ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/2829/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2022 року Дарницький районний суд м. Києва в складі

головуючого судді Колесника О.М.

при секретарі Єрош Т.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом АТ „Альфа-Банк" до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В :

Акціонерне товариство «Альфа-Банк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором на підставі ст. 625 ЦК України у розмірі 126 026,68 грн., яка складається трьох відсотків річних у розмірі 25 613,39 грн. та пені за подвійною ставкою НБУ у розмірі 100 413,29 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідно до умов укладеного між позивачем та відповідачем кредитного договору, відповідач зобов`язалася здійснювати своєчасне погашення кредиту та сплачувати усі інші передбачені договором платежі. В якості забезпечення виконання нею своїх зобов`язань за умовами кредитного договору, між позивачем та ОСОБА_4 було укладено договір поруки.

Однак, відповідачі свої зобов`язання за кредитним договором та договором поруки не виконали, у зв`язку з чим позивач дістає право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України, за весь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням та має право подати до суду позовну заяву про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних за кожен місяць та просить суд стягнути з солідарно з відповідачів заборгованість в розмірі 126 026,68 грн.

Представником відповідачів було подано відзив на позов, у якому останній просив суд відмовити у задоволенні позову посилаючись на необґрунтованість позову та пропуск позивачем строку позовної давності. Також подано заяву про застосування строків позовної давності.

В судових засіданнях представник позивача просив суд позовні вимоги задовольнити повністю.

Представник відповідачів в судових засіданнях заперечував проти задоволення вимог позивача, з підстав викладених у відзиві та поясненнях та просив суд застосувати строки позовної давності.

Суд, заслухавши пояснення представників позивача та відповідачів, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом, 11 квітня 2008 року між АТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №490063109 на купівлю автотранспортних засобів, за умовами якого ОСОБА_3 отримала кредит у розмірі 25 500 доларів США, зі сплатою 12,30% річних, з кінцевим строком повернення кредиту 11 квітня 2015 року.

Крім того, 11 квітня 2008 року між АТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_4 був укладений договір поруки №490063109-П, відповідно до якого поручитель зобов`язався перед кредитором відповідати по зобов`язаннях ОСОБА_3 , що випливають із кредитного договору №490063109 від 11 квітня 2008 року.

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

АТ «Альфа-Банк» виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі,відповідно до умов договору.

Позичальник - відповідач скористалася кредитними ресурсами та свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконувала, в результаті чого станом на 13.08.2019 року має прострочену заборгованість яку станом на день подання позовної заяви ОСОБА_3 не повернула та яка становить 130 016,16 доларів США, з яких сума заборгованості за кредитом - 11 296,51 доларів США, сума заборгованості за відсотками - 17 448,11 доларів США та сума заборгованості по пені за останній календарний рік - 101 271,54 доларів США.

В наслідок невиконання ОСОБА_3 позивач дістає право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України, за весь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням та має право подати до суду позовну заяву про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних за кожен місяць та просить суд стягнути з солідарно з відповідачів заборгованість в розмірі 126 026,68 грн., з яких нараховані 3 % річних - 26 613,39 грн. та нарахована пеня за подвійною обліковою ставкою НБУ - 100 413,29 грн.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи, в зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_3 умов кредитного договору № 490063109 від 11 квітня 2008 року АТ «Альфа-Банк» в 2012 році вже зверталося до Дарницького районного суду міста Києва з позовною заявою про солідарне стягнення з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 заборгованості за кредитним договором № 490063109 від 11.04.2008 року в загальному розмірі 136 958 гривень 80 копійок яка складається із простроченої заборгованості за кредитом в розмірі 16 168,03 доларів США, що в гривневому еквіваленті становила 129 231, 09 гривень, та простроченої заборгованості за процентами у розмірі 853 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 6821 гривню, а також пені яка нарахована внаслідок неналежного виконання зобов`язань за кредитним договором в розмірі 8 242,86 гривні, але з урахуванням принципу розумності була зменшена позивачем до 906,71 гривні.

