ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2022 року

м. Черкаси

Справа № 705/445/14-ц
Провадження № 22-ц/821/118/22
категорія: 304090000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Бородійчука В.Г.

суддів: Карпенко О.В., Нерушак Л.В.

секретаря: Захарченко А.Д.

учасники справи:

позивач: Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль»

відповідач: ОСОБА_1

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 22 вересня 2021 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

В грудні 2013 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що 05.03.2005 між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль», назву якого змінено на Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №354411/9425/0078-7, за умовами якого банк надав відповідачу кредит в сумі 13600,00 доларів США строком на 240 місяців по 04.03.2027, з процентною ставкою за користування кредитом - 13,250 відсотків річних. Відповідно до п. 3.1 вказаного договору кредит надано на умовах його забезпечення, строковості, повернення та плати за користування. Банк виконав свої зобов`язання за кредитним договором в повному обсязі, надавши відповідачу кредитні кошти в сумі, строки та на умовах, передбачених кредитним договором, проте, він не виконував належним чином свої грошові зобов`язання за кредитним договором, оскільки не здійснював щомісячні платежі в сумах та строки, визначені графіком погашення кредиту та відсотків, у зв`язку з чим 18.10.2013 відповідачу було направлено вимогу про дострокове виконання грошових зобов`язань за кредитним договором, однак заборгованість погашена не була, в результаті чого станом на 12.12.2013 заборгованість відповідача перед позивачем за вказаним кредитним договором складала 11004,23 доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ - 87956,81грн., яка складається з: 9293,88 доларів США (74285,98грн.) - заборгованість за кредитом; 812,05 доларів США (6490,72) - заборгованість за відсотками; 898,30 доларів США (7180,11грн.) - нарахованої пені.

В судовому засіданні 24.04.2014 представник позивача надав до суду заяву про збільшення позовних вимог, в якій зазначено, що з часу звернення з даним позовом до суду у 2013 року відповідач частково сплачував кошти в рахунок погашення існуючої заборгованості, проте, не регулярно та не в обсязі, передбаченому умовами кредитного договору, оскільки замість п`яти обов`язкових платежів, передбачених графіком, був сплачений лише один, у зв`язку з чим розмір заборгованості збільшився і станом на 14.04.2014 заборгованість ОСОБА_1 перед позивачем за кредитним договором №354411/9425/0078-7 від 05.03.2007 складає 12044,52 доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ валюти кредиту становить 151389,06грн., яка складається із: 9237,21 доларів США (116103,63грн.) - заборгованість за кредитом; 1237,60 доларів США (15555,55грн.) - заборгованість за відсотками; 1569,71 доларів США (19729,88грн.) - нарахованої пені, яку позивач просить стягнути з відповідача.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 22 вересня 2021 року позов Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Черкаської обласної дирекції Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Черкаської обласної дирекції Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором №354411/9425/0078-7 від 05.03.2007 в розмірі 142044 (дванадцять тисяч сорок чотири) долари США 52 центи, що еквівалентно по курсу НБУ валюти кредиту 151389 (сто п`ятдесят одна тисяча триста вісімдесят дев`ять) гривень 06 копійок.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Черкаської обласної дирекції Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» сплачений судовий збір в розмірі 1513 (одна тисяча п`ятсот тринадцять) грн. 89 коп.

Рішення суду 1 інстанції мотивовано тим, що суд дійшов висновку, що між сторонами виникли договірні зобов`язання, які відповідачем належним чином виконані не були, тому вимоги позивача обґрунтовані на нормах закону і повинні бути задоволені.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на грубе порушення норм матеріального та процесуального права судом 1 інстанції, просить скасувати судове рішення та постановити нове, в якому відмовити в позові ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Черкаської обласної дирекції Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в повному обсязі.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що позовна заява подана особою, яка не мала процесуальної дієздатності діяти від імені позивача. З титульної, першої та двадцять п`ятої сторінок копії статуту Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» ні суд ні відповідач ніяким чином не може встановити ні право ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на створення таких відокремлених підрозділів як Обласні дирекції банку, ні органу, якому надається повноваження на створення таких дирекцій, ні порядок реєстрації таких дирекцій. З пункту 1.6 Положення Черкаську обласну дирекцію Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» вбачається, що Дирекція набуває правового статусу з моменту її реєстрації відповідно до чинного законодавства України. Однак, додана до позовної заяви копія сторінок цього положення не містить інформації про таку реєстрацію, відтак суд першої інстанції ніяким чином не міг переконатися в процесуальній дієздатності Дирекції.

