Справа № 756/3690/21
Провадження № 2/756/650/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2022 року місто Київ

Оболонський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Ткач М.М.,

за участю секретаря судового засідання - Тагієва Р.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Києва в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та додаткових витрат на дитину,

УСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до Оболонського районного суду м. Києва в порядку цивільного судочинства з позовом до відповідача ОСОБА_2 , про стягнення аліментів та додаткових витрат на дитину. У обґрунтування позовних вимог зазначила, що у шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 у них народилась дитина: дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 23.08.2007 шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано, про що в Книзі державної реєстрації актів про розірвання шлюбу зроблено відповідний актовий запис за №499 від 23.08.2007. Після розірвання шлюбу спільна дитина проживає з позивачем, з того ж моменту відповідач припинив приймати участь у її вихованні та утриманні. Спільна донька сторін з 2018 по 2019 рік навчалась у школі - ADVANCED BRITISH EDUCATION Limited. Школа є міжнародним екзаменаційним центром, акредитованим Кембриджською міжнародною екзаменаційною комісією. Вартість навчання та освітніх послуг визначається в доларах США за один шкільний семестр. Згідно з квитанцією від 07.08.2018 позивачем було сплачено 8139 доларів США, що еквівалентно 220566,90 грн. 07.09.2021 було сплачено грошові кошти у розмірі 8417 доларів США, що еквівалентно 237359,40 грн. за освітні послуги І семестру, що підтверджується квитанцією. 25.02.2019 було сплачено 8417 доларів США, що еквівалентно 227259 грн., що підтверджується квитанцією, та 17.05.2019 було сплачено грошові кошти у розмірі 8417 доларів США, що еквівалентно 221367,10 грн. за освітні послуги ІІ семестру, що підтверджується квитанцією. Відтак, позивачем було сплачено за курсом НБУ 906 552,40 грн. У період з 2019 по 2021 рік донька навчається в ТОВ «Навчально-виховний комплекс «Новопечерська школа», позивачем понесено витрати на навчання на загальну суму 1 457 962,56грн. Також позивач зазначає, що нею було понесено витрати на лікування та обстеження доньки на загальну суму 8019,90 грн. та лікування зубів доньки на загальну суму 105708,00 грн.

Позивач зазначає, що лікування у лікаря-ортодонта було необхідним, оскільки у цьому віці у дитини формується постійний прикус, якщо прикус не правильний, він призводить до багатьох проблем. Донька має тягу до знань, тому позивач вважає необхідним її навчання у вузькоспеціалізованих школах з високим рівнем освіти та поглибленим вивченням іноземних мов. Також вона піклується про фізичне та психологічне здоров`я дитини, саме у вказаних закладах дітям проводять планові медичні огляди та психологічні консультації, щоб раніше виявити можливі проблеми із здоров`ям дітей. Таким чином, зазначається, що дитини потребує значних витрат для забезпечення належного рівня життя, зокрема, витрат на одяг, харчування, медичний догляд, шкільні речі, а також для забезпечення належного рівня освіти.

Відповідач ОСОБА_2 працює адвокатом, має нерегулярний, мінливий дохід, але достатній, щоб сплачувати аліменти на утримання спільної дитини та брати участь у її вихованні.

З огляду на зазначене позивач просить стягнути з відповідача та її користь аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 у твердій грошовій сумі у розмірі 15 000грн. щомісячно, з наступною індексацією відповідно до закону, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову і до досягнення донькою повноліття; а також додаткові витрати на дитину, а саме: на навчання, лікування зубів, витрати на лікування та обстеження доньки на загальну суму 794 845,23грн.

Ухвалою Оболонського районного суду від 05.04.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та додаткових витрат на дитину. Розгляд справи постановлено здійснювати у порядку загального позовного провадження.