Так, рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 24 грудня 2012 року у справі № 2-7447/12 позовні вимоги АТ «Альфа-Банк» були задоволені та стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 заборгованість за кредитним договором № 490063109 від 11 квітня 2008 року в загальному розмірі 136 958,80 грн. та 1 369,59 грн. судових витрат, а всього 138 328,39 грн.

29 березня 2016 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулися до Дарницького районного суду міста Києва із заявою про розстрочку виконання рішення Дарницького районного суду м. Києва від 24 грудня 2012 року.

18 травня 2016 року ухвалою Дарницького районного суду міста Києва задоволено дану заяву та розстрочено виконання рішення Дарницького районного суду міста Києва від 24 грудня 2012 року про солідарне стягнення з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь АТ «Альфа-Банк» заборгованості за кредитним договором та судових витрат в загальному розмірі 138 328,39 гривень на 24 місяці зобов`язавши боржників щомісяця, починаючи з моменту набрання ухвалою законної сили, сплачувати на виконання рішення суду по 5 764 гривні.

Судом також встановлено, що вказане рішення Дарницького районного суду міста Києва від 24 грудня 2012 року виконано в повному обсязі та сплачено на користь АТ «Альфа-банк» заборгованість за кредитним договором № 490063109 від 11.04.2008 року в розмірі 138 328,39 гривень, що підтверджується постановою державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Білан Юлії Станіславівни від 27 червня 2018 року про закінчення виконавчого провадження № 48970309 на підставі пункту 9 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку зі сплатою ОСОБА_3 боргу згідно рішення Дарницького районного суду міста Києва від 24 грудня 2012 року у справі № 2-7447/12 в повному розмірі та постановою заступника начальника відділу Переяслав-Хмельницького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Дудки Сергія Петровича від 23 червня 2018 року про закінчення виконавчого провадження № 50398043 на підставі пункту 9 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку зі сплатою ОСОБА_4 боргу згідно рішення Дарницького районного суду міста Києва від 24 грудня 2012 року у справі № 2-7447/12 в повному розмірі.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Однак, в даному випадку відповідачі не прострочили виконання рішення Дарницького районного суду міста Києва від 24 грудня 2012 року у справі № 2-7447/12, а навпаки згідно ухвали Дарницького районного суду міста Києва від 18 травня 2016 року, якою суд розстрочив виконання рішення Дарницького районного суду міста Києва від 24 грудня 2012 року на 24 місяці вони його виконували внаслідок чого відсутні законні підстави для стягнення з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 заборгованість в розмірі 126 026,68 грн.

Крім того, позивачем до позовної заяви додано детальний розрахунок заборгованості за кредитним договором № 490063109 станом на 13 серпня 2019 року в якому зазначено заборгованість за кредитом становить 11 296,51 доларів США, що по курсу НБУ станом на 13 серпня 2019 року становить 284 203,10 гривень.

Натомість в розрахунку заборгованості 3 % річних з урахуванням подвійної облікової ставки НБУ по клієнту ОСОБА_3 за кредитним договором зазначено період нарахування з 28.10.2016 року по 28.10.2019 року на суму боргу 11 296,51 доларів США еквівалент в гривні 284 379,65 гривні, що не співпадає із сумою боргу за кредитом зазначеному в загальному розрахунку заборгованості, а саме в загальному розрахунку заборгованості за кредитом зазначено суму 284 203,10 гривень, що в свою чергу підтверджує невірно нараховані 3 % річних на суму боргу за кредитом станом на 13 серпня 2019 року в розмірі 284 203,10 грн.

Положеннями статті 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до частини 5 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно з частиною 1статті 509 ЦК України зобов`язання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з частиною 1статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Статтею 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Частиною другою статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При розгляді справ про передбачену статтею 625 ЦК України відповідальність за порушення грошового зобов`язання слід з`ясувати: чи існує зобов`язання між сторонами, чи це зобов`язання є грошовим, чи доведено наявність прострочення у виконанні зобов`язання, чи існують спеціальні норми, що регулюють ці правовідносини та виключають застосування цієї статті.

Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3% річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками які передували зверненню до суду.

