Номер провадження: 22-ц/813/3831/22
Справа № 495/1370/21
Головуючий у першій інстанції Волкова Ю. Ф.
Доповідач Громік Р. Д.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.12.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Громіка Р.Д.,

суддів Драгомерецького М.М., Дришлюка А.І.,

розглянувши у спрощеному порядку без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на додаткове рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 12 травня 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

1. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог.

19 квітня 2021 року представник позивачки ОСОБА_2 адвокат Домущі В.С. звернувся до суду першої інстанції з заявою про ухвалення додаткового рішення у справі №495/1370/21 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, в якій просив стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені судові витрати на оплату правничої допомоги у сумі 8400 грн.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 14 квітня 2021 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу задоволено.

Заявник просив покласти на відповідача судові витрати позивача з оплати правничої допомоги, керуючись ч. 2 ст. 137 ЦПК України. Вказав, що суму таких витрат (8400 грн) складають: 500 грн - зустріч та консультація клієнта, узгодження правової позиції по справі; 5500 грн - збір доказів, підготовка та подання позовної заяви про розірвання шлюбу; 1200 грн - підготовка до участі та представництво інтересів клієнта у судовому засіданні 22 березня 2021 року; 1200 грн - підготовка до участі та представництво інтересів клієнта у судовому засіданні 14 квітня 2021 року.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Додатковим рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 12 травня 2021 року заяву представника позивача ОСОБА_2 адвоката Домущі В.С. про ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат на правничу допомогу у справі №495/1370/21 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу задоволено частково. Стягнено з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 4200 грн (чотири тисячі двісті грн) витрат, пов`язаних із правничою допомогою адвоката.

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати оскаржуване судове рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити у стягнення витрат на оплату правничої допомоги у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального права та норм процесуального права

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що витрати на правничу допомогу не співмірні, оскільки справа не складна, невідомий час витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт, також невідомий обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.

Порядок розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно із частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи.

Апеляційне провадження розглядається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи.

З врахуванням тривалої недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року до серпня 2022 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 14, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило збільшення строку розгляду справи по незалежним від суду причинам.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повне судове рішення виготовлене 01 грудня 2022 року.

2. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідача, розглянувши матеріали справи і доводи, викладені в апеляційній скарзі, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а додаткове рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині стягнення витрат на правничу допомогу за таких підстав.

Фактичні обставини справи.

На підставі матеріалів справи встановлено, що у порядку ч. 1 ст. 134 ЦПК України позивач у позовній заяві подала до суду першої інстанції попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. (а.с.4). Вказана сума становила 6000 грн, з яких: 500 грн зустріч та консультація клієнта, узгодження правової позиції; 5500 грн збір доказів підготовка та подання позовної заяви.

Представник позивача 22 березня 2021 року звернувся до суду першої інстанції із заявою про намір подати докази на підтвердження розміру понесених судових витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду у порядку ч. 8 ст. 141 ЦПК України. (а.с.24)

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 14 квітня 2021 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу задоволено. Призначено судове засідання для вирішення питання про розподіл судових витрат (пов`язаних із розглядом справи) на 08:00 год. 22 квітня 2021 року. (а.с.45-46)

Заяву про вирішення питання щодо розподілу судових витрат та докази на їх підтвердження представник позивача подав до суду із дотриманням визначеного ч. 8 ст. 141 ЦПК України п`ятиденного строку 19 квітня 2021 року. (а.с.48-54)

На підтвердження заявленої суми витрат на правничу допомогу заявником додано засвідчені копії: договору про надання правової допомоги №2-02 від 19 лютого 2021 року, додаткової угоди № 1 до нього; акту приймання-здачі наданих послуг від 14 квітня 2021 року; меморіального ордера №156933672 від 23 лютого 2021 року на 4 200 грн; платіжного доручення №NC41444 ЗМ від 14 квітня 2021 року на 4 200 грн.

Суд першої інстанції правильно встановив, що між позивачкою ОСОБА_2 та адвокатським об`єднанням «Легал Форсе» в особі заступника керуючого об`єднанням Домущі В.С. укладено договір про надання правової допомоги №2-02 від 19 лютого 2021 року.

Відповідно до умов вказаного договору сторони визначили, що адвокатське об`єднанням «Легал Форсе» зобов`язується за відповідну плату надавати клієнту правничу допомогу в обсязі та на умовах передбачених договором. Необхідність сплати та розмір гонорару визначається сторонами у додатковій угоді до договору (пункт 5.1 договору).

Додаткова угода до вказаного договору сторонами укладена 19 лютого 2021 року. Сторони узгодили, що за надання правничої допомоги ОСОБА_2 зобов`язується платити гонорар у розмірі 8 400 грн: 4 200 грн у строк до трьох календарних днів з моменту підписання договору №2-02 від 19 лютого 2021 року та отримання рахунку; 4 200 грн у строк до трьох календарних днів з моменту підписання акту приймання-передачі наданих послуг. (а.с.53).

