Дата документу 23.11.2022
Справа № 334/8617/21
Провадження № 2/334/911/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2022 року м. Запоріжжя

Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді - Гнатюк О.М.,

при секретарі судового засідання - Алєйніковій О.В.,

за участю відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі цивільну справу за позовом Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, -

ВСТАНОВИВ:

Концерн «Міські теплові мережі» звернувся до суду з вищезазначеним позовом про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, де зазначено, що позивач у період з 01.12.2013 року по 31.08.2021 року надав відповідачам послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води за адресою: АДРЕСА_1 , де мешкають відповідачі.

Централізоване опалення - послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири, яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем теплопостачання.

Система опалення помешкання відповідачів є невід`ємною складовою централізованої системи теплопостачання всього будинку, від`єднання якої є неможливим, як з юридичної точки зору, так і з технічної сторони.

Послуга з централізованого опалення надавалась відповідачам в межах опалювального сезону, а послуга з постачання гарячої води (підігріву питної води) постійно.

В зв`язку з тим, що відповідачі не сплачують за надані послуги виникла заборгованість в розмірі 46122,87 гривень, яку позивач просить стягнути з відповідачів та судовий збір у розмірі 2270 гривень.

13.01.2022 року від відповідача ОСОБА_1 надійшов відзив на позов, відповідно до якого просить відмовити у задоволені позовних вимог, зазначаючи, що договір між сторонами про надання послуг відсутній, вважає, що сума боргу є спірною, оскільки в квартирі встановлений водонагрівач, після останньої здійсненої повірки водоміра ГВП 24.04.2018 року показник 00135 не змінювався станом на теперішній час, також просить застосувати строк позовної давності до заборгованості, що виникла у період за 01.12.2013 року по 09.11.2018 року, та в цій частині позовних вимог відмовити.

Представником позивача відповідь на відзив не надходила.

12.07.2022 року відповідачем ОСОБА_1 подано клопотання про долучення доказів, а саме свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірюваної техніки, акту прийняття на облік/зняття з обліку квартирного приладу обліку гарячої води.

Представник позивача в судове засідання не з`явилася, при зверненні до суду з позовом, зокрема в позовній заяві просила провести розгляд справи за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 у судовому засіданні заперечував щодо задоволення позову.

Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилися, про час та день судового засідання сповіщалися завчасно, причину неявки суду не повідомили.

У зв`язку з неявкою сторін у судове засідання на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, розглянувши подані докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у сукупності, вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню у зв`язку з наступним.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

В судовому засіданні було встановлено та підтверджено матеріалами справи, що Концерн «Міські теплові мережі» діє на підставі статуту.

Предметом діяльності підприємства є виробництво теплової енергії, розподілення теплової енергії для обігріву житла, а також побутових потреб населення та підприємств, установ, організацій , її збут та інше.

Квартира за адресою: АДРЕСА_1 підключена до мережі централізованого опалення та постачання гарячої води.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна власником квартири від 16.08.2021 року за № 270689228, ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_2 .

Згідно витягу з реєстру територіальної громади м. Запоріжжя щодо реєстрації місця проживання фізичної особи відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 зареєстровані за адресою АДРЕСА_1 .

Згідно до ст.ст.66,67,162 ЖК України за користування житловим приміщенням, що належить громадянинові на праві приватної власності, сплачується плата за утримання будинку, прибудинкової території та плата за спожиті комунальні послуги.

Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ст. ст. 319, 322 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власність зобов`язує. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Концерн «Міські теплові мережі» по відношенню до відповідачів, як споживача послуг, являється виконавцем послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання.

Стаття 526 ЦК України визначає, що зобов`язання, підстави виникнення яких були передбачені в ст. 11 ЦК України, повинні виконуватися належним чином згідно умов договору, вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог - згідно звичаям ділового обороту або інших вимог, які звичайно висуваються.

В п. 18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою КМУ від 21.07.2005 р. за № 630 зазначено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим місяцем.

Правилами та Законом України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції, чинній на час виникнення заборгованості) передбачено, що надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води і водовідведення здійснюється на підставі укладеного між Виконавцем та Споживачем відповідного договору.

Пунктом 8 Правил встановлюється, що послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформляється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення.

Згідно ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції, чинній на час виникнення заборгованості) відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово - комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник, при чому виробник послуг може бути і їх виконавцем.

Відповідно до п.1 ч.3 ст. 20 Закону споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору.

Згідно п.3 ч.2 ст. 21 Закону виконавець зобов`язаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону споживач зобов`язаний оплачувати житлово- комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, законодавством передбачений двосторонній обов`язок щодо укладання договору про надання житлово-комунальних послуг, у зв`язку з чим у разі відмови на оплату таких послуг споживачем з посиланням на відсутність укладеного договору не беруться до уваги, оскільки споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Обов`язок споживача сплачувати за житлово-комунальні послуги закріплений у Житловому кодексі України (ст.ст. 67, 68). Відповідно до п.2 ст.11 ЦК України підставою для виникнення прав та обов`язків є договір.