Вказує, позивач зобов`язаний довести ті обставини на які він посилається як на підставу своїх вимог, надавши суду відповідний оригінал договору банківського кредиту або ж його належним чином завірену копію, а також документ, що підтверджує факт передачу грошових коштів відповідачеві, оскільки обов`язок подання доказів покладається на сторін. Однак, позивач не надав жодного доказу про виконання цього договору позивачем. Сам лише розрахунок заборгованості за кредитним договором не може свідчити про наявність заборгованості за кредитним договором, адже він не являється первинним документом в розумінні ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Стверджує, що позивач звертаючись до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, позивач не надає суду в якості доказу ні такого договору, ні заяви про видачу готівки. Роздрукована з електронного архіву копія з копії договору таким доказом слугувати не може, адже вона не відповідає вимогам письмового доказу.

Зазначає, що, відтак, задовольняючи позовні вимоги банку, суддя районного суду, не маючи жодного доказу в справі, який свідчив би про факт видачі кредитних коштів, застосувала преюдицію рішення, в якому факт видачі кредитних коштів не досліджувався.

Крім того, вказує, що з матеріалів справи вбачається, що пред`явивши 18.10.2013 року відповідачу вимогу про дострокове повернення кредиту, позивач змінив умови кредитування, а відтак, втратив право на нарахування відсотків та пені. Також, позивач надсилав на адресу відповідачу ще в вересні 2009 року вимогу про дострокове повернення кредитних коштів, однак цей факт він завбачливо приховав від суду. Так, 02 жовтня 2009 року за вихідним номером 46-00/21-620 ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» надіслав на адресу ОСОБА_1 вимогу про дострокове погашення кредитного договору у строк до 01 листопада 2009 року. Відтак, позивач з моменту надсилання цієї вимоги змінив строк і порядок виконання кредитного договору. Отже, виходячи з положень пункту 6.5 Кредитного договору та ч.2 ст. 1050 ЦК України в кредитодавця ще в вересні 2009 року виникло право на вимогу з дострокового повернення кредитних коштів.

Доводи особи, яка подала відзив на апеляційну скаргу

Відзив на апеляційну скаргу від ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в установлений ухвалою Черкаського апеляційного суду від 07 грудня 2021 року не надходив, проте, у лютому 2022 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» подав пояснення на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 та рішення суду 1 інстанції залишити без змін.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

29 листопада 2021 року до Черкаського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 22 вересня 2021 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29 листопада 2021 року визначено склад колегії суддів: головуючий суддя (суддя-доповідач) Бородійчук В.Г., судді Єльцов В.О., Нерушак Л.В.

Супровідним листом №705/445/14-ц/21262/2021 від 29.11.2021 матеріали цивільної справи №705/445/14-ц витребувано з суду 1 інстанції.

03 грудня 2021 року матеріали цивільної справи №705/445/14-ц отримано Черкаським апеляційним судом.

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 07 грудня 2021 року відкрито апеляційне провадження.

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 29 грудня 2021 року справу призначено в спрощеному позовному провадженні з повідомленням учасників справи про її розгляд та з викликом сторін в судове засідання.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21 березня 2022 року визначено склад колегії суддів: головуючий суддя (суддя-доповідач) Бородійчук В.Г., судді Карпенко О.В., Нерушак Л.В.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Судом 1 інстанції встановлено, що 05.03.2005 між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль», назву якого змінено на Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №354411/9425/0078-7. За умовами вказаного договору банк видав відповідачеві кредит в сумі 13600,00дол. США строком на 240 місяців по 04.03.2027, з процентною ставкою за користування кредитом - 13,250 відсотків річних.

Відповідно до п.3.1 вказаного договору, кредит надано на умовах його забезпечення, строковості, повернення та плати за користування.

Відповідно до п.5.1 кредитного договору, позичальник зобов`язався здійснювати безготівковим платежем або готівкою в касу кредитора щомісячно, до 15 числа кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту, часткове погашення кредиту згідно з п.1.3 цього договору та остаточне погашення отриманого кредиту до 04.03.2027; щомісячно до 15 числа кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту, та при остаточному погашенні кредиту, сплату процентів за фактичне користування кредитних коштів.

