Справа № 214/8687/20
2/214/333/22
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

03 листопада 2022 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Прасолова В.М.

при секретарі Петренко К.І.

за участю позивачки ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , подану її представником ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 про визнання права власності, суд

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 , в якому просить: визнати за ОСОБА_4 право власності на 3/4 частин квартири АДРЕСА_1 ; стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати.

В обґрунтування своїх вимог зазначила наступне. 15 листопада 2003 року позивачка уклала шлюб із відповідачем по справі, прийняла його прізвище. Дошлюбне прізвище позивачки - ОСОБА_5 . Шлюб було зареєстровано відділом РАГСу Центрально-Міського районного управління юстиції м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, про що в книзі реєстрації актів про одруження було зроблено запис за №669. Наведені факти підтверджуються свідоцтвом про одруження. За час шлюбу у сторін народилось двоє дітей - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Діти проживають разом із позивачкою за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується актом з місця проживання. Шлюб між сторонами розірвано рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10.09.2018р. За час шлюбу сторонами придбано трикімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_2 . Договір купівлі-продажу даної квартири було посвідчено приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дацко Я.О. 30.07.2013р., зареєстровано в реєстрі за №1644. Наведені факти підтверджуються витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Джерелом набуття коштів на придбання квартири були особисті кошти подружжя, які отримані в кредит, та кошти, які були надані батьками сторін в рівних частинах. Оскільки вказану квартиру було придбано сторонами за час зареєстрованого шлюбу, вважає, що вони кожен мають право на частину квартири з огляду на наступне. Згідно зі ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до ст.61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Письмового договору з приводу спірної квартири між позивачкою та відповідачем не мається. Вважає, що частка позивача в спільному сумісному майні повинна бути збільшена за наступних підстав. Згідно ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Але при цьому відповідно до ч.3 ст.70 СК України за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Як вже зазначалось, із позивачем проживають двоє дітей сторін по справі, тому відповідно до ч.3 ст.70 СК України частка позивачки повинна бути збільшена до ѕ частин спірної квартири.

Позивачка в судовому засіданні позов підтримала, просила задовольнити позовні вимоги, не заперечував проти розгляду справи в заочному порядку. При цьому пояснила, що відповідач аліменти сплачує за рішенням суду в розмірі 1/3 частини від заробітку в розмірі 2 200 грн. на кожну дитину. Діти на хронічні захворювання не страждають. Вона працює, її заробітна плата складає 4 000 грн. Уточнивши, пояснила, що на даний час відповідач сплачує аліменти на одну неповнолітню дитину у розмірі 2500 грн., а на повнолітню дитину добровільно приблизно у такому ж розмірі.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки в судове засідання заяв не надавав, відзиву не подавав, у зв`язку з чим на підставі ст. 280 ЦПК України, за згодою позивачки, судом проведено заочний розгляд справи.

У судовому засіданні безпосередньо дослідженні наступні письмові докази: свідоцтво про шлюб (а.с. 9), свідоцтво про народження (а.с. 10, 11), рішення суду (а.с. 12), акт (а.с. 13), витяг (а.с. 14), план на квартиру (а.с. 15), висновок про вартість об`єкта оцінки (а.с. 16-26) .

Суд, керуючись вимогами ст. 77 ЦПК України, згідно якої предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, оцінюючи з точки зору належності досліджені у судовому засіданні докази, приходить до наступних висновків.

Суд вважає належними доказами:свідоцтво про шлюб (а.с. 9), свідоцтва про народження (а.с. 10, 11), рішення суду (а.с. 12), акт (а.с. 13), так як ці докази стосуються обставин, що підтверджують заявлені вимоги, а саме, що сторони перебували у шлюбі, шлюб між ними розірвано, від шлюбу мають дітей, діти проживають разом з позивачкою.

Суд вважає належними доказами: витяг (а.с. 14), план на квартиру (а.с. 15), висновок про вартість об`єкта оцінки (а.с. 16-26), так як ці докази стосуються обставин, що підтверджують заявлені вимоги, а саме, придбання сторонами спірної квартири під час шлюбу та її вартість.

Суд, відповідно до ст.78 ЦПК України, вважає досліджені у судовому засіданні зазначені письмові докази, які визнані належними, допустимими, так як ці докази одержані без порушення порядку, встановленого законом.

Оцінюючи докази з точки зору їх достовірності, суд приходить до висновку, що досліджені у судовому засіданні письмові докази, які визнані допустимими та належними, є достовірними.

Керуючись вимогами ст. 80 ЦПК України, суд вважає, що сукупність визнаних судом допустимими, належними та достовірними доказами є достатньою для встановлення наступних фактів та обставин.

Сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 15 листопада 2003 року, який розірвано на підставі рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10.09.2018 року, що встановлено свідоцтвом (а.с.9), рішенням суду (а.с.12).

Від шлюбу у сторін народилося двоє дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживають разом з позивачкою, що встановлено свідоцтвами (а.с. 10,11), актом (а.с.13).

На утримання доньки ОСОБА_6 , відповідач сплачує аліменти у добровільному порядку в сумі 2500 грн., а на утримання доньки ОСОБА_7 за рішенням суду в сумі 2500 грн., що встановлено поясненнями позивачки.

Під час шлюбу, на підставі договору купівлі-продажу від 30.07.2013 року, сторонами придбано трикімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , що вбачається з витягу (а.с.14).

Встановленим судом фактам та обставинам відповідають правовідносини, що регулюються нормами ЦК України, СК України.

Згідно з ч.3 ст.368, ч.2 ст.372 ЦК України, які кореспондують зі ст.ст.60, 70 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ч.1 ст.68, ч.1 ст.69 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Вирішуючи даний спір, суд встановив, що спірна квартира була придбана сторонами у період перебування у шлюбі, а тому є їх спільною сумісною власністю.

Оскільки домовленості між сторонами щодо визначення часток та наявності шлюбного договору, яким узгоджене зазначене питання, судом не встановлено, суд приходить до висновку, що частки майна сторін, - квартири АДРЕСА_1 , є рівними та становлять по 1/2 частині.

Разом з тим, позивачка, як на підставу відступлення від засади рівності часток, просила врахувати, що на її утриманні знаходяться їх спільні з відповідачем діти, які проживають разом з нею.

Судом встановлено, що на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_6 та неповнолітньої доньки ОСОБА_7 , відповідач сплачує позивачці аліменти, але на переконання суду, розмір аліментів, які вона одержує, недостатній для забезпечення їхнього фізичного та духовного розвитку.

Суд вважає, що з урахуванням обставин справи, суд вважає за можливе відступити від засади рівності часток, та задовольнити позов частково, шляхом визнання за позивачкою право власності на спірну квартиру у розмірі 3/5 частин.

Отже, дослідивши письмові докази, суд на підставі ст. 12 ЦПК України, згідно якої кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається, та ст. 13 ЦПК України, згідно якої цивільні справи розглядаються в межах заявлених вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом, суд вважає, що позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Також суд враховує, що часткове задоволення позову ОСОБА_1 буде відповідати такому, передбаченому ст. 2 ЦПК України завданню цивільного судочинства, як справедливе вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених прав ОСОБА_1 .

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 943 грн. 13 коп.

Керуючись ст. ст. 368, 372 ЦК України, ст. ст. 60, 63, 68-71 СК України, ст.ст. 4, 12, 13, 81, 141, 247, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , право власності на 3/5 частини квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , витрати по сплаті судового збору в сумі 943 грн. 13 коп.

На рішення суду позивачем може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повне рішення складено 08 листопада 2022 року.

Головуючий суддя: В.М. Прасолов