Статтею 67 Житлового Кодексу України передбачено, що плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами, а статтею 68 цього кодексу визначено, що наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Квартирна плата та плата за комунальні послуги в будинках державного і громадського житлового фонду вносяться щомісяця в строки, встановлені Кабінетом Міністрів України.

Згідно з положеннями статті 162 Житлового Кодексу України плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги`споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.

За змістом частини 3цієї статті дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Відповідно до частини 1 статті 543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

У частині 4 статті 17 «Про метрологію та метрологічну діяльність» вказано, що періодична повірка, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування і монтаж) вузлів обліку, що забезпечують індивідуальний облік споживання теплової енергії та води в квартирах (приміщеннях) будинку, здійснюються за рахунок власників таких вузлів обліку, якщо інше не встановлено договором. Порядок подання таких засобів на періодичну повірку, обслуговування та ремонт, а також порядок оплати за періодичну повірку, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Згідно частини 2 статті 6 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» обслуговування та заміна вузлів розподільного обліку/приладів - розподілювачів теплової енергії здійснюються за рахунок власників таких вузлів обліку, якщо інше не встановлено законом або договором. Виконавець комунальної послуги або інша особа, що здійснює розподіл обсягів комунальних послуг, забезпечує функціональну перевірку приладів - розподілювачів теплової енергії. Порядок, періодичність такої перевірки визначаються договором між споживачем та виконавцем послуги або іншою особою, що здійснює розподіл обсягів комунальних послуг. Періодична повірка засобів вимірювальної техніки вузлів розподільного обліку здійснюється згідно з міжповірочним інтервалом, зазначеним у технічному паспорті на цей засіб, але не менш як один раз на шість років для засобів механічного типу та не менш як один раз на дев`ять років для засобів інших типів.

Відповідно до чинного законодавства, повірку лічильників треба провести не пізніше закінчення терміну міжповірочного інтервалу, встановленого для даного лічильника. Як правило, для лічильників води міжповірочний інтервал встановлено терміном до 4 років. Міжповірочні інтервали відображені у паспорті лічильників (якщо це новий прилад) або у Свідоцтві про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки (якщо прилад був в експлуатації і вже проходив повірку). Інформація про терміни повірки лічильників друкується у квитанціях на оплату послуг за водопостачання. Для абонентів, у яких міжповірочний інтервал закінчується/скінчився, додатково до квитанції надсилається повідомлення про повірку.

Аналізуючи в сукупності викладені обставини, визначені відповідно до них правовідносини і положення закону, якими вони регулюються, дослідивши зібрані у справі докази, суд приходить до переконання, що позовні вимоги Концерну «Міські теплові мережі» до відповідачів про стягнення заборгованості за централізоване постачання гарячої води не підлягають задоволенню з наступних підстав.

02 квітня 2018 року позивач повідомив власника квартири АДРЕСА_2 про необхідність здійснення періодичної повірки приладу обліку гарячої води у терміни до 02.05.2018 року, зауважуючи, що у разі її не проведення у вказаний строк, показники приладу обліку вважаються недостовірними, лічильник буде знято з комерційного обліку та плата за послугу централізованого гарячого водопостачання буде нараховуватись за нормами споживання - 0,140 м3 на 1 особу на добу.

24 квітня 2018 року відділом метрології ЗАТ «Теплосервіс» здійснено повірку приладу обліку гарячої води КВ-1,5 № 224824, що належить ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , та встановлені показники приладу 00135,4291/00135,4717, що підтверджується справкою від 24 квітня 2018 року та актом Концерну «МТМ» від 25 квітня 2018 року.

25 травня 2022 року здійснено повірку вищезазначеного приладу, відповідно до чого встановлено його відповідність до ДСТУ 3580 клас А в умовах експлуатації та незмінність показань приладу на момент встановлення/зняття лічильника, що підтверджується свідоцтвом про повірку законодавчо регульованого засобу вимірюваної техніки №ИИ-2007 та актом прийняття на облік/зняття з обліку квартирного приладу обліку гарячої води.

Згідно з абз. 2 п. 10 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, яка була чинної на час виникнення спірних правовідносин, справляння плати за нормативами (нормами) споживання за наявності квартирних засобів обліку без урахування їх показань не допускається, за винятком випадків, передбачених абзацом п`ятим пункту 15 цих Правил. Виконавець і споживач не мають права відмовлятися від врахування показань засобів обліку.

Відповідно до абз. 5 п. 15 Правил лише у разі несправності засобів обліку води і теплової енергії, що не підлягає усуненню, плата за послуги з моменту її виявлення вноситься згідно з нормативами (нормами) споживання.

Матеріали справи містять докази проведення відповідачем повірки лічильника гарячої води, що не заперечується позивачем, а отже відсутні дані, які свідчили б, що засіб обліку перебував у несправному стані, що є єдиною підставою, визначеною Правилами, нарахування плати за послуги за нормами споживання.

