Провадження № 2/521/1752/22
30 листопада 2022 року місто Одеса
Малиновський районний суд міста Одеси у складі:
головуючого судді Мирончук Н.В.,
секретаря судового засідання Філімончук М.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення грошових коштів,
До Малиновського районного суду м. Одеси звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 , про стягнення грошових коштів.
Позов обґрунтований наступними обставинами.
17.03.2021 року в м. Одесі мала місце ДТП за участі водіїв ОСОБА_2 , який керував т/з «Фольксваген», р. н. НОМЕР_1 та ОСОБА_3 , яка керувала т/з «Ленд Ровер», р. н. НОМЕР_2 . В результаті дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень.
Власником т/з «Ленд Ровер», р. н. НОМЕР_2 є ОСОБА_1 .
Постановою Київського районного суду м. Одеси, від 15.05.2021 року, водія ОСОБА_2 було визнано винним у скоєнні ДТП, та застосовано адміністративне стягнення, передбачене ст. 124 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 850 гривень на користь держави.
Як вказав позивач, цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_2 на час настання пригоди була застрахована у ПрАТ «ПРОСТО СТРАХУВАННЯ».
Таким чином, позивач стверджує, що йому було завдано матеріальну та моральну шкоду.
Так, для визначення вартості матеріальних збитків, позивач звернувся до судового експерта, який оцінив завдані збитки на суму 290700,78 грн. Вартість експертного дослідження 5500,00 грн.
Позивач в судове засідання не з`явився, його представник надав до суду заяву, в якій вказав, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просив суд розглянути справу за відсутності сторони позивача, проти ухвалення заочного рішення не заперечував (а. с. 102 103)
Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце судового засідання повідомлявся за зареєстрованою адресою місця проживання, згідно довідки відділу адресно-довідкового бюро в Одеській області (а. с. 98).
У зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, в порядку статті 280 ЦПК України, зі згоди позивача, суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 223 ЦПК України.
Згідно ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
Дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, надані письмові докази, відповідно до вимог закону, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд прийшов до наступного висновку.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
За приписами ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що Постановою Київського районного суду м. Одеси, від 14.05.2021 року, зміненою Постановою Одеського апеляційного суду, 20.08.2021 року, водія ОСОБА_2 було визнано винним в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 17.03.2021 року в м. Одесі при обставинах зіткнення автомобілів «Фольксваген», р. н. НОМЕР_1 та «Ленд Ровер», р. н. НОМЕР_2 . В результаті дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень (а. с. 19 24).
Відповідно до ч. ч. 4, 6 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вирок суду в кримінальному провадженні, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.
Тому суд, при винесенні рішення не з`ясовує обставин справи, які підтверджують вину відповідача.
Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , транспортний засіб «Land Rover», номерний знак НОМЕР_2 , належить ОСОБА_1 (а. с. 10 11).
Цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_2 на час настання пригоди була застрахована у ПрАТ «ПРОСТО СТРАХУВАННЯ» (поліс № АР/0728947) (а. с. 13).
Також, відповідач ОСОБА_2 уклав з ПрАТ «ПРОСТО СТРАХУВАННЯ» Договір добровільного страхування від нещасних випадків серії ДВНВ № 106304 (а. с. 12)
Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. При цьому, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Як роз`яснено у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» №6 від 27.03.1992 року, шкода, завдана особі або майну, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній зв`язок та є вина зазначеної особи, або коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
За загальними правилами, визначеними ст. ст. 1166, 1167, 1187, 1190 ЦК України, тягар цивільної відповідальності має нести винна у завданні шкоди особа, якою є водій автомобіля чи особа, яка на відповідній правовій підставі керувала автомобілем та з вини якої сталась ДТП.
Таким чином, суд приходить до висновку, що ОСОБА_2 , будучи винним у скоєнні ДТП, зобов`язаний відшкодувати ОСОБА_1 спричинену майнову шкоду.
На спростування зазначеного матеріали справи не містять жодних доказів.
Проте, з матеріалів справи вбачається, що фактичні збитки, які завдані ОСОБА_1 діями водія ОСОБА_2 перевищують суму страхового відшкодування, здійсненого ПрАТ «ПРОСТО СТРАХУВАННЯ» на користь позивача.
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України, реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.
Пунктом 2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу (далі КТЗ), з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).
Виходячи з аналізу зазначених норм, визначення розміру матеріального збитку при настанні страхового випадку повинно бути підтверджено належним засобом доказування, зокрема, звітом (актом) про оцінку майна, який повинен відповідати вимогам Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність» та Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/2092, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за № 1074/8395 (з відповідним змінами).
