РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 листопада 2022 року

м. Рівне

Справа № 570/1623/22

Провадження № 22-ц/4815/1154/22

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Ковальчук Н.М.,

суддів: Хилевича С. В., Шимківа С. С.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 13 липня 2022 року у складі судді Красовського О. О., ухвалене в м. Рівне, повний текст рішення складено 18 липня 2022 року,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги обґрунтовувала тим, що перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, від якого вони мають дитину. У зв`язку з тим, що подружжя має різні характери, різні погляди на життя, позивачка не має бажання надалі проживати разом з відповідачем. Між ними відсутнє взаєморозуміння, з березня 2022 року не проживають разом. З того часу відповідач не вживав заходів до примирення. Відповідач не поділяє життєві цінності позивачки, позивачка втратила почуття любові до відповідача. Позивачка раніше неодноразово пробачила відповідача, але сімейне життя не налагодилося. Через зазначені обставини у позивачки немає ні бажання, ні терпіння на те, щоб проживати разом з відповідачем. Шлюб суперечить інтересам позивачки. Просила суд розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 04 вересня 2015 року відділом ДРАЦС реєстраційної служби Рівненського міського управління юстиції, актовий запис № 1192.

Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 13 липня 2022 року вказаний позов задоволено. Шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , зареєстрований 04 вересня 2015 року відділом ДРАЦС реєстраційної служби Рівненського міського управління юстиції, актовий запис № 1192, розірвано.

Рішення суду першої інстанції вмотивоване конституційно гарантованим принципом добровільності шлюбу чоловіка і жінки та обґрунтовано тим, що позивачка наполягає на розірванні шлюбу та заперечує проти надання подружжю строку для примирення.

Вважаючи рішення суду незаконним, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, за невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, ОСОБА_2 оскаржив його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі вказує, що в ході розгляду справи місцевим судом було проігноровано клопотання представника відповідача про виклик ОСОБА_1 в судове засідання задля встановлення факту вагітності останньої, оскільки відповідач ОСОБА_4 вважає, що зачаття дитини відбулося у час спільного проживання з позивачкою. Звертає увагу, що ст. 110 СК України передбачає, що суд не розглядає заяви про розірвання шлюбу під час вагітності дружини, навіть якщо позов подано ще до виникнення вагітності. Звертає увагу, що у відзиві на позовну заяву було заявлено клопотання про надання строку для примирення подружжя, яке було про дубльоване у судовому засіданні, проте судом не задоволено. З наведених міркувань просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в позові.

Відзиву на апеляційну скаргу не подано.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що сторони у справі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з 04 вересня 2015 року перебувають у шлюбі, зареєстрованому відділом ДРАЦС реєстраційної служби Рівненського міського управління юстиції 04.09.2015 року, актовий запис № 1192.

Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим виконавчим комітетом Білокриницької сільської ради Рівненського району Рівненської області 18.09.2017 року.

Відповідно до ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов`язані піклуватись про побудову сімейних відносин між собою на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.

Згідно зі ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.

У суді першої інстанції стороною відповідача було заявлено клопотання про надання строку для примирення. Позивачка категорично заперечує проти надання строку для примирення.

Як встановлено судом, сторони проживають окремо близько п`яти місяців. Тобто, за період, поки сторони не проживають як сім`я, вони не досягли примирення і згоди щодо подальшого збереження своєї сім`ї.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивачка вказувала, що між нею та відповідачем відсутнє взаєморозуміння, адже відповідач не поділяє її життєві цінності, погляди на сім`ю та роль чоловіка у ній, що в результаті призвело до втрати почуття любові та поваги щодо нього, а також вказала, що з березня 2022 року вони не проживають разом, і відтоді відповідач не вживав заходів на примирення. Заперечувала проти надання строку для примирення подружжя, зазначаючи, що не має бажання зберігати сім`ю з відповідачем та примирення між ними неможливе.

На спростування цих посилань позивачки відповідач, який заперечував проти позову та оскаржив рішення суду про розірвання шлюбу, не надав жодних обґрунтованих пояснень чи доказів вжиття ним заходів для примирення з позивачкою.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо безпідставного невжиття місцевим судом заходів до примирення подружжя як такі, що суперечать обставинам справи та нормам сімейного законодавства.

Відповідно до ст.ст. 111, 112 СК України застосування судом заходів примирення подружжя є правом, а не обов`язком суду і в разі встановлення того, що подальше сумісне життя і збереження шлюбу суперечить таким, що мають суттєве значення інтересам будь-кого з подружжя, суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу.

Таким чином, суд дійшов правильного висновку про наявність підстав для розірвання шлюбу, оскільки подальше його збереження суперечить вимогам закону про право позивача на добровільність шлюбу. При цьому апеляційний суд враховує те, що з моменту подання позовної заяви і до моменту розгляду даної справи апеляційним судом минуло понад п`ять місяців, у зв`язку із чим відповідач мав час та можливість для примирення із позивачкою, однак жодних доказів вжиття заходів з цього приводу суду не надав. За таких обставин висновок місцевого суду про розпад сім`ї сторін і неможливість її збереження відповідає матеріалам справи, а оскаржуване рішення ґрунтується на законі.

Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то, відповідно, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим.

Відповідно до ст.112 ч.2 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано. Доводи апеляційної скарги апеляційним судом оцінюються критично, оскільки зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв`язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 13 липня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 30 листопада 2022 року.

Головуючий Ковальчук Н. М.

Судді: Хилевич С. В.

Шимків С. С.