Провадження № 2/643/215/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.02.2022 р. м. Харків

Московський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Харченко А.М.

за участю секретарів Горборукової М.О., Аніщенко Ю.В., Шестакової К.С.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ТОВ «Фінансова Компанія «Маніту» (правонаступник - ПАТ «Комерційний банк «Надра», в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ГЕФЕСТ»), третя особа Департамент Управління державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Харківської міської ради, про захист прав споживача та визнання договору іпотеки недійсним,

в с т а н о в и в:

09.10.2019 ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ПАТ «Комерційний банк «Надра», в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Білої І.В., ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ГЕФЕСТ», третя особа Департамент Управління державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Харківської міської ради, в якому просить визнати договір іпотеки № 6/4/35/2008/980-І/250 від 11 вересня 2008 року, укладений між ВАТ комерційний банк «Надра», правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра», та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Зіченко Р.П. 11.09.2008 року за р.№ 3468, та Додатковий договір №1 до договору іпотеки № 6/4/35/2008/980-І/250 від 11 вересня 2008 року, укладений між ВАТ комерційний банк «Надра», правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра», та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Зіченко Р.П. 02.06.2010 року за р.№ 1701, недійсними та припинити іпотеку за вказаними договорами; припинити дію обтяження - заборони на нерухоме майно за реєстраційним номером 7894854, яке зареєстроване 11.09.2008 року приватним нотаріусом ХМНО Зіченко Р.П. у зв`язку з укладенням 11.09.2008 року договору іпотеки квартири АДРЕСА_1 , р.№ 3469; скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним номером 4879І753 від 20.09.2019 року, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Мурська Н.К., відповідно до якого підставою виникнення іпотеки є Додатковий договір №1 до Договору іпотеки, серія та номер 1701 від 02.06.2010 року, виданий приватним нотаріусом Зінченко Р.П., а також запис про іпотеку №33326003; стягнути з ПАТ «Комерційний банк ««Надра» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 7 500, 00 грн., а також судовий збір. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором №6/4/35/2008/840-К/249 від 11 вересня 2008 року між нею та банком було укладено договір іпотеки №6/4/35/2008/980-1/250 від 11 вересня 2008 року, відповідно до якого іпотекодавець з метою забезпечення виконання зобов`язання позичальника за кредитним договором, передає банку в іпотеку нерухоме майно, а саме: однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 . 02 червня 2010 року між ВАТ комерційний банк «Надра», правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра», та ОСОБА_1 був укладений Додатковий договір № 1 до вказаного вище Договору іпотеки, відповідно до якого були внесені зміни в розділ «Визначення термінів. Зобов`язання» щодо строку повернення кредиту. Відповідно до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна були внесені записи про іпотеку та заборону на нерухоме майно, в якому позивач зазначена як іпотекодавець, а банк як іпотекодержатель. Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 18.04.2019 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Комерційний банк «Надра», в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Стрюкової І.О. про захист прав споживача фінансових послуг, визнання кредитного договору недійсним та припинення зобов`язань за договором іпотеки, кредитний договір №6/4/35/2008/840-К/249 від 11 вересня 2008 року визнано недійсним, в іншій частині позовних вимог відмовлено. Постановою Харківського апеляційного суду від 09.09.2019 року по цивільній справі № 617/1552/15-ц апеляційна скарга ПАТ «Комерційний банк «Надра» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Стрюкової І.О. залишена без задоволення, рішення Московського районного суду м. Харкова від 18.04.2019 року залишено без змін. В позовній вимозі про припинення договору іпотеки та припинення заборони відчуження іпотечного майна було відмолено по причині відсутності в цивільному законодавстві підстави припинення зобов`язання у вигляді припинення основного зобов`язання. З урахуванням визнання на підставі рішення суду кредитного договору №6/4/35/2008/840-К/249 від 11 вересня 2008 року недійсним, позивач вбачає підстави для визнання договору іпотеки №6/4/35/2008/980-1/250 від 11 вересня 2008 року, предметом якого є однокімнатна квартира АДРЕСА_1 , а також Додаткового договору №1 до Договору іпотеки від 02 червня 2010 року, недійсними. Відповідно до п.1.1 статті 1 Договору іпотеки №6/4/35/2008/980-1/250 від 11 вересня 2008 року за цим договором Іпотекодавець з метою забезпечення виконання зобов`язання Позичальника, що витікає із Кредитного договору передає в іпотеку, а Іпотекодержатель приймає в іпотеку Предмет іпотеки. Під кредитним договором визначений саме кредитний договір №6/4/35/2008/840-К/249 від 11 вересня 2008 року, укладений між Іпотекодержателем та Позичальником ОСОБА_1 . Також в договорі іпотеки прописане «зобов`язання» по кредитному договору, а саме повернення кредиту в сумі 37 068,08 доларів США, сплата щомісячних відсотків за користування кредитними коштами із розрахунку 15,49% річних із розрахунку фактичної кількості днів у періоді, сплата можливих штрафних санкцій. Порядок виконання зобов`язання, що витікає із кредитного договору, визначається кредитним договором №6/4/35/2008/840-К/249 від 11 вересня 2008 року. Таким чином, договір іпотеки №6/4/35/2008/980-1/250 від 11 вересня 2008 року та у подальшому додатковий договір №1 від 02 червня 2010 року до договору іпотеки було укладено в забезпечення виконання зобов`язання за вказаним вище кредитним договором, ці договори нерозривно пов`язані між собою, у зв`язку з чим в разі визнання недійсним кредитного договору №6/4/3 5/2008/840-К/249 від 11 вересня 2008 року також мають місце підстави для визнання недійсним договору Іпотеки. При укладенні як кредитного, так і іпотечного договору банком були порушені норми статей 11, 18, 21 Закону України «Про захист прав споживачів», а також вимоги Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, було приховане фактичне значення реальної процентної ставки, фактичне значення подорожчання кредиту та кінцевої загальної суми кредиту, які суттєво відрізняються від тієї реальної процентної ставки та того розміру подорожчання кредиту, які були узгоджені сторонами кредитного правочину. За змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема, про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 18.04.2019 року по цивільній справі №617/1552/15-ц, яке набуло чинності, встановлено, що банк в кредитному договорі не зазначив сукупну вартість кредиту, реальної процентної ставки, абсолютного значення подорожчання кредиту, що є підставною для визнання вказаного правочину недійсним. Також в зазначеному рішенні міститься посилання на висновок судової економічної експертизи №6715 від 14.09.2016 року, який був покладений в основу рішення суду першої інстанції. Відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та. банком. Одним з таких нормативно-правових актів Національного банку України є Правила надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджені постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168. Відповідно до п.3.1. та п.3.3. зазначених Правил, банки зобов`язані в кредитному договорі або додатку до нього надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов`язань споживача. Банки зобов`язані в кредитному договорі зазначати сукупну вартість кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг та інших фінансових зобов`язань споживача, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту, а також зазначити її в процентному значенні та в грошовому виразі у валюті платежу за кредитним договором, у вигляді реальної процентної ставки, абсолютного значення подорожчання кредиту. Відповідно до ч.ч. 1,4, 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку», іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом. Іпотекою може бути забезпечене виконання дійсного зобов`язання або задоволення вимоги, яка може виникнути в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Як вбачається зі ст.17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору, набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним, з інших підстав, передбачених цим Законом. Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку. Згідно з ст.575 ЦК України, іпотека - це застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Відповідно до ч.2 ст. 548 ЦК України, недійсне зобов`язання не підлягає забезпеченню. Недійсність основного зобов`язання (вимоги) спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення якщо інше не встановлено цим Кодексом. Таким чином, позивач вважає, що визнання кредитного договору недійсним є підставою для припинення договору іпотеки.

