Провадження № 2/947/1215/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.11.2022 року

Київський районний суд м. Одеси у складі головуючого судді Луняченка В.О.,

за участю : секретаря судового засідання Кириленко Г.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ( ІПН НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_2 ), Приватного акціонерного товариства Страхова компанія « АРКС» () про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо- транспортної пригоди,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач просить суд стягнути з ПАТ «СК « АРКС» суму матеріальної шкоди у розмірі 20913,00 грн., з ОСОБА_2 суму моральної шкоди у розмірі 30000 грн., а також спільно з ОСОБА_2 та ПАТ «СК « АРКС» суму індексу інфляції ТВ трьох процентів річних у розмірі 14581,00 грн. У зв`язку із порушенням строку виконання грошового зобов`язання і судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди , яка сталась 22.06.2020 року з вини водія ОСОБА_2 цивільно-правова відповідальність якого застрахована ПАТ «СК « АРКС», транспортному засобу , який знаходиться у власності позивача , заподіяна шкода у розмірі 59626 гривень, з яких відраховано лише 38713 грн., а крім того несвоєчасність здійснення повного страхового відшкодування, у відповідності до вимог ст. 625 ЦУ України, має наслідком додаткового відрахування інфляційних витрат та 3% річних , а самим фактом ДТП власнику транспортного засобу, у зв`язку із необхідність витрачати час свого життя та змінюючи звичайне уклад життя доводити своє право на отримання відшкодування шкоди. Заподіяна і моральна шкода яка підлягає стягненню з винної особи.

Як встановлено судом 22.06.2020 року, близько 14:35 годин, у м. Одесі по вул. М`ясоїдівської , біля будинку №1, сталась дорожньо-транспортна пригода - зіткнення автомобілів марки «Mazda-3», р/н НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_2 та марки «Volkswagen» моделі « Passat», р/н НОМЕР_4 , власником якої є ОСОБА_1 .

Постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 21.09.2020 року у справі №521/11613/20 , саме ОСОБА_2 визнано винним у ДТП (т.1 а/с 7).

08.09.2020 року ОСОБА_1 подав заяву про страхове відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП до ПАТ СК « АРКС» на суму 59626,56 грн., та вартість розбирання транспортного засобу під час дослідження у розмірі 1600 грн. ( т.2 а/с 119).

На підставі звіту №56/20 про оцінку транспортного засобу , проведеної ФОП ОСОБА_3 страхова компанія визначила розмір страхового відшкодування у розмірі 38713,36 грн.. ( т.1 а/с 96) про що повідомила заявника (т.2 а/с 120) та здійснила 10.09.2020 року відповідну оплату, що не заперечується позивачем.

Згідно висновку експертного дослідження від 08.07.2020 року №17ОД. яке було здійснено Одеськім науково-дослідним експертно-криміналістичним центром вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля «Volkswagen» моделі « Passat», р/н НОМЕР_4 оцінена у розмірі 59626,56 грн.( т.1 а/с 12).

Цивільний процесуальний кодекс України ( далі ЦПК України ) визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави ( ч.1 ст. 2 ЦПК України ).

Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, розглядаючи справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та застосовуючи при розгляді справ, зокрема, Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права ( ч.1,2 та 4 ст. 10 ЦПК України ).

У відповідності до вимог п.4 ст. 264 ЦПК України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду.

Правовідносини пов`язані із стягненням матеріальної та моральної шкоди заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди врегульовано Цивільним кодексом України ( далі ЦК України ).

Відповідно до частини першої статті 1166 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

Відповідно до частини третьої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відтак відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.

Статтями 28, 29 Закону № 1961-ІV передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 9 постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).

За змістом статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 року в справі № 359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком

У постанові від 15.10.2020 року по справі №755/7666/19 Верховним Судом визначено, що відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

За змістом статей 23, 1167 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках ( ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи ( ч.1 ст. 76 ЦПК України).