В зв`язку з тим, що рішення Дарницького районного суду міста Києва від 24 грудня 2012 року у справі № 2 -7447/12 виконано в повному розмірі 11 травня 2018 року (дата останнього платежу з погашення заборгованості, стягнутої за судовим рішенням) і є датою, коли зобов`язання відповідачів перед Банком у даній справі з погашення заборгованості за кредитним договором №490063109 від 11.04.2008 року припинилося, а саме 11 травня 2018 року.

Натомість позивач долучає до матеріалів справи розрахунок заборгованості 3% річних з урахуванням подвійної облікової ставки НБУ по ОСОБА_3 за період з 27 жовтня 2016 року по 28 жовтня 2019 року тобто вказує період вже після того як припинилися 11 травня 2018 року зобов`язання відповідачів з погашення кредитного договору № 490063109 від 11.04.2008 року.

Главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові стаття 267 Цивільного кодексу України.

Пунктом 1 стастті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 р. №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 р., передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п. 1 ст. 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав-учасників Конвенції, виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу (п. 570 рішення від 20 вересня 2011 р. за заявою № 14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; п. 51 рішення від 22 жовтня 1996 р. за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).

У зв`язку з чим період стягнення заборгованості 3% річних з урахуванням подвійної облікової ставки НБУ за період з 27 жовтня 2016 року по 28 жовтня 2019 року є помилковим так як кредитор має право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України, за увесь час прострочення до 11 травня 2018 року.

Анатолічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 8 листопада 2019 року у справі №127/15672/16-ц.

Також, позивачем заявлено позовні вимоги про стягнення 100 413,29 грн. заборгованості по пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання за період з 28 жовтня 2018 року по 28 жовтня 2019 року.

11 травня 2018 року було в повному розмірі виконано рішення Дарницького районного суду міста Києва від 24 грудня 2012 року, однак позивач нараховує пеню за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання за період з 28 жовтня 2018 року по 28 жовтня 2019 року в розмірі 100 413,29 грн., тобто за період після припинення зобов`язання відповідачів за кредитним договором.

Як вбачається з постанови від 4 липня 2018 року у справі №14-154цс18 для формування єдиної судової практики при розгляді справ зазначеної категорії Велика Палата Верховного Суду відступила від правового висновку, викладеного Верховним Судом України 23 вересня 2015 року в постанові у справі №6-1206цс15. Зазначеною постановою було розтлумачено положення ЦК України таким чином, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке боржник не виконав, не припиняло правовідносин сторін кредитного договору. Також не звільняло боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання й не позбавляло кредитора права на отримання штрафних санкцій і процентів, передбачених умовами договору та ЦК України.

Так, звертаючись із позовом про дострокове стягнення у повному обсязі за кредитним договором тіла кредиту, заборгованості за процентами та пені, кредитор змінив умови кредитного договору щодо строку його дії, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно на погашення такої заборгованості засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог на підставі частини 2 статті 1050 Цивільного кодексу України. Якщо в рішенні суду вказана заборгованість за кредитним договором у повному обсязі (дострокове стягнення), то невиконання такого рішення не зумовлює виникнення у кредитора права на стягнення процентів та пені, передбачених кредитним договором. У кредитора (стягувача) виникає право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України.

Враховуючи вищевикладене та те, що у АТ «Альфа-Банка після стягнення з відповідачів рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 24 грудня 2012 року заборгованості за кредитним договором №490063109 від 11.04.2008 року, яке останні виконали та сплатили борг в повному розмірі, відсутнє законне право на стягнення даної заборгованості у розмірі 126 026,68 грн. на підставі ст. 625 ЦК України, суд вважає, що позовні вимоги є безпідставними, необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Судові витрати відповідно до ст. 141 ЦПК України у разі відмови в задоволені позову покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 5, 7, 12, 13, 76, 77, 80, 81, 89, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову АТ „Альфа-Банк" до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення 25 613 грн. 39 коп. 3%-річних, 100 413 грн. 29 коп. пені, 1921 грн. судового збору за невиконання грошового зобов`язання за кредитним договором відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня виготовлення повного тексту рішення.

Суддя :