Ухвала

24 травня 2022 року

м. Київ

справа № 347/61/19

провадження № 61-4440зно22

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Осіяна О. М. розглянув заяву ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими або виключними обставинами ухвали Верховного Суду від 06 лютого 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, що заподіяна внаслідок неправомірного звернення до суду.

Ухвалою Косівського районного суду від 24 липня 2019 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 залишено без розгляду.

05 серпня 2019 року ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулися до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення щодо компенсації судових витрат.

Заяву обґрунтували тим, що судом не вирішено питання судових витрат, хоча остаточний розрахунок судових витрат було зроблено після постановлення ухвали суду про залишення позову ОСОБА_1 без розгляду, також адвокатом був складений рахунок на оплату його гонорару, згідно з умовами договору про надання правової допомоги.

Ухвалою Косівського районного суду від 25 вересня 2019 року у задоволенні заяви ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про ухвалення додаткового рішення у справі відмовлено.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що ОСОБА_2 , ОСОБА_3 у заяві від 27 липня 2019 року про залишення позову ОСОБА_1 без задоволення, не було заявлено клопотання про відшкодування на їх користь понесених судових витрат й на підтвердження цих обставин не було надано до суду детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Крім того, у поданих від 05 квітня 2019 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відзивах на позов ОСОБА_1 , ними не було порушено питання щодо суми очікуваних ними судових витрат, також сум витрат, що вже ними понесені.

Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 23 грудня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено. Ухвалу Косівського районного суду від 25 вересня 2019 року у частині відмови у задоволенні заяви ОСОБА_2 скасовано й ухвалено, в цій частині, нове судове рішення, яким заяву ОСОБА_2 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені нею судові витрати у розмірі 8 тис. грн. Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишено без задоволення, ухвалу Косівського районного суду від 25 вересня 2019 року у частині відмови у задоволенні його заяви залишено без змін.

У січні 2020 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, просила постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 23 грудня 2019 року скасувати й залишити без змін ухвалу Косівського районного суду від 25 вересня 2019 року.

Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 06 лютого 2020 року (провадження № 61-2024ск20) відмовлено у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України, оскільки касаційну скаргу подано на судове рішення, яке не підлягає касаційному оскарженню.

У грудні 2021 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду заяву про перегляд за нововиявленими або виключними обставинами ухвали Верховного Суду від 06 лютого 2020 року.

Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 11 січня 2022 року (провадження № 61-21027зно21) заяву про перегляд за нововиявленими або виключними обставинами повернуто ОСОБА_1 , оскільки переглянутими за нововиявленими обставинами можуть бути лише ті рішення суду касаційної інстанції, якими судове рішення було змінено або ухвалено нове судове рішення.

У лютому 2022 року ОСОБА_1 подала до Великої Палати Верховного Суду заяву про перегляд за нововиявленими або виключними обставинами ухвали Верховного Суду від 06 лютого 2020 року.

Ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 28 квітня 2022 року (провадження № 14-30зц22)заяву ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими або виключними обставинами ухвали Верховного Суду від 06 лютого 2020 року передано до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 19 травня 2022 року касаційне провадження № 61-4440зно22 призначено судді-доповідачеві Осіяну О. М.

Відповідно до частини тринадцятої статті 33 ЦПК України розгляд заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами здійснюється тим самим складом суду, який ухвалив рішення, що переглядається, якщо справа розглядалася суддею одноособово або у складі колегії суддів. Якщо такий склад суду сформувати неможливо, суддя або колегія суддів для розгляду заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами визначається в порядку, встановленому частиною першою цієї статті.

Заява ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими або виключними обставинами ухвали Верховного Суду від 06 лютого 2020 року не приймається до розгляду виходячи з наступного.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої та другої статті 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами. Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є: істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; встановлений вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, факт надання завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що призвели до ухвалення незаконного рішення у цій справі; скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду.