Під час підготовки позову позивачу з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна стало відомо, що 20.09.2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мурською Н.В. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 48791753, внесено запис про іпотеку 33326003. Підставою виникнення іпотеки зазначений Додатковий договір №1 від 02 червня 2010 року до Договору іпотеки, зобов`язанням зазначене саме зобов`язання за Договором іпотеки від 11 вересня 2008 року, іпотекодавцем - ОСОБА_1 , а іпотекодержателем вказане ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ГЕФЕСТ», . По-перше, Додатковий договір №1 від 02 червня 2010 року до Договору іпотеки не може бути окремою підставою виникнення іпотеки, бо є невід`ємною частиною договору іпотеки від 11.09.2008 року, про що зазначено в Додатковому договорі № 1. По-друге, позивачу не відома інформація про перехід прав іпотекодержателя щодо належної їй квартири до іншої юридичної особи, будь-яких повідомлень вона не отримувала, у зв`язку з чим вважає можливим звернутися з проханням до суду про скасування цього рішення про державну реєстрацію прав, та їх обтяжень та запису про іпотеку, в яких має місце посилання саме на договір іпотеки від 11.09.2008 року. Стосовно попереднього розрахунку сум судових витрат, позивач зазначила, що за подання позовної заяви сплачений судовий збір відповідно до наданих до суду квитанцій. Окрім того, 25.09.2019 року між ОСОБА_1 та адвокатом Молокосусовим В.Є. було укладено договір про надання правової допомоги №5. За правову допомогу за додатковою угодою з адвокатом від 25.03,2016 року ОСОБА_1 внесена грошова сума гонорару в розмірі 7500,00 грн., сплата якої передбачає прийняття участі в судових засіданнях в суді першої інстанції, надання клієнту консультацій, збирання документів під час підготовки позову до суду.