Відповідно до п.10.1 кредитного договору за порушення строків повернення кредитної заборгованості та відсотків за користування кредитом, передбачених кредитних договором, позичальник повинен сплачувати банку пеню в розмірі 0,5% від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

На підтвердження вказаного позивачем надано копію Кредитного договору №354411/9425/0078-7 від 05.03.2007 та копію Графіка погашення кредиту, на яких міститься підпис відповідача ОСОБА_1 .

Банк виконав свої зобов`язання за кредитним договором в повному обсязі, надавши відповідачу кредитні кошти в сумі, строки та на умовах, передбачених кредитним договором. Відповідач ОСОБА_1 умови кредитного договору визнав та прийняв, що підтверджується частковим його погашенням.

До тверджень відповідача щодо не дослідження в судовому засіданні оригіналів первинних документів, суд зазначає наступне.

Рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 29.01.2015 було скасовано рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 12.12.2014 та ухвалено рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 до ПАТ «Рпйффайзен Банк Аваль» про визнання кредитного договору №354411/9425/0078-7 від 05.03.2007 недійсним згідно Закону України «Про захист прав споживачів».

Судом апеляційної інстанції було встановлено, що між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 виникли договірні відносини з приводу отримання, користування та повернення кредитних коштів. При цьому позичальник під час укладення спірних правочинів був ознайомлений з їхніми умовами та погодився з ними, не заперечував факту отримання та використання кредитних коштів.

Тобто, судом було встановлено факт дійсності та законності кредитного договору №354411/9425/0078-7 від 05.03.2007.

Відповідач ОСОБА_1 не виконував належним чином свої грошові зобов`язання за кредитним договором, оскільки не здійснював щомісячні платежі в сумах та строки, визначені графіком погашення кредиту та відсотків, у зв`язку з чим, відповідно до ст.1050 ЦК України, 18.10.2013 відповідачу було направлено вимогу про дострокове виконання грошових зобов`язань за кредитним договором, однак заборгованість погашена не була.

У зв`язку із невчасним та не в повній мірі погашенням кредиту, у відповідача перед позивачем станом на 12.12.2013 виникла заборгованість за вказаним кредитним договором в розмірі 11004,23 доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ -87956,81грн., яка складається з:9293,88 доларів США (74285,98грн.) - заборгованості за кредитом; 812,05 доларів США (6490,72грн.) - заборгованості за відсотками; 898,30 доларів США (7180,11грн.) - нарахованої пені.

Протягом часу перебування даної цивільної справи на розгляді в суді, відповідач продовжував сплачувати кошти за кредитом не регулярно, тому в судовому засіданні 24.04.2014 представник позивача надав до суду заяву про збільшення позовних вимог, в якій зазначено, що з часу звернення з даним позовом до суду у 2013 році відповідач частково сплачував кошти в рахунок погашення існуючої заборгованості, проте, не регулярно та не в обсязі, передбаченому умовами кредитного договору, оскільки замість п`яти обов`язкових платежів, передбачених графіком, був сплачений лише один, у зв`язку з чим розмір заборгованості збільшився і станом на 14.04.2014 заборгованість ОСОБА_1 перед позивачем за кредитним договором №354411/9425/0078-7 від 05.03.2007 складає 12044,52 доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ валюти кредиту становить 151389,06 грн., яка складається із: 9237,21 доларів США (116103,63грн.) - заборгованості за кредитом; 1237,60 доларів США (15555,55грн.) - заборгованості за відсотками; 1569,71 доларів США (19729,88грн.) - нарахованої пені, яку позивач просить стягнути з відповідача.

На підтвердження вказаної заборгованості позивачем надано Розрахунок заборгованості за кредитним договором №354411/9425/0078-7 від05.03.2007 станом на 14.04.2014.