Відповідно до акту приймання-здачі наданих послуг від 14 квітня 2021 року до договору про надання правової допомоги №2-02 від 19 лютого 2021 року визначено вартість послуг, які надає адвокатське об`єднання «Легал Форсе» та складається з наступного: зустріч та консультація клієнта, узгодження правової позиції по справі 500 грн, збір доказів, підготовка та подання позовної заяви про розірвання шлюбу 5 500 грн, підготовка до участі та представництво інтересів клієнта у судовому засіданні 22 березня 2021 року - 1 200 грн, підготовка до участі та представництво інтересів клієнта у судовому засіданні 14 квітня 2021 року 1 200 грн (а.с.54).

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно до ч. 1 п. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи частково заяву про ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції виходив з того, що заявник у акті приймання-здачі надання послуг до договору про надання правової допомоги №2-02 від 19 лютого 2021 року зазначає, що вартість збору доказів, підготовки та подання позовної заяви про розірвання шлюбу складає 5 500 грн.

При цьому суд першої інстанції правильно звертає увагу, що предметом спору у цій справі є розірвання шлюбу, і вказана категорія спорів є справами незначної складності із сталою судовою практикою. Окрім того, при відкритті провадження у справі суд дійшов висновку про необхідність витребування додаткових доказів у справі (оригіналу свідоцтва про шлюб), що свідчить про їх неповний збір.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що написання позовної заяви про розірвання шлюбу та збирання доказів, як зазначає представник позивача на які ним витрачено 5500 грн, не потребувало додаткових зусиль, як наслідок - сума витрат на написання позовної заяви та збір доказів є завищеною, неспівмірною.

Також суд першої інстанції обґрунтовано критично оцінив заявлену суму витрат 1200 грн у частині підготовки до участі та представництво інтересів клієнта у судовому засіданні 22 березня 2021 року, оскільки розгляд справи 22 березня 2021 року було відкладено у зв`язку із неявкою повного кола учасників судового процесу.

Дослідивши матеріали справи, а також додані до заяви договір про надання правової допомоги, акт здачі-приймання наданих послуг з їх описом, взявши до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду адвокатом документів, їх значення для спору, суд першої інстанції дійшов правильно висновку, що витрати у сумі: 5500 грн на збір доказів, підготовку та подання позовної заяви про розірвання шлюбу є неспівмірними із складністю справи, завищеними та обмежує їх сумою 2500 грн; 1200 грн на підготовку до участі та представництво інтересів клієнта у судовому засіданні 22 березня 2021 року не підтверджені.

Також, суд першої інстанції дійшов висновку, що доведеною і співмірною сумою витрат на правничу допомогу є 4 200 грн, з яких: 500 грн за консультацію клієнта, узгодження правової позиції по справі, 2500 грн за збір доказів, підготовку та подання позовної заяви про розірвання шлюбу; 1200 грн за представництво інтересів клієнта у судовому засіданні 14 квітня 2021 року.

Проте з таким висновком суду першої інстанції щодо визначення розміру правничої допомоги погодитись в повному обсязі неможливо, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Згідно з ст. 246 ЦПК України передбачено, якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Згідно з ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до ч. 2 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків встановлених законом.

Згідно з п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

За правилами оцінки доказів, встановлених ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг (правова позиція, викладена у постановах Верховного Суду від 07 листопада 2019 року у справі №905/1795/18, від 08 квітня 2020 року у справі №922/2685/19, від 12 травня 2021 року у справі №873/79/20).

Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 у справі №755/9215/15-ц).

Такі критерії оцінки поданих заявником доказів суд застосовує з урахуванням особливостей кожної справи та виходячи з принципів верховенства права та пропорційності, приписів статей 123 - 130 ГПК України та з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, що суди застосовують як джерело права згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини".

Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції, зазначає, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України, заява № 19336/04, пункту 269). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Жодним чином не заперечуючи права позивача отримати всі види професійної правничої допомоги, а так само не заперечуючи кваліфікацію адвоката, який надав якісні послуги відповідно до замовлення, суд на засадах пропорційності, враховуючи наведене вище та відповідно критеріїв статті 143 ЦПК України, зокрема, співмірності і розумності, оцінює понесені позивачем витрати з точки зору мінімально необхідного їх розміру, що підлягає віднесенню на сторону відповідача з покладенням на останнього обов`язку відшкодувати такі витрати.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Пунктом 3 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При цьому, з урахуванням конкретних обставин, зокрема, ціни позову, суд може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи. Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо.

Суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність і співмірність суми витрат на правничу допомогу в розмірі 4200,00 грн, проте, на думку колегії суддів, відшкодування адвокатських витрат у зазначеній сумі не відповідає вищевказаним критеріям розумності, співмірності і тому підлягає зменшенню та стягненню у розмірі 2500,00 грн. з урахуванням складності справи та виконаних адвокатом наданих послуг, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.

Крім того судова колегія вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

На підставі вище викладеного, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, а додаткове рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 19 листопада 2020 року зміні шляхом зменшення відповідної суми з 4200 грн до 2500,00 грн.

Порядок оскарження постанови суду апеляційної інстанції.

У зв`язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. п. а) - г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Додаткове рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 19 листопада 2020 року змінити в частині стягнення витрат на правничу допомогу, зменшивши відповідну суму з 4200 грн до 2500,00 грн.

В іншій частині додаткове рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 01 грудня 2022 року.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді: М.М. Драгомерецький

А.І. Дришлюк