Ухвалою суду від 15.10.2019 року провадження у зазначеній справі відкрито, визначено розглядати справу за правилами загального позовного провадження та призначене підготовче засідання.

Ухвалою суду від 12 грудня 2019 року клопотання представника відповідача ПАТ «Комерційний банк «Надра» адвоката Зінчук Я.В. задоволене, зупинене провадження по цивільній справі № 643/16597/19 за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Комерційний банк «Надра», ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ГЕФЕСТ», третя особа: Департамент Управління державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Харківської міської ради, про захист прав споживача та визнання договору іпотеки недійсним до набрання законної сили рішенням у цивільній справі № 617/1552/15-ц за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «Надра» про захист прав споживачів фінансових послуг, визнання кредитного договору недійсним та припинення зобов`язань за договором іпотеки.

Постановою Харківського апеляційного суду від 21 лютого 2020 року ухвала Московського районного суду м. Харкова від 12 грудня 2019 року скасована та направлена справа для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвалою суду від 10 червня 2020 року закрите підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Ухвалою суду від 05 травня 2021 року залучене в якості правонаступника відповідачів ПАТ «Комерційний банк «Надра», ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ГЕФЕСТ» - ТОВ «Фінансова Компанія «Маніту» у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ПАТ «Комерційний банк «Надра», ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ГЕФЕСТ», третя особа - Департамент Управління державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Харківської міської ради, про захист прав споживача та визнання договору іпотеки недійсним.

Позивач ОСОБА_1 направила суду заяву про розгляд справи за її відсутності.

Представник відповідача адвокат Троян В.М. направила суду додаткові письмові пояснення, в яких просила у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі, у зв`язку з їх безпідставністю. В обгрунтування своєї позиції посилалася на те, що позовні вимоги ОСОБА_1 обгрунтовує тим, що рішенням Московського районного суду м. Харкова від 18 квітня 2019 року по цивільній справі № 617/1552/15-ц кредитний договір № 6/4/35/2008/980-1/250 від 11 вересня 2008 року, укладений нею з ВАТ комерційний банк «Надра», визнано недійсним. Тому позивач вважає у зв`язку з цим, що оскільки з визнанням недійсним кредитного договору мають місце підстави для визнання недійсним договору іпотеки №6/4/35/2008/980-І/250 від 11 вересня 2008 року та додаткового договору № 1 від 02.06.2010 року, які були укладені в забезпечення виконання зобов`язань позивача за кредитним договором. Наведені доводи позивача не відповідають дійсності, оскільки постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 вересня 2020 року по справі № 617/1552/15-ц рішення Московського районного суду м. Харкова від 18 квітня 2019 року та постанову Харківського апеляційного суду від 09 вересня 2019 року скасовано, у задоволенні позову ОСОБА_1 до ПАТ КБ «Надра» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію, про захист прав споживача фінансових послуг, визнання кредитного договору недійсним та припинення зобов`язань за договором іпотеки відмовлено. Отже, обгрунтування позову судовими рішеннями, які були скасовані судом вищої інстанції є безпідставними. Крім того, позивач безпідставно зазначає, що при укладенні кредитного та іпотечного договорів були допущені порушення норм статей 11, 18, 21 Закону України «Про захист прав споживачів» та вимоги Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління НБУ від 10.05.2007 № 168. Постановою Верховного Суду від 16 вересня 2020 року по справі № 617/1552/15-ц встановлено відсутність порушень законодавства при укладенні кредитного договору, які, на думку позивача, є підставою для визнання недійсним також іпотечного договору. При укладенні договору іпотеки та додаткового договору сторони досягли домовленості з усіх істотних умов, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі. Отже, підстави для визнання договору іпотеки №6/4/35/2008/980-1/250 від 11 вересня 2008 року та додаткового договору № 1 від 02.06.2010 року недійсними, на думку представника відповідача, відсутні. У задоволенні позовних вимог просила відмовити у повному обсязі. Направила суду заяву, в якій просила розглянути справу без участі представника, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 просила відмовити в повному обсязі.

