА_2 , нанесла позивачу удар металевою частиною лопати в ділянку лівої руки. ОСОБА_4 слідством визнано потерпілою у кримінальному провадженні. До початку судового розгляду кримінального провадження ОСОБА_4 заявила цивільний позов про відшкодування моральної шкоди завданої кримінальним правопорушенням.

Ухвалою Косівського районного суду від 02.12.2020 року обвинувачену (відповідачку) ОСОБА_2 не підставі ст.49 КК України звільнено від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.122 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження за цим фактом закрито; цивільний позов про відшкодування позивачу моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, залишено без розгляду.

В зв`язку із закриттям справи у кримінальному провадженні та залишенні позову без розгляду, позивач скористалсь правом на захист своїх прав в порядку цивільного судочинства. ОСОБА_2 спричинила фізичну шкоду здоров`ю позивача, яка виразилася у спричиненні тілесних ушкоджень середньої тяжкості і таким чином завдала позивачу моральну шкоду. Моральна шкода полягає в тому, що внаслідок злочинних дій відповідача та отриманих тілесних ушкоджень позивач перенесла тяжкі фізичні та морально-психологічні страждання, біль та переживання, які тривають і на даний час. Так, ОСОБА_4 на тривалий час втратила працездатність, до цього часу не може нічого робити ушкодженою рукою вдома по господарству. Внаслідок перенесеного нервового стресу втратила спокій та звичний ритм життя. Вважає, що вчиненими злочинними діями відповідача принижено честь і гідність ОСОБА_4 . Зважаючи на характер та обсяг завданих моральних та фізичних страждань, втрат немайнового характеру, позивач вважає, що наявні усі підстави для стягнення з відповідача на користь ОСОБА_4 моральної шкоди у розмірі 20000 гривень.

В судовому засіданні представник позивача адвокат Бельмега О.І. позов підтримав та просить його задовольнити повністю та стягнути з відповідача судові витрати у сумі 3000 грн. за надання правничої допомоги, посилаючись на викладені у позові обставини. Зокрема: в провадженні Клсівського районного суду знаходилося кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_2 по ч.1 ст.122 КК України, яке було закрито по ст..49 КК України, а позов потерпілої ОСОБА_4 було залишено без розгляду. При цьому судом було встановлено, що між сторонами виник словесний конфлікт, який переріс у бійку, в ході якої ОСОБА_2 нанесла удар лопатою в руку ОСОБА_4 , внаслідок чого остання отримала середньої тяжкості тілесні ушкодження. Внаслідок вказаного злочину ОСОБА_4 зазнала болю, страждань, переживань протягом тривалого часу від початку спричинення тілесних ушкоджень до закриття кримінального провадження. ОСОБА_2 вважає, що її вина не доведена, хоча вона не заперечувала проти закриття кримінального провадження відносно неї за строками давності. Натомість, ухвала суду про закриття кримінального провадження підтверджує обставини та дії ОСОБА_2 .