Частиною п`ятою статті 423 ЦПК України визначено, що при перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову.

Згідно з пунктом 1 частиною першою та частиною третьою статті 424 ЦПК України заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами може бути подано з підстави, визначеної пунктом 1 частини другої статті 423 цього Кодексу, - учасниками справи протягом тридцяти днів з дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про існування обставин, що стали підставою для перегляду судового рішення. Строки, визначені в частині другій цієї статті, не можуть бути поновлені.

Нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.

Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Питання про те, які обставини можна вважати істотними, є оціночним, й вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи ці обставини могли спростувати факти, покладені в основу судового рішення, та вплинути на висновки суду під час його ухвалення таким чином, що якби вказана обставина була відома особам, які беруть участь у справі, то зміст судового рішення був би іншим.

Відповідно до частини четвертої статті 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який, inter alia, вимагає, щоби, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів. Цей принцип передбачає повагу до остаточності судових рішень та наполягає на тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного й обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ від 09 червня 2011 року у справі «Желтяков проти України» («Zheltyakov v. Ukraine», заява № 4994/04, § 42-43)).

Згідно з практикою ЄСПЛ процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами передбачає, наявність доказу, недоступного раніше, який однак міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні, а також те, що цей доказ є вирішальним (пункти 27-34 рішення «Праведная проти Росії» від 18 листопада 2004 року).

Процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку із нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні і що цей доказ є вирішальним. Ця процедура є характерною для правових систем багатьох держав-учасниць. Зазначена процедура сама по собі не суперечить принципу правової визначеності доти, доки вона використовується задля виправлення помилок, допущених під час здійснення правосуддя (PRAVEDNAYA v. RUSSIA, № 69529/01, § 27, 28, ЄСПЛ, 18 листопада 2004 року).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух (§ 59 рішення у справі «De Geouffre de la Pradelle v. France» від 16 грудня 1992 року, заява № 12964/87).

Частинами першою та другою статті 425 ЦПК України встановлено, що заява про перегляд судового рішення суду першої інстанції з підстав, визначених частиною другою, пунктами 1, 3 частини третьої статті 423 цього Кодексу, подається до суду, який ухвалив судове рішення. Заява про перегляд судових рішень судів апеляційної і касаційної інстанцій з підстав, зазначених у частині першій цієї статті, якими змінено або скасовано судове рішення, подається до суду тієї інстанції, яким змінено або ухвалено нове судове рішення.

Відповідно до зазначених вимог закону переглянутими за нововиявленими обставинами можуть бути лише ті рішення суду касаційної інстанції, якими судове рішення було змінено або ухвалено нове судове рішення.

Ухвала Верховного Суду від 06 лютого 2020 року про відмову у відкритті касаційного провадження не є судовим рішенням, яким закінчено розгляд справи.

Верховний Суд констатує, що своєю ухвалою від 06 лютого 2020 року не переглядав у касаційному порядку судове рішення попередньої інстанції, не змінював його й не ухвалював нового судового рішення.

За таких обставин, заяву ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами або виключними обставинами ухвали Верховного Суду від 06 лютого 2020 року слід повернути заявнику.

Крім того, слід зазначити, що прохальна частина указаної заяви ОСОБА_1 , окрім іншого, містить вимогу про скасування додаткової постанови Івано-Франківського апеляційного суду від 23 вересня 2020 року, у зв`язку з нововиявленими обставинами, проте зазначена постанова апеляційного суду не була предметом оскарження при розгляді Верховним Судом касаційної скарги ОСОБА_1 на постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 23 грудня 2019 року (касаційне провадження № 61-2024ск20).

Керуючись статтями 259, 423, 425, 429 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Повернути ОСОБА_1 заяву про перегляд за нововиявленими або виключними обставинами ухвали Верховного Суду від 06 лютого 2020 року.

Копію ухвали разом з доданими до заяви матеріалами направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О. М. Осіян