Провадження № 22-ц/4808/1313/22
Головуючий у 1 інстанції Домбровська Г. В.
Суддя-доповідач Максюта
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2022 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючого (суддя-доповідач) Максюти І.О.,

суддів Василишин Л.В., Фединяка В.Д.,

секретаря Шандалович В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за розпискою про позику, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Зошія Юрія Йосиповича на ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області, постановлену суддею Домбровською Г.В. 13 жовтня 2022 року у м. Івано-Франківськ Івано-Франківської області про відмову у забезпеченні позову до подання позову,

в с т а н о в и в :

12.10.2022 представник ОСОБА_1 адвокат Зошій Ю.Й. подав заяву про вжиття заходів забезпечення позову до подання позову шляхом накладення арешту на автомобіль та грошові кошти.

Заява мотивована тим, що являється власником дорожнього комплексу «612 км», що знаходиться на виїзді з міста Стрий у сторону міста Львова. 08.06.2022 року познайомився із ОСОБА_2 на території даного комплексу. Останній запропонував привезти 30 т дизельного пального, за яке просив 1 593 000 грн. Паливо обіцяв привезти до 12.06.2022 року. 08 червня 2022 року передав ОСОБА_2 1 593 000 грн, про що склали розписку. З того часу спілкувався із ОСОБА_2 декілька разів по телефону, писав смс-повідомлення, на що останній відповідав, що поверне кошти. Востаннє попросив дати йому час до 28 вересня 2022 року і перестав виходити на зв`язок. Станом на день подання заяви за ОСОБА_2 офіційно зареєстрований автомобіль ВМW Х5, 2005 року випуску, чорного кольору, кузов № НОМЕР_1 , двигун № НОМЕР_2 , номерний знак НОМЕР_3 , вартістю орієнтовно 400 000 грн. Іншого майна за ним не зареєстровано, офіційні доходи відсутні. Відтак, у разі задоволення позову, вказаний автомобіль є єдиним джерелом погашення боргу, а у разі його відчуження виконати рішення суду стане неможливим або вкрай утрудненим.

Просив суд вжити заходи забезпечення позову, який буде поданий у майбутньому, шляхом накладення арешту на автомобіль ВМW Х5, 2005 року випуску, чорного кольору, кузов № НОМЕР_1 , двигун № НОМЕР_2 , номерний знак НОМЕР_3 , що належить ОСОБА_2 . Накласти арешт на грошові кошти ОСОБА_2 у розмірі 1 193 000 грн (а.с.1-2).

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 13 жовтня 2022 року в задоволенні заяви відмовлено (а.с.11-12).

Не погодившись з ухвалою суду представником ОСОБА_1 адвокатом Зошієм Ю.Й. подано апеляційну скаргу, у якій зазначено, що при постановленні оскаржуваної ухвали суд допустив неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Зазначив, що Верховний Суд України не був наділений функцією правотворчості на Конституцією України, на ЗУ «Про судоустрій України». Щодо постанов пленуму суду, то на даний час їх обов`язковість нормативно не закріплена, а такий суд ліквідовано та створено новий Верховний Суд. Відтак, при вирішенні заяви ОСОБА_1 суд не міг посилатися на норми Пленумів суду чи рішення ліквідованого суду як на джерело права.

Вказує, що за правовою позицією, викладеною у рішенні Конституційного Суду України від 31.05.2011 року №4-рп/2011, з метою гарантування виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог у процесуальних законах України передбачено інститут забезпечення позову. На ефективне виконання рішень суду направлений інститут забезпечення позову, зокрема, й до відкриття провадження у справі. Саме процес забезпечення позову направлений на ефективне виконання рішення суду в майбутньому.

Розглядаючи питання забезпечення позову, суд зобов`язаний поставити та віднайти відповідь на питання: «Чи існує ризик невиконання рішення суду в разі здійснення тих чи інших дій стороною можливого боржника?», причому враховуючи пояснення сторони про відсутність офіційних доходів ОСОБА_2 .

Вважає, що суд мав би врахувати наявність дійсного боргу за розпискою та сам факт звернення2 до суду заявника, що вказує на відсутність повернення коштів боржником умисно чи з незалежних від нього причин.

Зазначає, що арешт автомобіля, про який просить заявник, не позбавляє іншу сторону користуватися автомобілем у власних інтересах, а лише є запобіжником від відчуження такого іншим особам. Отже, накладення арешту на майно не завдасть шкоди та збитків відповідачу, не позбавить його конституційних прав на володіння та користування вказаним майном.

За наведених підстав просить скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою заяву про забезпечення позову до пред`явлення позову задовольнити (а.с.16-20).

Відзив на апеляційну скаргу відповідачем не подано, що відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України не перешкоджає перегляду ухвали суду першої інстанції в апеляційному порядку.

У судове засідання не з`явилися сторони, про день місце та час розгляду справи повідомлені шляхом направлення судової повістки електронною поштою та смс-повідомленням.

Приймаючи до уваги, що неявка осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає апеляційному розгляду справи, апеляційним судом виконаний обов`язок щодо повідомлення осіб, які беруть участь у справі, про день, місце та час судового засідання, тому апеляційний суд розглянув справу за їх відсутності.

В силу ст.367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, але апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст.367 ЦПК України законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає її частково необґрунтованою, виходячи з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з положень ст.ст.149, 150, 154, 157 ЦПК України, враховуючи, що підставами для необхідності вжиття заходів забезпечення позову зазначено можливість відповідача відчужити автомобіль, який є єдиним джерелом погашення боргу перед позивачем та іншого майна за відповідачем не зареєстровано, при цьому доказів на підтвердження даних обставин заявником не надано, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви.