Відповідно до вимог ст. 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», у випадку завдання збитку проведення незалежної оцінки є обов`язковим.
Тобто, зі змісту зазначених норм, вбачається, що саме на потерпілого покладено обов`язок доводити розмір збитків шляхом проведення оцінки відповідно до Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» із наданням оціночного документу із вказівною на суму, що визначає розмір збитків.
Відповідно до Висновку експерта № ED-2511-2-1748.21, від 07.04.2021 року,
-вартість матеріального збитку, заподіяного ОСОБА_1 після пошкодження транспортного засобу «Land Rover Range Rover», номерний знак НОМЕР_2 , складає 290700,78 грн;
-вартість ремонтно-відновлювальних робіт автомобіля «Land Rover Range Rover», номерний знак НОМЕР_2 , складає 244507,85 грн (а. с. 25 56).
Вартість проведення експертного дослідження № ED-2511-2-1748.21, від 07.04.2021 року, складає 5500,00 грн., що підтверджується Договором та актом приймання-передачі виконаних робіт (а. с. 63 66).
Відповідно до ч. 1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів.
У відповідності до ст. 1194 Цивільного кодексу України відповідач несе відповідальність за заподіяну шкоду, у разі недостатності страхової виплати.
Враховуючи вищевикладене, суд погоджується із доводами позивача та приходить до висновку, що загальною сумою для відшкодування збитків слід вважати: 290700,78 грн. (розмір матеріального збитку) 179000,00 грн (страхове відшкодування) = 111700,78 грн.
Крім того, підлягає стягненню вартість понесених витрат на проведення експертного дослідження у розмірі 5500,00 грн.
Відповідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Виходячи з системного аналізу вищенаведених норм права та доказів, вивчених у судовому засіданні, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 грошових коштів, у розмірі 111700,78 грн. та витрат на проведення експертного дослідження у розмірі 5500,00 грн.
Щодо вимог позивача стосовно стягнення з відповідача моральної шкоди на його користь, суд зазначає наступне.
Позивач вказує, що внаслідок ДТП, окрім матеріальної шкоди, ОСОБА_1 зазнали значних немайнових втрат, які негативно позначилися на його житті та житті його сім`ї.
Згідно п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду N 5 (v0005700-01) від 25.05.2001 відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Так, позивач зазначає, що неправомірними діями відповідача було заподіяно моральних страждань, оскільки:
-позивач не міг користуватися пошкодженим автомобілем протягом дев`яти місяців;
-позивач змушений був нести витрати на послуги таксі для себе та своєї родини;
-відповідач жодним чином не сприяв у відновленні порушених прав позивача.
Проте, суд не може в повній мірі прийняти вказані доводи позивача, оскільки вони, не мають правового підґрунтя та не підтверджені жодними доказами.
Разом з тим, заслуговують на увагу суду твердження позивача, стосовно того, що він зазнав душевних страждань у зв`язку із пошкодженням майна та відношенням до цих дій самого заподіювача шкоди, який не надав до суду жодних доказів сприяння позивачеві відновити його порушені права.
Так, поняття моральної (немайнової) шкоди й порядок її відшкодування визначаються статтею 23 Цивільного кодексу України.
Згідно вказаної норми, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Відповідно методичних рекомендацій «Відшкодування моральної шкоди», надісланих листом Міністерства юстиції від 13.05.2004 №35-13/797 (в редакції від 20.09.2013), в п.6.4 вказано, що будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.
Щодо вимог позивача стосовно стягнення з відповідача понесених ним судових витрат, суд зазначає наступне.
Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Позивачем було сплачено судовий збір за вимогу про стягнення коштів 1170,01 грн (а. с. 2), та за вимогу про стягнення моральної шкоди у розмірі 2270,00 грн (а. с. 1).
Дані витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.
Керуючись ст. ст. 4, 10, 11, 12, 76-81, 89, 141, 258-259, 263-265, 354-355 ЦПК України; ст. ст. 15-16, 20, 22, 1166, 1187, 1188, 1190, 1194 ЦК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення грошових коштів, задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 ; адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_5 ; адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_2 ) грошові кошти, у якості матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 111700,78 грн.
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 ; адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_5 ; адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_2 ) понесені витрати на проведення експертного дослідження у розмірі 5500,00 грн.
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 ; адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_5 ; адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_2 ) понесені судові витрати у загальному розмірі 3440,01 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів, з дня вручення йому повного тексту заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.
Рішення суду може бути оскаржено в порядку та у строки, передбачені ст. 354-355 ЦПК України.

Суддя: Н.В. Мирончук