30.06.2022 на адресу суду від представника відповідача - адвоката Маслей І.М. надійшов відзив на позов, в якому серед іншого зазначається, що позивачем не доведено жодними належними допустимими доказами на підтвердження фактичного самостійного її матеріального утримання та взагалі матеріальній участі щодо доньки. Не доведено необхідність отримання максимального розміру аліментів. Відповідач не є заможною людиною чи бізнесменом, у нього відсутнє нерухоме майно, немайнові активи, немає дивідендів офшорних компаній, тощо. Він забезпечує доньку усім необхідним, усвідомлює відповідальність щодо піклування про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, він любить доньку і буде їй матеріально допомагати, незважаючи чи буде рішення суду чи ні. Зазначається, що позивач вводить суд в оману, не зазначивши, що на утриманні відповідача не перебувають інші особи. Позивачу відомо, що у нього на утриманні є дружина та двоє дітей від іншого шлюбу. Крім того, позивач не надала довідки про отриманні нею доходи та сплачені податки, при цьому великі суми грошей витрачає на дитину, походження яких встановити неможливо. Стосовно навчання доньки в приватних закладах освіти, представник зазначила, що вибір закладу освіти та форма навчання є правом та відповідальністю обох батьків дитини. Натомість позивачем не було погоджено з відповідачем, рішення про влаштування доньки до приватних закладів освіти, позивачем одноособово без погодження із батьком було прийнято відповідне рішення. До того ж, держава гарантує усім громадянам України та іншим особам, які перебувають в Україні на законних підставах, право на безоплатне здобуття повної загальної освіти відповідно до стандартів освіти. Щодо обслуговування дитини в приватних медичних закладах представник відповідача зазначив, що позивачем не долучено жодного направлення чи то рекомендації лікаря про необхідність проходження лікування чи проведення процедур. Всі маніпуляції із брекет- системою, зубами, вибором клініки, тощо, не було погоджено з відповідачем, позивачем одноособово без погодження із батьком було прийнято відповідне рішення. З врахуванням вищевикладеного, представник відповідача просить стягнути з відповідача аліменти на утримання доньки у розмірі 1/4 частини зі всіх видів його заробітку, щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 03.03.2021 року по день її повноліття. Позовні вимоги у частині стягнення додаткових витрат, залишити без задоволення.

Ухвалою Оболонського районного суду м.Києва від 15.09.2021 серед іншого, витребувано у Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України (01601, м.Київ, вул. Володимирська,26) інформацію щодо перетину ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) кордону України в період з 01 січня 2018 року по 12 березня 2021 року, із зазначенням напрямків його виїзду та виду транспортного засобу, за допомогою якого здійснювався перетин кордону України; витребувано у Головного управління ДПС у м. Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19) інформацію з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків, що містятить відомості про суми виплачених доходів та утриманих податків щодо платника податків - ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за період з 01.01.2020 по 12.03.2021; витребувано у Головного управління ДПС у м. Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19) інформацію з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків, що містятить відомості про суми виплачених доходів та утриманих податків щодо платника податків - ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 ) за період з 01.01.2020 по 12.03.2021.

24.09.2022 до суду від Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України надійшла витребувана судом інформація.

01.10.2021 на адресу суду від Головного управління ДПС у м. Києві на надійшли витребувані судом документи.

Ухвалою Оболонського районного суду м.Києва від 01.07.2022 підготовче провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та додаткових витрат на дитину, закрито, призначено справу до розгляду по суті.

Протокольною ухвалою суду від 02.09.2022 позивача та його представника було зобов`язано надати для огляду судом у наступне судове засідання оригінали документів, копії яких надано стороною позивача у підтвердження заявлених позовних вимог та які містяться в матеріалах судової справи, з огляду на що у судовому засіданні було оголошено перерву.

Позивач та представник позивача в судове засідання не з`явилися. При цьому, 01.12.2022 до суду надійшло клопотання, у якому просить розглянутим справу за її відсутність та представника, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити.