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом ( ч.1 ст. 78 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом 9 ч.1 ст. 81 ЦПК України).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.12.2019 року у справі №522/1029/18 досліджує питання дослідження висновку експерта як належного доказу , визначив наступні правові висновки:

« Верховний Суд погоджується із тим, що висновок експертного дослідження не може бути визнаний належним та допустимий доказом з огляду на наступне. Так, ст. 106 ЦПК України, передбачено можливість проведення експертизи на замовлення учасників справи. Частиною 6 ст. 106 ЦПК України зазначено, що експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права і обов`язки, що й експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду. Згідно з ч. 5 ст. 106 ЦПК України у висновку експерта повинно бути зазначено, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Разом з тим, у висновку експертного дослідження, який є предметом дослідження, не зазначено, що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та те, що висновок підготовлено для подання до суду».

У даному випадку предметом доведеності позивача є розмір матеріальної шкоди заподіяної внаслідок ДТП, та заперечення проти розміру страхового відшкодування, визначеного на підставі звіту про оцінку від 19.08.2020 року №56/20.

Враховуючи що судом висновок експертного дослідження від 08.07.2020 року, в якому не зазначені а ні те, що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок а ні те, що висновок підготовлено для подання до суду, відповідно до вищенаведеної правової позиції Великої Палати Верховного Суду , не може бути визнаний належним та допустимим доказом, єдиним доказом у справі яким здійснено оцінку пошкоджень, заподіяних транспортному засобу позивача, судом приймається звіт №56/20 від 19.08.2020 року, проведений за участю власника транспортного засобу ( т.2 а/с 18), згідно якого вартість матеріального збитку заподіяного власнику транспортного засобу «Volkswagen» моделі « Passat», р/н НОМЕР_4 становить 41177,63 грн. , з яких 38713,36 грн., було виплачено позивачу Страхувальником 10.09.2020 року.

Таким чином стосовно позовних вимог щодо стягнення матеріальної шкоди з страхової компанії суд приходить до висновку щодо недоведеності даних позовних вимог, а тому в цієї частині позовних вимог судом відмовляється у задоволенні позову.

Згідно вимог ч. 3 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи що вимоги про стягнення, у порядку ст. 625 ЦК України, інфляційних витрат та 3% річних є похідними від вимог про стягнення основного зобов`язання у задоволенні яких відмовлено, суд також відмовляє і у задоволенні даних вимог як недоведених та необґрунтованих у судовому засіданні.

Враховуючи, що суд у відповідності до вимог ст.13 ЦПК України розглядає справи виключно у межах заявлених вимог, а вимоги щодо стягнення різниці між визначеним розміром у 41177,63 грн. ,та виплаченими 38713,36 грн., з винної особи не заявлялись, вказані обставини не досліджуються судом та можуть бути предметом розгляду іншої справи відповідно до заявлених вимог.

Що стосується вимог про стягнення моральної шкоди суд враховує, що у відповідності до вимог ч.3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

У даному випадку суд приймаючи до уваги сам факт дорожньо-транспортної пригоди внаслідок якої було заподіяна шкода майну потерпілої особи, тривалість часу витраченого на стягнення заподіяної шкоди що безумовно призвело до зміну звичайного порядку життя особи майно якої було пошкоджено, вважає що принципам розумності і справедливості буде відповідати стягнення із особи винної у заподіянні шкоди моральної шкоди у розмірі 3000 гривень.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 258,259, 263-265,268,273,354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( ІПН НОМЕР_1 ) про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо- транспортної пригоди -задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІПН НОМЕР_5 м АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІПН НОМЕР_1 м АДРЕСА_2 ) в рахунок відшкодування моральної шкоди грошові кошти у сумі 3000,00 ( три тисячі грн.. 00 коп.) гривень.

В частині позовних вимоги щодо стягнення з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» матеріальної шкоди у розмірі 20913,00 гривень та стягненні з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суми індексу інфляції та трьох відсотків річних у розмірі 14581,00 гривень -відмовити.

Повне судове рішення буде складено протягом десяти днів з дня проголошення вступної та резолютивної частини.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складено 02.12.2022 року.

Суддя Луняченко В. О.