Третя особа - Департамент Управління державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Харківської міської ради про час та місце розгляду справи повідомлялися своєчасно та належним чином, в судове засідання не з`явилися, причини неявки не повідомили. Суд розглянув справу на підставі наявних доказів.

Згідно з вимогами ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, прийшов до наступного.

Судовим розглядом встановлено, що 11.09.2008 року між відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №6/4/35/2008/840-К/249, за умовами якого ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 37068,08 доларів США строком до 09.09.2038 року зі сплатою відсотків.

В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором №6/4/35/2008/840-К/249 від 11 вересня 2008 року між нею та банком було укладено договір іпотеки №6/4/35/2008/980-1/250 від 11 вересня 2008 року, відповідно до якого іпотекодавець з метою забезпечення виконання зобов`язання позичальника за кредитним договором, передає банку в іпотеку нерухоме майно, а саме: однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 .

02 червня 2010 року між ВАТ комерційний банк «Надра», правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра», та ОСОБА_1 був укладений Додатковий договір № 1 до вказаного вище Договору іпотеки, відповідно до якого були внесені зміни в розділ «Визначення термінів. Зобов`язання» щодо строку повернення кредиту. Відповідно до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна були внесені записи про іпотеку та заборону на нерухоме майно, в якому позивач зазначена як іпотекодавець, а банк як іпотекодержатель.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 18.04.2019 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Комерційний банк «Надра», в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Стрюкової І.О. про захист прав споживача фінансових послуг, визнання кредитного договору недійсним та припинення зобов`язань за договором іпотеки, кредитний договір №6/4/35/2008/840-К/249 від 11 вересня 2008 року визнано недійсним, в іншій частині позовних вимог відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного суду від 09 вересня 2019 року по цивільній справі № 617/1552/15-ц апеляційна скарга ПАТ «Комерційний банк «Надра» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Стрюкової І.О. залишена без задоволення, рішення Московського районного суду м. Харкова від 18.04.2019 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 16 вересня 2020 року касаційна скарга публічного акціонерного товариства комерційного банку «Надра» задоволена.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 18 квітня 2019 року та постанову Харківського апеляційного суду від 09 вересня 2019 року скасовано.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «Надра» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію, про захист прав споживача фінансових послуг, визнання кредитного договору недійсним та припинення зобов`язань за договором іпотеки відмовлено.

Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За положеннями статей 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

Вказана правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року № 6-1341цс15.

За змістом Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), вони зобов`язують банки надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту або в кредитному договорі, або додатку до нього. Тобто, детальний розпис сукупної вартості кредиту не обов`язково повинен бути викладений лише як окремий документ.

Оспорюваний договір споживчого кредиту підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; ОСОБА_1 на момент укладення договору не заявляла додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконувала його умови, укладала додаткові угоди до нього, остання з яких була укладена 30 січня 2012 року; кредитний договір містить повну інформацію щодо умов кредитування: періоду надання кредиту, розміру процентної ставки, порядку її нарахування, переліку, розміру й бази розрахунку неустойки; періоду внесення платежів.

Перед укладенням договору відповідач заповнила анкету-заяву від 06 вересня 2008 року на отримання кредиту, відповідно до якої її було ознайомлено із основними умовами надання кредиту, що свідчить про те, що банк надавав позичальнику документи, які передували укладенню кредитного договору, передбачені Законом України «Про захист прав споживачів».

Так, відповідно до умов кредитного договору метою отримання кредиту є купівля нерухомості (пункт 1.2), сума кредиту - 37 068,08 доларів США (пункт 1.1), строк кредиту - до 09 вересня 2033 року (пункт 1.1), розмір та порядок нарахування плати за користування та управління кредитом - фіксована процентна ставка у розмірі 15,49 % річних.

Умови і порядок видачі та погашення кредиту чітко визначені пунктами 2.1 - 2.9 кредитного договору в редакції додаткової угоди №1 від 01 червня 2010 року.

Пунктом 2.4 договору в останній редакції додаткової угоди № 4 від 30 січня 2012 року, передбачено, що порядок погашення суми основної заборгованості відбувається шляхом внесення необхідного платежу щомісячно до 20 (включно) числа поточного місяця, якщо 20 число є небанківським днем, то платіж необхідно внести в останній банківський день, який передує цій даті, з кінцевим терміном повернення основної заборгованості до 09 вересня 2033 року.

Види забезпечення зобов`язань позичальника зазначені у пункті 1.3 кредитного договору, відповідальність сторін - у пунктах 4.1-4.2 договору.