Мотивувальна частина

Позиція Апеляційного суду

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, Черкаський апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає до часткового задоволення.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції визнав за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явились, оскільки їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи (ч. 2 ст. 372 ЦПК України). Апелянт подав заяву, в якій просив судове засідання проводити без його участі. 19 травня 2022 року представник АТ «Райффайзен Банк Аваль» подав клопотання про відкладення судового засідання, посилаючись на воєнний стан та небезпечні обставини в країні. З матеріалів справи вбачається, що позивач неодноразово подавав клопотання про відкладення розгляду справи, а саме: 21.03.2022, 19.04.2022 з вищевказаних підстав. Наведені позивачем обставини в обґрунтування причин неявки представника в судове засідання не можуть бути визнані судом поважними, адже не є об`єктивно непереборними, оскільки місцезнаходження позивача є м. Київ. Розгляд справи неодноразово відкладався через клопотання банку. Банк, як учасник судового процесу, не позбавлений права і можливості забезпечити участь у судовому засіданні будь-якого іншого представника, якому доручити виконання функцій щодо представництва інтересів у суді. Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Крім того, представник банку не скористався правом на заявлення клопотання про проведення судового засідання в режимі відео конференції.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду 1 інстанції не відповідає.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня.

Відповідно до ст. 192 ЦК України, законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року №959-ХІІ «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року №15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», Законом України від 23 вересня 1994 року №185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті».

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом 1 інстанції, 05.03.2005 між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль», назву якого змінено на Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №354411/9425/0078-7. За умовами вказаного договору банк видав відповідачеві кредит в сумі 13600,00дол. США строком на 240 місяців по 04.03.2027, з процентною ставкою за користування кредитом - 13,250 відсотків річних.

Відповідно до п.3.1 вказаного договору, кредит надано на умовах його забезпечення, строковості, повернення та плати за користування.

Відповідно до п.5.1 кредитного договору, позичальник зобов`язався здійснювати безготівковим платежем або готівкою в касу кредитора щомісячно, до 15 числа кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту, часткове погашення кредиту згідно з п.1.3 цього договору та остаточне погашення отриманого кредиту до 04.03.2027; щомісячно до 15 числа кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту, та при остаточному погашенні кредиту, сплату процентів за фактичне користування кредитних коштів.

Відповідно до п.10.1 кредитного договору за порушення строків повернення кредитної заборгованості та відсотків за користування кредитом, передбачених кредитних договором, позичальник повинен сплачувати банку пеню в розмірі 0,5% від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

На підтвердження вказаного позивачем надано копію Кредитного договору №354411/9425/0078-7 від 05.03.2007 та копію Графіка погашення кредиту, на яких міститься підпис відповідача ОСОБА_1 .

Банк виконав свої зобов`язання за кредитним договором в повному обсязі, надавши відповідачу кредитні кошти в сумі, строки та на умовах, передбачених кредитним договором. Відповідач ОСОБА_1 умови кредитного договору визнав та прийняв, що підтверджується частковим його погашенням.

Рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 29.01.2015 було скасовано рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 12.12.2014 та ухвалено рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про визнання кредитного договору №354411/9425/0078-7 від 05.03.2007 недійсним згідно Закону України «Про захист прав споживачів».

Судом апеляційної інстанції було встановлено, що між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 виникли договірні відносини з приводу отримання, користування та повернення кредитних коштів. При цьому позичальник під час укладення спірних правочинів був ознайомлений з їхніми умовами та погодився з ними, не заперечував факту тримання та використання кредитних коштів.

Тобто, судом було встановлено факт дійсності та законності кредитного договору №354411/9425/0078-7 від 05.03.2007.

Відповідач ОСОБА_1 не виконував належним чином свої грошові зобов`язання за кредитним договором, оскільки не здійснював щомісячні платежі в сумах та строки, визначені графіком погашення кредиту та відсотків, у зв`язку з чим, відповідно до ст.1050 ЦК України, 18.10.2013 відповідачу було направлено вимогу про дострокове виконання грошових зобов`язань за кредитним договором, однак заборгованість погашена не була.

У зв`язку із невчасним та не в повній мірі погашенням кредиту, у відповідача перед позивачем станом на 12.12.2013 виникла заборгованість за вказаним кредитним договором в розмірі 11004,23 доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ -87956,81грн., яка складається з:9293,88 доларів США (74285,98грн.) - заборгованості за кредитом; 812,05 доларів США (6490,72грн.) - заборгованості за відсотками; 898,30 доларів США (7180,11грн.) - нарахованої пені.