Позивач ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснила, що понад шість років тягнеться ця справа, обставини, зазначені в позові підтверджені письмовими доказами. Обгрунтовуючи завдану їй відповідачем моральну шкоду, пояснила, що вона боїться ОСОБА_2 , після події півтора місяця перебувала в гіпсі та зазнала фізичного болю та страждань. Відповідач продовжує на неї нападати та обзивати нецензурною лайкою.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснила, що себе винною вона не визнає, позивач зачала суперечку щодо городу та меж належних сторонам земельних ділянок, хотіла компенсації. Конфлікт між ними триває близько двадцяти років. Вона не наносила позивачу тілесних ушкоджень, а навпаки ОСОБА_4 била її через паркан городником.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснив, що досудовим розслід4уванням не встановлено точне місце події, не було задоволено клопотання сторони захисту про призначення додаткових експертиз та проведення перехресних допитів. Сторони захисту хотіла скоріше закінчити кримінальне провадження, тому погодилась на його закриття за строками давності. ОСОБА_4 неодноразово притягувалась до відповідальності за порушення правопорядку. Вважає судовий розгляд справи неповним, оскільки допитано не усіх свідків сторони відповідача, не допитана свідок ОСОБА_6 , яка бачила безпосередньо сам конфлікт і її покази мають значення для правильного вирішення справи.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснила, що сторони жили в сусідстві та товаришували, здійснювали будівництво кожен на своїй земельній ділянці. У ОСОБА_2 була вузька земельна ділянка. В той час, коли сім`ї ОСОБА_4 не було вдома сім`я ОСОБА_2 поставила сваї у траншею на межі із ділянкою ОСОБА_4 , проти чого сім`я останньої не заперечувала. У подальшому ОСОБА_2 приватизувала свою земельну ділянку та ОСОБА_4 погодила межі земельних ділянок, після чого ОСОБА_2 почала ставити паркан на відстані два метри від свого будинку за рахунок земельної ділянки ОСОБА_4 , проти чого остання заперечила та поставила свій паркан відповідно до меж земельних ділянок сторін. Але цей паркан сім`я ОСОБА_8 систематично пошкоджувала. Одного разу ОСОБА_9 їй повідомила по телефону, що її маму ОСОБА_4 побили, її рука кровить, спухла та деформована. Про цей факт вона повідомила дільничного та прибула за місцем проживання ОСОБА_4 , де вже перебував дільничний. Після чого ОСОБА_4 госпіталізували в лікарню та діагностували перелом руки зі зміщенням. За вказаним фактом було порушено кримінальне провадження. Протиправними діями ОСОБА_2 її мамі ОСОБА_4 було заподіяно моральну шкоду: остання постійно перебуває у страху, закривається о 18:00 годині, ОСОБА_2 проявляє агресивну поведінку; у ОСОБА_4 час від часу проявляється підвищений тиск, носові кровотечі; шість років ОСОБА_4 задіяна у судових процесах, пов`язаних із вказаною подією.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснив, що близько 09:00 години 03.11.2015 року до нього зателефонувала теща ОСОБА_2 та повідомила, що біля їхньої хати вона копала город, коли прийшла сусідка ОСОБА_4 і почала її проганяти і обзивати. Він відповів, що зараз приїде разом із дільничним ОСОБА_11 , що і зробив близько 10:00-10:20 години. Коли він разом із дільничним приїхали до хати ОСОБА_4 стояла за бетонною огорожею, а теща докопувала город. На запитання ОСОБА_11 «що сталося?» ОСОБА_2 пожалілася на ОСОБА_4 з приводу вище вказаної події. Між сторонами тривалий час існує конфлікт щодо порядку користування суміжними земельними ділянками. ОСОБА_4 продовжила обзивати ОСОБА_2 та на зауваження ОСОБА_11 не реагувала, але сварка не втихала, тому ОСОБА_11 сказав нам з ОСОБА_2 писати пояснення та пішов до ОСОБА_4 в хату для відібрання у неї пояснень, вийшовши з якої повідомив, що іде у райвідділ поліції. Тоді їхні пояснення пропали. ОСОБА_2 пояснювала дільничному, що ОСОБА_4 через паркан махала руками та погрожувала і хотіла бити її лопатою, щоб та не докопала город. Видимих тілесних ушкоджень на ОСОБА_4 та ОСОБА_2 він не бачив та не чув від ОСОБА_4 скарг про те, що її били.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснив, що між сторонами існує тривалий конфлікт через земельні ділянки. З цього ж приводу в черговий раз виникла конфліктна ситуація 03.11.2015 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , яка закінчилась отриманням ОСОБА_4 тілесних ушкоджень. Під час виїзду на місце події він побачив, що ОСОБА_2 копала город, а ОСОБА_4 вже не було на місці події, а потім вона вийшла і скаржилась на біль в руці та між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 знову виникла словесна перепалка. ОСОБА_4 скаржилася, що її вдарила сусідка ОСОБА_2 , після чого ОСОБА_4 та її дочка пішли в лікарню. Протоколи про порушення громадського порядку він не складав, склав рапорт та передав його до райвідділу поліції.

Вислухавши учасників справи, покази свідків, вивчивши письмові докази, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні усіх доказів в їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків:

У відповідності до вимог ст. 12 ЦПК України: кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст.ст.13, 81 ЦПК України: суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом ч.6 ст. 82 ЦПК України: вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Судом встановлено, що ухвалою Косівського районного суду Івано-Франківської області від 02.12.2020 року, яка набрала законної сили 10.12.2020 року, відповідача ОСОБА_2 звільнено від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України, що підтверджується копією ухвали (а.с.8-9).