Крім того, відповідно до частини 6 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції на час укладання спірного договору) споживач має право протягом чотирнадцяти календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин. Перебіг цього строку розпочинається з моменту передачі споживачеві примірника укладеного договору. Відкликання згоди оформлюється письмовим повідомленням, яке споживач зобов`язаний подати особисто чи через уповноваженого представника або надіслати кредитодавцю до закінчення строку, зазначеного в абзаці першому цієї частини. З відкликанням згоди на укладення договору про надання споживчого кредиту споживач повинен одночасно повернути кредитодавцю кошти або товари, одержані згідно з договором. Споживач також сплачує відсотки за період між моментом одержання коштів та моментом їх повернення за ставкою, встановленою в договорі.

Детальний розпис сукупної вартості кредиту не обов`язково повинен бути викладений лише як окремий документ, а усі умови кредитування були викладені у самому договорі, з якими позичальник погодився, підписавши кредитний договір та додаткові угоди до нього.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 26 лютого 2020 року у справі №404/8212/14-ц (провадження №61-31939св18).

На момент укладення договору позичальник не заявляла додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконувала його умови; банк надав позичальнику документи, які передували укладенню кредитного договору, у тому числі й щодо сукупної вартості кредиту та процентної ставки. Сторони неодноразово укладали додаткові угоди до кредитного договору, зокрема, щодо відстрочення сплати частини необхідного платежу.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17 (провадження № 61-30435сво18) міститься висновок, що «у статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду)».

Згідно статей 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання правочину недійсним, як способу захисту, є усталеним у судовій практиці.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 27 січня 2020 року в справі № 761/26815/17 (провадження № 61-16353сво18) зроблено висновок, що «недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим».

У постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі № 6- 2766цс15 зроблено висновок, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункту 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов`язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов`язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (пунктів 2,3 частини третьої статті 18 Закону «Про захист прав споживачів); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв`язку з розірванням або невиконанням ним договору (пункту 4 частини третьої статті 18 Закону).

Тлумачення статті 230 ЦК України свідчить, що під обманом розуміється умисне введення в оману сторони правочину його контрагентом щодо обставин, які мають істотне значення. Тобто при обмані завжди наявний умисел з боку другої сторони правочину, яка, напевно знаючи про наявність чи відсутність тих чи інших обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, невигідні для неї, спрямовує свої дії для досягнення цілі - вчинити правочин. Обман може стосуватися тільки обставин, які мають істотне значення (абзац 2 частини першої статті 229 ЦК України).

Обман, що стосується обставин, які мають істотне значення, має доводитися позивачем як стороною, яка діяла під впливом обману. Отже, стороні, яка діяла під впливом обману, необхідно довести: по-перше, обставини, які не відповідають дійсності, але які є істотними для вчиненого нею правочину; по-друге, що їх наявність не відповідає її волі перебувати у відносинах, породжених правочином; по-третє, що невідповідність обставин дійсності викликана умисними діями другої сторони правочину.

У постанові Верховного Суду України від 29 квітня 2014 року у справі № 3- 11гс14 зроблено висновок, що «обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкоджати вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Виходячи із змісту зазначеної норми, правочин визнається вчиненим внаслідок обману у разі навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Суб`єктом введення в оману є сторона правочину як безпосередньо, так і через інших осіб за домовленістю».

При укладенні договору іпотеки та додаткового договору сторони досягли домовленості з усіх істотних умов, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідає їхній внутрішній волі.

Статтею 419 ЦПК України передбачено, що постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття. З моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції скасовані або визнані нечинними рішення, постанови та ухвали суду першої або апеляційної інстанції втрачають законну силу та подальшому виконанню не підлягають. Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Статтею 3 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом.

Іпотекою може бути забезпечене виконання дійсного зобов`язання або задоволення вимоги, яка може виникнути в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності.

Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що підстави для визнання договору іпотеки №6/4/35/2008/980-1/250 від 11 вересня 2008 року та додаткового договору № 1 від 02.06.2010 року недійсними відсутні та в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовляє в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 89, 141, 258, 259, 264-265, 268, п. 3 розділу ХІІ Прикінцеві положення ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ТОВ «Фінансова Компанія «Маніту» (правонаступник - ПАТ «Комерційний банк «Надра», в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ГЕФЕСТ»), третя особа Департамент Управління державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Харківської міської ради, про захист прав споживача та визнання договору іпотеки недійсним - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення буде складене протягом десяти днів.

Суддя Харченко А.М.