Відповідач та представник позивача в судове засідання не з`явилися. При цьому, 02.12.2022 до суду від представника відповідача надійшла заява, у якій просила розглянути справу за її відсутності, а також просила відмовити позивачу в задоволенні вимог про стягнення додаткових витрат, оскільки не надано оригіналів документів, підтверджуючих такі витрати. При вирішенні питання про стягненні з відповідача аліментів на утримання доньки, просила урахувати наявність у відповідача на утриманні ще двох дітей та батьків похилого віку.

У зв`язку з неявкою в судове засідання усіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до наступного висновку, виходячи з наступних підстав.

Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Вимогами ст.10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Судом встановлено, що 26.09.2003 між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , був зареєстрований шлюб Відділом реєстрації актів громадянського стану Подільського районного управління юстиції у м.Києві, про що складений актовий запис №824, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_3 .

23.08.2007 шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було розірвано, про що зроблено відповідний актовий запис № 499 від 23.08.2007 та видано Відділом реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції у м.Києві, свідоцтво про розірвання шлюбу серія НОМЕР_4 .

Від шлюбу сторони мають дитину: дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_5 .

Спільна дитина сторін - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає з матір`ю ОСОБА_1 та перебуває на її утриманні, що не заперечується сторонами.

Угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами у справі не досягнуто. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дітей той із них, з ким вони проживають, вправі звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів.

Відповідно до ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до ч.1 ст.18 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1997 року, батьки несуть однакову відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789 XII 78912 та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько, або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

У ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків / рішення від 7 грудня 2006 року у справі «HUNT v. UKRAINE», № 31111/04, § 54).

Відповідно до ч.3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

У відповідності до ч. ч. 1, 2 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Підстав для звільнення відповідача від обов`язку утримувати дитину, передбачених ст.188 СК, не встановлено.

Можливість стягнення аліментів за рішенням суду залежить не лише від факту добровільної участі одного з батьків в утриманні дітей, а й від згоди іншого з батьків із розміром та способом такого утримання.

Надання дітям матеріальної допомоги у добровільному порядку є правом і обов`язком батька та не звільняє його від обов`язку утримувати дитину (Постанова Верховного Суду від 27 травня 2020 року у справі № 712/4702/19 (провадження № 61-929св20).

Згідно з вимогами ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо утримання дитини, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

За змістом ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

За положеннями ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

За приписами ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

При визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання.

ОСОБА_2 є чоловіком працездатного віку, відомостей про незадовільний стан його здоров`я відповідачем суду не надано та під час судового розгляду не спростовано, не наведено доказів на підтвердження того, що на його утриманні перебувають непрацездатні батьки. Разом з тим, у матеріалах справи наявна інформація, що відповідач перебуває у шлюбі, від якого має дітей - доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Відповідно до отриманих відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків за період з 1 кварталу 2020 року по 1 квартал 2021 року вбачається, що ОСОБА_2 виплачено дохід на загальну суму 38677,95 грн.

Згідно з отриманими відомостями з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків за період з 1 кварталу 2020 року по 1 квартал 2021 року вбачається, що ОСОБА_1 виплачено дохід на загальну суму 924254,38 грн.

Відповідно до довідки Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 21.09.2021 ОСОБА_2 в період з 01 січня 2018 року по 12 березня 2021 року, неодноразово здійснювався перетин кордону України.

Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною третьою ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Метою судового доказування є всебічне, повне, об`єктивне з`ясування всіх обставин, що мають істотне значення для правильного розгляду і вирішення справи.

Відповідач та позивач повинні у відповідності до вимог закону утримувати дитину, відчувати відповідальність за неї, забезпечувати їй добрі умови для проживання та виховання, у тому числі, забезпечувати матеріально.

Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не знаходиться в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів і ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини (Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 11.03.2020 року у справі №759/10277/18).

