Справа №463/3313/22
Провадження №2/463/1112/22
УХВАЛА

про передачу справи за підсудністю

16 травня 2022 року суддя Личаківського районного суду м. Львова Жовнір Г.Б., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Львівобленерго» про визнання недійсним акта постачальника електричної енергії, -

в с т а н о в и в :

позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, у якому просить визнати недійсним і скасувати рішення комісії РЕВ/ВРПС ЛМЕМ ПрАТ «Львівобленерго» у формі протоколу №13561 від 15.03.2022 року щодо розгляду Акту про порушення Правил роздрібного ринку електричної енергії для населення №13561 від 15.02.2022 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, предметом спору є оскарження рішення комісії РЕВ/ВРПС ЛМЕМ ПрАТ «Львівобленерго».

Розглядаючи питання про передачу цивільної справи за підсудністю, суд виходить з наступного.

Територіальною юрисдикцією (підсудністю) в цивільному судочинстві визначено розмежування компетенції між окремими ланками судової системи і між судами однієї ланки щодо розгляду і вирішення підвідомчих їм цивільних справ.

З матеріалів справи вбачається, що позивач, звертаючись з цим позовом за підсудністю до Личаківського районного суду м. Львова, керується частиною п`ятою статті 28 ЦПК України, подаючи позов за зареєстрованим місцем проживання позивача.

Відповідно до частини п`ятої статті 28 ЦПК України, якою встановлені правила альтернативної підсудності, за зареєстрованим місцем проживання позивача можуть пред`являтись позови про захист прав споживача.

Закон України "Про захист прав споживачів" регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Пунктом 23 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що споживач це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Із п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 12.04.1996 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» вбачається, що позовна заява про захист прав споживача повинна містити відомості: про те, яке право споживача порушено; коли і в чому це виявилося; про способи захисту, які належить вжити суду; про розмір сум, щодо яких заявлено вимоги, з відповідними розрахунками і обґрунтуванням; про докази, що підтверджують позов. До заяви повинні бути додані необхідні документи - залежно від заявлених вимог (наприклад, договір, квитанція-замовлення, квитанція-зобов`язання, транспортна чи інша накладна, чек, касовий ордер).

Таким чином, позивач, вважаючи себе споживачем, при зверненні до суду у дотримання вимог ст. 175 ЦПК України, зобов`язаний викласти зміст позовних вимог та обставини, якими він обґрунтовує вказані позовні вимоги у відповідності до норм Закону України «Про захист прав споживачів», зазначивши про те, яке право споживача порушено у відповідності до ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів».

Однак у позовній заяві не зазначено конкретно в чому полягає порушення прав позивача, як споживача, відсутнє посилання на конкретну норму Закону України «Про захист прав споживачів». Зокрема, позивач оскаржує не порядок надання йому послуг, чи неналежне надання таких відповідачем, а рішення комісії РЕВ/ВРПС ЛМЕМ ПрАТ «Львівобленерго» з приводу самовільного підключення до електричної мережі.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом(стаття 125 Конституції України).

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Європейський суд з прав людини у пункті 24 рішення від 20 липня 2006 року в справі «Сокуренко і Стригун проти України» зазначив, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

Термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів, у тому числі й територіальної.

Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом (ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Зокрема згідно з вимогами ч. 2 ст. 27 ЦПК України позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо: справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Місцезнаходження відповідача перебуває за межами території Личаківського району м. Львова по вул. Козельницька, 3 у м. Львові, що розташовано на території Сихівського району міста, тобто в межах територіальної юрисдикції Сихівського районного суду м. Львова, у зв`язку з чим позовна заява підлягає передачі по підсудності за місцем знаходження відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 4, 27, 30, 31, 260, 353, 354 ЦПК України -

п о с т а н о в и в:

матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Львівобленерго» про визнання недійсним акта постачальника електричної енергії - передати до Сихівського районного суду м. Львова для розгляду за підсудністю.

Ухвала набирає законної сили негайно після її підписання. Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Львівського апеляційного суду через Личаківський районний суд м. Львова.

Суддя Г.Б. Жовнір