З огляду на те, що за результатами повірки лічильників вони є такими, що відповідають нормативно-технічним документам, безпідставно вважати неправильними надані відповідачем відомості про незмінні показання лічильника, оскільки послугами з централізованого постачання гарячої води споживач не користувався. За таких обставин підприємство позивача (виконавець таких послуг) повинно було здійснити перерахунок заборгованості за послугами з централізованого постачання гарячої води за весь період. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог Концерну «Міські теплові мережі», оскільки відповідачі не споживали гарячу воду, а показники лічильника води були незмінними.

Щодо вимоги позивача про стягнення заборгованості з відповідачів за послуги з надання централізованного опалення, суд приходить до наступних висновків.

За вказаний у розрахунку заборгованості період заперечень з боку споживачів на неналежну якість надання послуг з централізованого опаленняна адресу Концерну «Міські теплові мережі» не надходило.

Централізоване опалення - послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири, яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем теплопостачання (пункт 2 Правил).

Система опалення помешкання відповідачів є невід`ємною складовою централізованої системи теплопостачання всього будинку, від`єднання якої є неможливим, як з юридичної точки зору, так і з технічної сторони.

Відключення опалення в окремій квартирі значною мірою порушить вимоги ДБН України (Державні будівельні норми України), а саме вплине на якість наданих послуг до інших житлових приміщень.

Тож, послуга з централізованого опалення надавалась відповідачам в межах опалювального сезону. Отже, фактично відносини між сторонами з приводу надання послуг з централізованого опалення тривають. Згідно норм діючого законодавства на відповідачів покладається обов`язок по оплаті наданих їм послуг.

При цьому суд виходить з того, що квартира відповідачів підключена до мережі централізованого постачання, ця послуга у зазначений період їм надавалися та ними споживалися, з приводу неналежної якості вказаної послуги або їх відсутності відповідачі до позивача не зверталися, факт отримання послуги ними не оспорений, відповідачі від наданих позивачем послуг з опалення у встановленому законом порядку не відмовлялися, за спожиті послуги нараховувалась помісячна плата в межах опалюваного сезону, однак відповідачі оплату за спожиту теплову енергію не здійснювали, а тому суд вважає за необхідне стягнути суму заборгованості в судовому порядку.

Проте щодо позовної давності суд зазначає наступне.

Відповідно до вимог ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, згідно з ч. 5 цієї норми за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. У зобов`язаннях між сторонами у справі передбачено, що позивач надає послуги, а відповідач має оплачувати їх щомісячними платежами, причому здійснювати оплату за попередній місяць у наступному.

З позовом до суду позивач звернувся 09.11.2018 року. При подачі позову сплинув строк позовної давності відносно порушень прав позивача у періоді по листопад 2018 року, але згідно п.5 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» - Розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України (Відомості Верховної Ради України, 2003 р., №№ 40-44, ст. 356) доповнено пунктами 12-14 такого змісту:"12. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728,786,1293 цього Кодексу , продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої корона вірусом SARS-CoV-2» (зі змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) встановлено з 12.03.2020 на всій території України карантин, який неодноразово продовжувався Постановами Кабінету Міністрів України та діяв на час звернення Концерном «МТМ» до суду з цим позовом.

Отже, з урахуванням пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України в межах позовної давності позивач Концерн «МТМ» має право на стягнення заборгованості по оплаті послуг з централізованого опалення, обов`язок сплати якої настав з 12 березня 2017 року.

Вказана позиція суду узгоджується з позицією Запорізького апеляційного суду від 27.01.2022 року по справі № 22-ц/807/581/22.

Враховуючи продовження строків позовної давності на період дії карантину, строк позовної давності можливо застосувати до періоду з 01.12.2013 року по 28.02.2017 року заборгованість за період з 01.03.2017 року по 01.09.2021 року підлягає стягненню.

Згідно наданих позивачем розрахунку заборгованості та довідки розмір заборгованості відповідачів за період з 01.03.2017 року по 01.09.2021 року щодо сплати послуг позивача з опалення складає 39935,00 гривень. Тому до стягнення з відповідачів слід визначити суму, що вкладається в межі позовної давності у розмірі 39935,00 гривень.

Приймаючи судове рішення, суд згідно з вимогами ст. 141 ЦПК України вирішує питання щодо розподілу судових витрат, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Так, позивачем заявлено позов з ціною у сумі 63977,44 гривень, за подання якого сплачено судовий збір у сумі 2270 гривень. Позов задоволено частково, на суму 39935,00 грн. Тому до компенсації йому за рахунок відповідачів належить сума судового збору у розмірі 1416,94 гривень.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого опалення, постачання гарячої води - задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_4 , на користь Концерну «Міські теплові мережі» заборгованість за надані послуги з централізованого опаленняза період з 01.03.2017 року по 01.09.2021 року у розмірі 39935 гривень 00 копійок

В задоволенні інших позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_4 , на користь Концерну «Міські теплові мережі» понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 354 гривень 24 копійок з кожного.

Рішення суду може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлений 23.11.2022 року.

Суддя О.М. Гнатюк