Отже, на підставі викладеного, керуючись ст. 7 Сімейного кодексу України відповідно до якого - регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Оскільки позивачем не надано належного обґрунтування стягнення з відповідача аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі саме 15000,00 грн. на дитину щомісячно, не доведено в повній мірі обставин, на які вона посилається у позовній заяві, суд, на підставі викладеного, керуючись ст. 7 Сімейного кодексу України відповідно до якого - регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства, суд враховує матеріальне становище сторін, інші вищезазначені обставини, що мають істотне значення для вирішення справи, ураховуючи, що батьки в рівних частках зобов`язані утримувати дитину в розмірі не меншому ніж прожитковий мінімум, вважає, що з відповідача підлягають стягненню аліменти на утримання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 5000,00 грн. щомісячно, з їх подальшою індексацією відповідно до закону, оскільки, на думку суду, саме такий розмір щомісячного грошового забезпечення з урахуванням грошового забезпечення, яке повинна надавати на утримання дочки її мати, є необхідним та достатнім для забезпечення потреб дитини, її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку.

Відповідно до норми ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Позовна заява подана ОСОБА_1 12.03.2021, тому суд присуджує стягнення аліментів саме з цього дня.

За таких обставин, суд вважає за необхідне позов ОСОБА_1 у цій частині задовольнити частково, стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 5000,00 грн. щомісячно, з їх подальшою індексацією відповідно до закону, починаючи з 12.03.2021 і до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд присуджує з відповідача судовий збір у сумі 908,00 грн. в дохід держави.

За приписами п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць.

Щодо позовних вимог у частині стягнення з відповідача на користь позивача понесені додаткові витрати на утримання дитини, слід зазначити наступне.

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України).

Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

За змістом ч. 8 ст. 7, ч. 2 ст. 150, ст. 180 СК України, ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення одноразово, періодично або постійно.

Аналіз відповідних норм Закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставини підлягають доведенню в судовому засіданні.

Відповідно до вимог Закону, у витратах, понесених при звичайному способі життя, хоча вони і будуть додатковими, але не викликаними особливими обставинами, участь другого з батьків не є обов`язковою.

Таким чином, участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов`язком батька (матері) незалежно від сплати ним (нею) аліментів, і закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі виникнення спору.

У постанові від 13 вересня 2017 у справі № 6-1489цс17 Верховний Суд України зробив правовий висновок, згідно якого СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Згідно із частиною першою статті 185 СК той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. За частиною другою статті 185 СК розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

У пункті 18 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року, зазначено, що стягненню підлягають не тільки фактично зазнані додаткові витрати на утримання дитини, а і передбачувані додаткові витрати, викликані особливими обставинами, тому їх необхідно визначати в твердій грошовій сумі.

Суд при розгляді позову виходить з того, що додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей дитини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо).

Заявляючи додаткові витрати, позивач в будь-якому випадку повинен їх обґрунтувати, тобто надати беззаперечні докази на їх підтвердження. Дані додаткові витрати, на відміну від аліментів, мають бути викликані саме особливими обставинами. Додаткові витрати заявляються у зв`язку з хронічними або разовими проблемами зі здоров`ям дитини або які пов`язані з розвитком здібностей дитини.

Звертаючись до суду з позовом позивач ОСОБА_1 зазначає, що за період 2015-2021роки нею особисто понесені додаткові витрати на їх спільну з відповідачем доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У перелік додаткових витрат на дитину позивач включає: витрати на навчання в приватних навчальних закладах, витрати на лікування зубів та витрати на лікування та обстеження доньки, 1/2 від усіх додаткових витрат, а саме, 794 845,23грн., позивач просить стягнути з відповідача.

Виходячи зі змісту положень статті 185 СК України можна дійти висновку про те, що при вирішенні вимог про участь одного з батьків у додаткових витратах на дитину суд має встановити реальне існування особливих обставин, які викликають необхідність таких витрат, а також розмір останніх. Лише при наявності цих умов та їх встановленні можливе ухвалення рішення про стягнення таких витрат в конкретній сумі.

Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Тобто, заявляючи разові, періодичні або постійні витрати, необхідно надати суду докази усієї суми витрат та їх необхідність, тобто, якщо це витрати, пов`язані з розвитком здібностей дитини, то суду необхідно надати рекомендації щодо навчання дитини, підтвердити витрати, пов`язані з придбанням усіх необхідних знарядь або інструментів та вказати періодичність їх придбання. Або ж якщо це витрати, пов`язані з особливим станом здоров`я дитини, то необхідно надати медичні довідки, висновки лікарів, їх рекомендації щодо лікування дитини в Україні чи за кордоном, а також вартість ліків, які необхідно придбавати дитині та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво) і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо).

Відповідно до вимог закону, у витратах, понесених при звичайному способі життя, хоча вони і будуть додатковими, але не викликаними особливими обставинами, участь другого з батьків не є обов`язковою.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивач вказує, що донька має тягу до знань, тому позивач вважає необхідним її навчання у вузькоспеціалізованих школах з високим рівнем освіти та поглибленим вивченням іноземних мов. Також вона піклується про фізичне та психологічне здоров`я дитини, саме у вказаних закладах дітям проводять планові медичні огляди та психологічні консультації, щоб раніше виявити можливі проблеми із здоров`ям дітей.

Лікування у лікаря-ортодонта було необхідним, оскільки у цьому віці у дитини формується постійний прикус, якщо прикус не правильний, він призводить до багатьох проблем. Відтак, дитина потребує значних витрат для забезпечення належного рівня життя, зокрема, витрат на одяг, харчування, медичний догляд, шкільні речі, а також для забезпечення належного рівня освіти.

На підтвердження заявлених вимог щодо понесених витрат на навчання в приватних навчальних закладах, витрати на лікування зубів та витрати на лікування та обстеження доньки надано копії: договору про навчання в школі ADVANCED BRITISH EDUCATION Limited» №SS/Y10-23/P/I/18 від 29.08.2018; договору про навчання ТОВ «Навчально-виховний комплекс «Новопечерська школа» №Ст/Н799/19-22 від 30.08.2019, разом з додатковою угодою; договору ТОВ «Навчально-виховний комплекс «Новопечерська школа» про харчування №Х/Н799/19-22 від 30.08.2019; платіжних доручень іноземною мовою; квитанцій про оплату; актів про надані медичні послуги ПП «Клініка Медіком»; виписки, актів виконаних робіт, акта надання послуг ТОВ «Аванто Плюс» (а.с. 22-86 том 1).

Натомість, будь-яких доказів, які б свідчили про наявність особливих здібностей у дитини до вивчення іноземних мов, в справі немає. Позивачем не зазначено і матеріали справи не містять відомостей чим була викликана необхідність платного навчання дитини за можливості проходження навчання в державних закладах освіти. Позивачем також не наведено мотивів вибору приватного навчального закладу, погодження такого вибору з батьком дитини або узгодження питання щодо навчання доньки на платній основі саме у вищезазначених навчальних закладах, а доводи позивача стосовно цих обставин не підтверджуються наданими доказами.

Саме по собі навчання у платних навчальних закладах для здобуття освіти не відноситься до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини (схожа правова позиція викладена у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 вересня 2018 року у справі №569/6838/15-ц, Верховного Суду у складі колегії суддів другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 серпня 2020 року у справі № 336/1488/19.

Необхідно також зазначити, що позивачем до матеріалів долучені квитанції про оплату медичних обстежень та лікування, однак у матеріалах справи відсутні направлення лікарів на проходження доньки сторін відповідних обстежень, як і відсутні висновки за результатами таких медичних обстежень про необхідність лікування. Відтак, не надано доказів, які підтверджували, що дитина потребує відповідного обстеження та лікування, та відповідно, значних матеріальних витрат. До того ж, позивачем не наведено мотивів вибору приватних медичних закладів, погодження такого вибору з батьком дитини або узгодження питання щодо обстеження та лікування доньки на платній основі саме в обраних позивачем медичних закладах.