При ухваленні вказаної ухвали, позов ОСОБА_4 про стягнення моральної шкоди із ОСОБА_2 було залишено без розгляду що не є перешкодою для звернення до суду з аналогічним позовом в порядку цивільного судочинства.

За змістом ч.1 ст.44 КК України звільненню від кримінальної відповідальності підлягає лише особа, яка вчинила кримінальне правопорушення; за змістом ч.1 ст.49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення минули відповідні строки; підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом (ч.1 ст.2 КК України); лише винне діяння буде вважатись кримінальним правопорушенням; суд повинен переконатися, що діяння, яке поставлено особі за провину, дійсно мало місце, що воно містить склад злочину і особа винна у його вчиненні (Постанова Пленуму ВСУ № 12 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності»). Невизнання вини особи у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень за наявності її згоди на звільнення від кримінальної відповідальності не є правовою підставою для відмови в задоволенні такого клопотання (Постанова ККС ВС у справі №552/5595/18).

Обов`язковою умовою звільнення особи саме від кримінальної відповідальності, а не від покарання, на підставі ст. 49 КК України, є визнання факту, що така особа вчинила кримінальне правопорушення (постанова ВС від 17 лютого 2022 року у справі №752/23954/18).

Таким чином, судом встановлено, що моральна шкода, завдана позивачу, спричинена саме діями відповідача ОСОБА_2 , адже саме її діями було спричинено тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості ОСОБА_4 , що підтверджується ухвалою Косівського районного суду від 02.12.2020 року та копіями висновку експерта №183 від 11.11.2015 року (а.с.68), висновку експерта №201/183 від 27.11.2015 (а.с.69), протоколк огляду місця події від 16.11.2015 (а.с.70-71), протоколу слідчого експерименту від 09.12.2015 за участю ОСОБА_9 (а.с.72-75), протоколу слідчого експерименту від 23.11.2015 (а.с.76-78).

Відповідно до п.2 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 року № 6: розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до ст.ст.440, 450 ЦК шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Відшкодування моральної шкоди прописано в ст. 23 ЦК України, якою передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно ч.1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до п.3 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року за № 4, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Вирішуючи позовні вимоги позивача в частині відшкодування відповідачем ОСОБА_2 моральної шкоди, суд бере до уваги понесені позивачем моральні та фізичні страждання від даного кримінального правопорушення, враховує ступінь тяжкості спричинених тілесних ушкоджень та їх наслідки. Зокрема, суд бере до уваги те, що позивач на тривалий час втратила працездатність, до цього часу не може нічого робити ушкодженою рукою вдома по господарству, внаслідок перенесеного нервового стресу втратила спокій та звичний ритм життя. Вказані обставини свідчать про заподіяння потерпілій з вини обвинуваченої моральної шкоди, яка знайшла своє вираження також у фізичному болю внаслідок отриманих тілесних ушкоджень та потерпання і надалі від їх наслідків.

А тому, зважаючи на принципи розумності, справедливості, глибини фізичних та душевних страждань понесених позивачем після злочину, а також з врахуванням обставин щодо неможливості ні повернення, ні відновлення втраченого здоров`я, та з врахуванням реальної можливості відшкодувати завдану шкоду, суд вважає за доцільне стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 10 000 (двадцять тисяч) гривень моральної шкоди з урахуванням положень ч.2 ст.1193 ЦК України.

Окрім того, у відповідності до вимог ст. 137 та ст.141 ЦПК України, з відповідача слід стягнути судові витрати в сумі 3000 (три тисячі) гривень за надання професійної правничої допомоги, які підтверджені належними доказами та співмірні наданій у цій справі правничій допомозі.

На підставі ст.ст. 22, 23, 1166-1167, 1177, 1202 ЦК України, керуючись ст.ст. 12, 13, 141, 263-265, 268 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_1 , проживаючої в с.Старий Косів Косівського району Івано-Франківської області на користь ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН: НОМЕР_2 , проживаючої в с.Старий Косів Косівського району Івано-Франківської області 10 000 (десять тисяч) гривень завданої моральної (немайнової) шкоди вчиненням кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 3000 (три тисячі) гривень судових витрат за надання професійної правничої допомоги.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Івано-Франківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя: Д.С. Драч