Протягом часу перебування даної цивільної справи на розгляді в суді, відповідач продовжував сплачувати кошти за кредитом не регулярно, тому в судовому засіданні 24.04.2014 представник позивача надав до суду заяву про збільшення позовних вимог, в якій зазначено, що з часу звернення з даним позовом до суду у 2013 році відповідач частково сплачував кошти в рахунок погашення існуючої заборгованості, проте, не регулярно та не в обсязі, передбаченому умовами кредитного договору, оскільки замість п`яти обов`язкових платежів, передбачених графіком, був сплачений лише один, у зв`язку з чим розмір заборгованості збільшився і станом на 14.04.2014 заборгованість ОСОБА_1 перед позивачем за кредитним договором №354411/9425/0078-7 від 05.03.2007 складає 12044,52 доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ валюти кредиту становить 151389,06 грн., яка складається із: 9237,21 доларів США (116103,63грн.) - заборгованості за кредитом; 1237,60 доларів США (15555,55грн.) - заборгованості за відсотками; 1569,71 доларів США (19729,88грн.) - нарахованої пені, яку позивач просить стягнути з відповідача.

На підтвердження вказаної заборгованості позивачем надано Розрахунок заборгованості за кредитним договором №354411/9425/0078-7 від05.03.2007 станом на 14.04.2014.

Задовольняючи позов, суд 1 інстанції виходив з того, що позивачем надано документальне підтвердження договірних відносин між ним та відповідачем, в тому числі неналежного виконання відповідачем ОСОБА_1 взятих на себе зобов`язань за кредитним договором №354411/9425/0078-7 від 05.03.2007. З урахуванням вищевикладеного, між сторонами виникли договірні зобов`язання, які відповідачем належним чином виконані не були, тому вимоги позивача обґрунтовані на нормах закону і повинні бути задоволені.

Колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції, в зв`язку з наступним.

В апеляційній скарзі відповідач вказує, що позивач направляв відповідачу вимогу про дострокове повернення кредитних коштів та таким чином змінив строк і порядок виконання кредитного договору. До апеляційної скарги відповідачем додано копію вимоги №46-00/21-620 від 02.10.2009 року про дострокове виконання грошових зобов`язань за кредитним договором. Вказав, що дану вимогу він не зміг подати при розгляді справи в суді 1 інстанції, оскільки про судове засідання дізнався випадково, оскільки не був належним чином повідомлений, та з метою хоч якимось чином змогти захистити свої інтереси в судовому процесі надшвидкоруч підготував та подав відзив, в якому встиг викласти лише частину заперечень проти позову. Цивільну справу судом 1 інстанції було розглянуто за одне судове засідання.

Відповідно до частини третьої статті 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Тлумачення пункту 6 частини другої статті 356, частин першої - третьої статті 367 ЦПК України свідчить, що апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею.

Дослідження нових доказів провадиться, зокрема, у таких випадках: якщо докази існували на час розгляду справи судом першої інстанції, але особа, яка їх подає до апеляційного суду, з поважних причин не знала й не могла знати про їх існування; докази існували на час розгляду справи в суді першої інстанції і учасник процесу знав про них, однак з об`єктивних причин не міг подати їх до суду; додаткові докази, які витребовувалися раніше, з`явилися після ухвалення рішення судом першої інстанції; суд першої інстанції неправомірно виключив із судового розгляду подані учасником процесу докази, що могли мати значення для вирішення справи; суд першої інстанції необґрунтовано відмовив учаснику процесу в дослідженні доказів, що могли мати значення для вирішення справи (необґрунтовано відмовив у призначенні експертизи, витребуванні доказів, якщо їх подання до суду для нього становило певні труднощі тощо); наявні інші поважні причини для їх неподання до суду першої інстанції у випадку відсутності умислу чи недбалості особи, яка їх подає, або вони не досліджені судом унаслідок інших процесуальних порушень.

Так, до апеляційної скарги відповідачем додано нові докази, а саме копію вимоги №46-00/21-620 від 02.10.2009 року про дострокове виконання грошових зобов`язань за кредитним договором, посилалася на поважність обставин неподання такого доказу до суду першої інстанції, внаслідок яких відповідач був позбавлений можливості їх надати з причин, що об`єктивно не залежали від нього, оскільки справа в суді 1 інстанції була розглянута за одне судове засідання 22 вересня 2021 року, про яке відповідач дізнався випадково та 20 вересня 2021 року подав відзив, який підготував швидкоруч, в якому всиг викласти лише частину заперечень проти позову.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з мотивувальної частини із зазначенням, зокрема мотивів прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу.