Крім того, при дослідженні судом документів наданих стороною позивача, у підтвердження заявлених вимог, які містяться в матеріалах судової справи, виникла необхідність огляду їх оригіналів.

Протокольною ухвалою суду від 02.09.2022 позивача та його представника було зобов`язано надати для огляду судом у наступне судове засідання оригінали документів, копії яких надано стороною позивача у підтвердження заявлених позовних вимог та які містяться в матеріалах судової справи, з огляду на що у судовому засіданні було оголошено перерву.

Оригінали документів, копії яких надано стороною позивача у підтвердження заявлених позовних вимог та які містяться в матеріалах судової справи, на вимогу суду, не були надані.

Суд критично оцінює доводи сторони позивача про необхідність врахування судом вищезазначених документів, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Письмовими доказами є документи (крім електронних документів) акти, довідки, виписки або витяги з них, належним чином засвідченні їх копії (в тому числі їх електронні копії), що містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно ч.1, 2 ст. 95 ЦПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. За ч.6 ст. 95 ЦПК України, якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Характеризуючи письмові докази як документи, їх властиві такі ознаки: як письмова форма, призначення та характер відомостей, що містяться в них.

Письмові докази подаються в оригіналі або належним чином засвідченій корпії, оскільки оригінал документа є єдиним примірником, то судом оригінали документів вимагаються лише для ознайомлення та огляду в судовому засіданні, при цьому в справі залишаються належним чином завірені копії. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних) копіях, повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Статтею 79 ЦПК України визначено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достовірність означає відповідність інформації, отримуваної із доказу, яка підтверджується шляхом зіставлення отриманої інформації з інших доказів, через порівняння, проведення відповідної експертизи.

Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Достатність доказів являється більш ніж не кількісним, а якісним показником, оскільки значення має та сукупність доказів, яка надає можливість суду шляхом всебічного дослідження правильно вирішити справу. Достатність доказів встановлюється і оцінюється судом на основі матеріалів справи шляхом особистого внутрішнього переконання, що є результатом логіко-процесуальної діяльності судді.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Реалізація цього обов`язку відбувається шляхом переконання суду у достовірності наведених фактів. Обов`язок доказування покладається на сторони, у зв`язку з чим відбувається реалізація принципу змагальності сторін та свободи в надані ними своїх доказів суду і у доведенні перед судом їх переконливості.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадках, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Виходячи із наведених вище процесуальних норм, суд не бере до уваги надані стороною позивача документи у підтвердження заявлених вимог.

Згідно ст. 13 ч. 1, 3 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

В постановах Верховного Суду від 08.08.2019 р. у справі №450/1686/17 та від 15.07.2019 р. у справі №235/499/17 зазначено, що аналіз наведених норм процесуального та матеріального права дає підставу вважати, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову.

Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Однак, стороною позивача не було надано належних та допустимих доказів, у підтвердження доводів, на які позивач посилався у позові та під час судового розгляду в судовому засіданні, як на підставу для задоволення позову.

З наведеного вбачається, що сам суд не може брати на себе тягар доказування, оскільки це обов`язок сторін, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права. Європейський суд з прав людини зауважив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

На підставі викладеного, розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог та підстав позову, наданих сторонами доказів, та оцінивши наявні у справі докази на предмет їх належності, достовірності та достатності, аналізуючи встановлені у справі обставини, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову у цій частині слід відмовити.

Питання про розподіл судових витрат по сплаті судового збору, суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Керуючись статтями 2-5, 12-13, 76-81, 89, 95, 141, 259, 263-265, 354-355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та додаткових витрат на дитину - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) аліменти на утримання доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень 00 копійок щомісячно, з їх подальшою індексацією відповідно до закону, починаючи з 12 березня 2021 року та до досягнення дитиною повноліття.

У решті заявлених позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь держави судовий збір у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень 00 копійок.

Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про сторін:

1.Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 );

2. Відповідач: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 )

Дата складення повного рішення - 12.12.2022.

Суддя М.М. Ткач