Справа № 183/9116/21
№ 2/183/2107/22
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02 червня 2022 року м. Новомосковськ
Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Парфьонова Д.О., за участі: секретаря судового засідання Пащенко А.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про:
- визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, будинком, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , -
29 грудня 2021 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого посилається на те, що йому належить на праві приватної власності будинок АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 11 грудня 2003 року, виданого Новомосковського районної державної адміністрацією. Позивачу стало відомо, що у вказаному будинку зареєстрований ОСОБА_2 . Проте, позивач зазначає, що відповідач у будинку не проживає, будь-які домовленості між позивачем та відповідачем з приводу користування житловим приміщенням відсутні. Відповідач не є членом сім`ї позивача, не є співвласником будинку, позивач та відповідач не ведуть спільне господарство, відповідач порушує права власника позивача та заважає йому та членам його сім`ї вільно розпоряджатися своєю власністю. Крім того, у позивача виникають проблеми зі сплатою надмірних комунальних послуг, які не надаються, але нараховуються за відповідача. У зв`язку з цим, позивач вимушений звернутися до суду з позовом та просить визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням - будинком АДРЕСА_1 .
Ухвалою судді від 04 січня 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження та відкрито провадження у справі.
Позивач в судове засідання не з`явився, 02 червня 2022 року подав до суду заяву, в якій просить цивільну справу розглянути у судовому засіданні без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи та відзиву на позовну заяву не подавав.
У зв`язку з повторною неявкою в судове засідання належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив, відповідно до статті 280 ЦПК України, суд, за згодою позивача, вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення.
Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи.
Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов такого висновку.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 11 грудня 2003 року, виданого Новомосковською районною державною адміністрацією, серія НОМЕР_1 , яке надано суду у засвідченій позивачем копії, є власником житлового будинку АДРЕСА_1 /а.с.11/. Вказаний факт належності на праві приватної власності позивачеві зазначеного нерухомого майна також підтверджується належним чином засвідченою позивачем копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 2251433 від 11 грудня 2003 року /а.с.12/.
Відповідно до копії довідки від 20 грудня 2021 року № 1208, виданої Знаменівським старостинським округом № 1 Піщанської сільської ради, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрований в будинку АДРЕСА_1 , але за даною адресою фактично не проживає /а.с.9/.
Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, а саме з копії акту підтвердження факту не проживання від 17 грудня 2021 року, складеного депутатом Піщанської сільської ради Трущенко Л.М., в присутності сусідів ОСОБА_3 , ОСОБА_4. , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований в буд. АДРЕСА_1 , але не проживає за даною адресою більше року /а.с.10/.
Статтею 316 ЦК України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Частинами 1, 2 статті 319 ЦК України установлено, що власник володіє, користується, розпоряджається майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Статтею 383 ЦК України, передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї.
Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
У відповідності до ст.150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
За ст.162 ЖК України плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги.
Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право власника будинку, членів сім`ї власника користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок і із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням членів сім`ї власника, тимчасових мешканців.
Викладене приводить суд до висновку про те, що відповідач, будучи зареєстрований в спірному приміщенні зі згоди попереднього власника, при зміні власника, яким став позивач 11 грудня 2003 року, втратив право користування спірним житловим приміщенням. При цьому, реєстрація відповідача в спірному житловому приміщенні порушує право позивача на власний розсуд розпорядитися своїм майном, в належному розмірі сплачувати комунальні послуги.
Внаслідок викладеного суд вважає, що аргументи позивача про втрату відповідачем права користування, наведені ним в якості підстав для звернення з позовом обґрунтовані, підтверджені належними, допустимими та достовірними доказами, відповідач без належних правових підстав значиться таким, що зареєстрований у будинку та з урахуванням відсутності договору найму житлового приміщення, укладеного між сторонами після набуття позивачем права власності, доказів на підтвердження наявності іншої правової підстави набуття відповідачем права користування житловим приміщенням, наявні підстави для задоволення позову про визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, оскільки втрата права користування житловим приміщенням відповідача є наслідком припинення права власності на житлове приміщення особи, яка була власником будинку на час реєстрації відповідача у ньому.
Крім того, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, з урахуванням положень ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд дійшов до висновку про задоволення позову, з відповідача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору, понесені позивачем.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 4, 81, 82, 141, 142, 259, 263-265, 268, 272, 273, 280-282 ЦПК України, суд, -
позов ОСОБА_1 - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користування житловим приміщенням - будинком АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 908 (дев`ятсот вісім) гривень 00 копійок.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

Учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , проживає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ;

відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП невідомий, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Суддя Д.О. Парфьонов