Колегія суддів погоджується з такими висновками з огляду на таке.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно до п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до частини 4 статті 152 ЦПК України у разі подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви заявник повинен пред`явити позов протягом десяти днів, якщо інші строки не встановлено законом.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову. У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і співмірності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Співмірність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Зі змісту заяви вбачається, що заявник мав намір звернутись до суду з позовом про стягнення не повернутих за розпискою про позику коштів.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволення вимог позивача (заявника).

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості забезпечення позову з урахуванням співмірності із заявленими вимогами, відповідності виду забезпечення позову позовним вимогам, збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників процесу.

Як зазначено в п. 4 Рішення Конституційного Суду від 31 травня 2011 року № 4-рп/2011, інститут забезпечення позову передбачає можливість захисту особою порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Разом з тим у Кодексі встановлено систему захисту прав особою, щодо якої застосовано заходи забезпечення позову. Складовими такої системи є: співмірність видів забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами; можливість суду вимагати від позивача забезпечити його вимогу заставою; відшкодування особі збитків, завданих забезпеченням позову; право на апеляційне оскарження ухвали суду щодо забезпечення позову.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Предметом апеляційного оскарження у цій справі є наявність або відсутність підстав для застосування заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на рухоме майно (автомобіль), а також грошові кошти, що належить відповідачу в межах заявлених позовних вимог в розмірі 1 193 000,00 грн.

На підтвердження вимог заяви ОСОБА_1 долучив суду копію розписки, із змісту якої встановлено, що ОСОБА_2 взяв у ОСОБА_1 певну суму коштів (1 193 000 грн), яку зобов`язується повернути до 26 червня 2022 року. Розписка датована 08.06.2022 року (а.с.4).

Обґрунтовуючи заяву про забезпечення позову, позивач зазначав, що у відповідача існує реальна можливість вільно розпоряджатись майном, на яке він просить накласти арешт, в якості забезпечення позову.

Адекватність такого заходу забезпечення позову, як накладення арешту на рухоме майно та грошові кошти відповідача у межах ціни позову дійсно полягає у тому, що такі дії забезпечать реальне виконання судового рішення та стягнення грошової компенсації з відповідача, у тому числі і за рахунок майна, на яке судом накладено арешт.

Позивач доводить необхідність забезпечення мотивуючи тим, що враховуючи обсяг позовних вимог у грошовому виразі, існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду у разі задоволення позову.

Як встановлено із заяви про забезпечення позову, позивач просить накласти арешт на транспортний засіб та грошові кошти.

Арешт майна - це накладення заборони на право розпоряджатися та користуватися майном з метою його збереження до визначення подальшої долі цього майна.

Як вбачається зі змісту заяви про забезпечення позову, будь-яких фактичних даних та належних доказів, які б свідчили про те, що невжиття заходів забезпечення позову, про які просить представник позивача в заяві можуть ускладнити виконання рішення суду у разі задоволення позову, який буде подано у майбутньому, чи привести до необхідності додавати значних зусиль для відновлення прав саме позивача до суду не надано.

Натомість, заява містить лише посилання на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення, без достатнього обґрунтування, що не є достатньою підставою для забезпечення позову.

При цьому, будь-яких об`єктивних даних, з яких можливо зробити висновок, що до подання позову і розгляду справи по суті існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача, а захист цих прав, свобод або інтересів стане неможливим без вжиття заходів забезпечення позову, чи для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Позивач, заявляючи вимоги про накладення арешту на транспортний засіб, належний відповідачу та грошові кошти в межах ціни позову, не вказав та не надав належних доказів на підтвердження того де і у кого знаходяться грошові кошти, належні відповідачу.

Такий захід забезпечення позову як накладення арешту на грошові кошти може бути забезпечено тільки за наявності даних про місцезнаходження коштів (на рахунках у банківських установах, інших фінансових установах, готівкових коштів, які знаходяться у відповідача чи у третіх осіб, але належать відповідачу) та інше.

Саме лише посилання в заяві про забезпечення позову на потенційну можливість вчинення дій, що створять перешкоди для виконання судового рішення, без наведення відповідного обґрунтування та надання доказів, не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

А відтак, відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову до подання позову шляхом накладення арешту на майно ОСОБА_2 в межах ціни позову, що становить 1 193 000,00 грн, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для накладення арешту на транспортний засіб та грошові кошти відповідача.

Окрім того, у відповідності з вимогами ч.4 ст.152 ЦПК України, у разі подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви заявник повинен пред`явити позов протягом десяти днів, якщо інші строки не встановлено законом, а у разі подання заяви про арешт морського судна - тридцяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову.

Враховуючи, що в силу вимог ч. 4 ст. 152 ЦПК України та з урахуванням правил 123, 124 ЦПК (щодо порядку обчислення процесуальних строків, їх початку перебігу та закінчення), строк для подання ОСОБА_1 позову до суду, на забезпечення якого просив вжити заходи забезпечення позову, становив до 22 жовтня 2022 року включно (заява про забезпечення позову подана 12 жовтня 2022), однак, станом на час перегляду справи в апеляційному порядку (16 грудня 2022) суду не подано доказів про те, чи виконано вимоги закону щодо пред`явлення належного позову у десятиденний строк з моменту вжиття заходів забезпечення позову до подання позову, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для вжиття заходів забезпечення позову до пред`явлення позову в даній справі.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження.

Колегія суддів приходить до висновку, що відсутні правові підстави для задоволення заяви позивача про забезпечення позову до пред`явлення позову.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і на законність оскаржуваної ухвали не впливають.

Згідно вимог статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись ст. 374, 375, 381-384ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Зошія Юрія Йосиповича залишити без задоволення, а ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 13 жовтня 2022 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: І.О. Максюта

Судді: Л.В.Василишин

В.Д. Фединяк

Повний текст постанови складено 15 грудня 2022 року.