Вирішуючи питання щодо дослідження доказу, який не подавався до суду першої інстанції, апеляційний суд враховує виключне значення такого доказу для правильного вирішення справи та те, що суд першої інстанції ухвалюючи рішення у даній справі про відмову в задоволенні позову з підстав недоведеності позовних вимог фактично не сприяв учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом та не роз`яснив учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій.

У частинах першій - третій статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У постанові від 05 жовтня 2021 року (справа №755/16464/20) Верховний Суд вказав, що вирішуючи питання щодо дослідження виписки по кредитному договору № КЗН0G015071688 від 07 квітня 2003 року як доказу, який не подавався до суду першої інстанції, апеляційний суд врахував виключне значення такого доказу для правильного вирішення справи та те, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення у даній справі про відмову в задоволенні позову з підстав недоведеності позовних вимог, фактично не сприяв учасникам судового процесу в реалізації ними прав та не роз`яснив їм їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій. Доводи касаційної скарги про неналежність та недостовірність цього доказу є безпідставними та необґрунтованими.

З огляду на зазначене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідним дослідити копію вимоги №46-00/21-620 від 02.10.2009 року про дострокове виконання грошових зобов`язань за кредитним договором.

Апеляційний суд вважає, що подані відповідачем ОСОБА_1 до суду апеляційної інстанції докази, а саме вимога про дострокове погашення кредитного договору №46-00/21-620 від 02.10.2009 року, має істотне значення для правильного вирішення справи, яка не була подана до суду першої інстанції з поважних причин, а тому такий докази береться апеляційним судом до уваги.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що позивач на адресу відповідача направив вимогу №46-00/21-620 від 02.10.2009 року про дострокове погашення грошових зобов`язань за кредитним договором №354411/9425/0078-7 від 05.03.2007 року, в якій вимагав від останнього повернення суми кредиту в повному обсязі, а також процентів та пені, нарахованих на день повернення кредиту, в тридцяти денний строк з дати цієї вимоги, а саме до 01 листопада 2009 року.

Таким чином, звернувшись до позичальника із вимогою про дострокове погашення кредитної заборгованості, ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» відповідно до правил частини другої статті 1050 ЦК України змінило строк виконання основного зобов`язання - до 01 листопада 2009 року.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, визначила, що після звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту, незалежно від способу такого стягнення, змінюється порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі.

Встановлення строку дії кредитного договору має важливе значення для правильного вирішення справи з огляду на те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

У пунктах 55, 91 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі№444/9519/12 (провадження № 14-10 цс 18) констатовано, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання, а тому неправомірним є нарахування процентів на підставі статті599та частини четвертої статті631ЦК України до повного погашення заборгованості за кредитом.

Як вбачається з вимоги №46-00/21-620 від 02.10.2009 року про дострокове погашення грошових зобов`язань за кредитним договором №354411/9425/0078-7 від 05.03.2007 року (а.с. 181 том 1), банк вимагав від відповідача здійснити до 01 листопада 2009 року дострокове погашення кредиту у повному обсязі разом зі сплатою процентів та пені відповідно до умов кредитного договору у розмірі: 12009,70 дол. США - заборгованість по сумі кредиту; 401,42 дол. США - несплачені проценти; 345,65грн. - нарахована пеня.

Враховуючи наведене, з 31-го календарного дня, а саме з 01 листопада 2009 року, як вказано у вимозі про дострокове виконання грошових зобов`язань, банк втратив право нараховувати передбачені кредитним договором проценти за користування кредитом та пеню.

При таких обставинах позовні вимоги в частині стягнення заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом та пені, нарахованих з 01 листопада 2009 року не підлягають задоволенню у зв`язку з їх безпідставністю.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором за період з 07.03.2007 року по 14.04.2014 року позичальником ОСОБА_1 частково сплачувались грошові кошти (а.с.59-60 том 1). Так, за період з 11.11.2009 року по 09.01.2014 року відповідачем сплачено позивачу грошові кошти на загальну суму 8035,92 доларів США (колонка «фактичне погашення, кредит, відсотки» розрахунку заборгованості).

Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором, нарахована до 01 листопада 2009 року, з урахуванням виплачених грошових коштів відповідачем за період з 11.11.2009 року по 09.01.2014 року, у розмірі 4 375,20 доларів США ((12009,70 +401,42) - 8035,92), що еквівалентно по курсу НБУ валюти кредиту складає 127 996 (сто двадцять сім тисяч дев`ятсот сімдесят чотири) гривні 04 коп., та пеня в розмірі 345,65грн.

Доводи апелянта про те, що суддя районного суду, не маючи жодного доказу в справі, який свідчив би про факт видачі кредитних коштів, а саме: відповідний оригінал договору банківського кредиту або ж його належним чином завірену копію, а також документ, що підтверджує факт передачу грошових коштів відповідачеві, незаконно застосувала преюдицію рішення, в якому факт видачі кредитних коштів не досліджувався, є помилковим. Оскільки, як встановлено рішення Апеляційного суду Черкаської області від 29 січня 2015 року у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 12 грудня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про визнання кредитного договору недійсним згідно Закону України «Про захист прав споживачів», що між сторонами виникли договірні правовідносини з при воду отримання, користування та повернення кредитних коштів, а також визнання укладених правочинів недійсними з передбачених ст.. 203 ЦК України підстав. При цьому позичальник під час укладення спірних правочинів був ознайомлений з їхніми умовами та погодився з ними, не заперечував факту отримання та використання кредитних коштів і заявив вимоги про визнання цих договорів недійсними лише після звернення банку до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором. Таким чином, судом апеляційної інстанції встановлено факт дійсності та законності кредитного договору та факт отримання та використання кредитних коштів ОСОБА_1 . А тому, відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Щодо поданої апелянтом заяви про застосування строків позовної давності на стадії апеляційного розгляду, оскільки в суді 1 інстанції він не зміг подати дану заяву в зв`язку з тим, що справу було розглянуто за одне засідання, про яке він дізнався лише за кілька днів до того, а тому був позбавлений права підготувати та подати до суду вказану заяву, колегія суддів зазначає наступне. Відповідно до ст. 267 ЦКУ позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. За змістом загальних норм права заява про застосування позовної давності може бути розглянута, якщо вона подана під час розгляду справи в суді першої інстанції. Таким чином у випадку заяви сторони по справі про застосування строку позовної давності, заявленої на стадіях апеляційного або касаційного розгляду справи, суд не вправі застосовувати строк позовної давності, оскільки в зазначеній нормі Цивільного кодексу України йдеться про винесення рішення саме судом першої інстанції, оскільки лише ухвалення судом свого рішення закінчується судовий розгляд спору. Дана позиція узгоджується з постановою ВСУ від 11.02.2015 №6-246цс14. Оскільки рішення по суті спору ухвалюється судом першої інстанції, а на стадії апеляційного провадження здійснюється лише перевірка законності й обґрунтованості рішення суду (стаття 303 ЦПК України), то заява про застосування позовної давності може бути розглянута, якщо вона подана під час розгляду справи в суді першої інстанції, а тому колегія суддів приходить до висновку про неможливість розгляду вищевказаної заяви про застосування апеляційним судом строку позовної давності за заявою апелянта, оскільки вона подана апелянтом безпосередньо до суду апеляційної інстанції після вирішення судом першої інстанції спору по суті та апелянт був повідомлений про судове засідання в суді 1 інстанції та мав змогу подати заяву про застосування строку позовної давності.

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Частинам 1, 2, 13 ст.141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі відмови в позові покладаються на позивача. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Тому, з урахуванням вищевикладених норм чинного законодавства, з врахуванням доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що обгрунтування вимог апеляційної скарги є частково доведеними і дають підстави для скасування судового рішення з постановленням нового висновку суду про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Черкаський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 частково задовольнити.

Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 22 вересня 2021 року скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позов Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Черкаської обласної дирекції Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Черкаської обласної дирекції Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором №354411/9425/0078-7 від 05.03.2007 в розмірі 4 375,20 доларів США (чотири тисячі триста сімдесят п`ять) доларів США 20 центи, що еквівалентно по курсу НБУ валюти кредиту складає 127 996 (сто двадцять сім тисяч дев`ятсот сімдесят чотири) гривні 04 коп. та пеня в розмірі 345,65грн.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Черкаської обласної дирекції Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» сплачений судовий збір за розгляд справи в суді 1 інстанції в розмірі 504 (п`ятсот чотири) грн. 63 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Повний текст постанови виготовлено 01 червня 2022 року.

Головуючий: В.Г. Бородійчук

Судді : О.В. Карпенко

Л.В. Нерушак