Справа № 344/2620/22
Провадження № 22-ц/4808/678/22
Головуючий у 1 інстанції Кіндратишин Л. Р.
Суддя-доповідач Бойчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2022 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Бойчука І.В.,

суддів: Пнівчук О.В., Девляшевського В.А.,

розглянувши у порядку письмового провадження справу за позовом Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради до ОСОБА_1 , третя особа: приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Павлінського Віталія Даниловича про скасування рішення про державну реєстрацію за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Івано-Франківського міського суду від 05 квітня 2022 року під головуванням судді Кіндратишин Л.Р. у м. Івано-Франківську,

в с т а н о в и в:

Виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради 23.12.2021 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про скасування рішення про державну реєстрацію,в якому просив скасувати рішення приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Павлінського В.Д. про державну реєстрацію за ОСОБА_1 прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 48059285 від 01.08.2019 о 18:58:51, щодо реєстрації права власності на двокімнатну квартиру загальною площею 80,7 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 і стягнути з відповідачів витрати по оплаті судового збору.

Представник відповідача ОСОБА_1 , адвокат Венгринюк Ю.В. 17.02.2022, звернувся з зустрічним позовом, відповідно до якого просить визнати ОСОБА_1 , добросовісним набувачем квартири АДРЕСА_2 та визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_2 , стягнути з Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради на користь ОСОБА_1 понесені ним судові витрати.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 05 квітня 2022 року задоволено заяву представника відповідача ОСОБА_1 , адвоката - Венгринюка Ю. В. про поновлення строку подання відзиву та зустрічного позову.

Відмовлено у прийнятті зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 до Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, третя особа: приватний нотаріус Івано-Франківського нотаріального округу Павлінський В.Д. про визнання ОСОБА_1 добросовісним набувачем.

Зустрічну позовну заяву разом із доданими матеріалами повернуто відповідачу.

У апеляційній скарзі апелянт зазначає, що ухвала суду в частині повернення зустрічного позову є незаконною та необґрунтованою і підлягає скасуванню.

Вважає, що суд дійшов до помилкового висновку, що об`єднання в одне провадження первісного та зустрічного позовів є недоцільним через те, що обидва позови містять різний зміст матеріально-правових вимог, обставини, які підлягають доказуванню.

Під час вирішення питання про об`єднання первісного та зустрічного позову суд першої інстанції повинен був взяти до уваги те, що спори за позовами як виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, так і ОСОБА_1 стосуються квартири АДРЕСА_2 . Позовна вимога виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради у первісному позові спрямована на скасування рішення про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_2 , а позовна вимога ОСОБА_1 у зустрічному позові стосується визнання його власником цієї ж квартири.

Виходячи із викладеного вище, апелянт вважає, що вимоги обох сторін взаємопов`язані між собою, регулюються однією нормою матеріального права, їх окремий розгляд недоцільний і призведе до ухвалення спірних судових рішень та не вирішить основної причини, що є підставою звернення з позовом обох сторін, а тому обидва позови мають бути об`єднані в одне провадження.

Виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради як позивач за первісним позовом заявив про необхідність скасувати рішення про державну реєстрацію права власності на вищезазначену квартиру, однак не підтвердив свого права на цей об`єкт нерухомості, а отже і не навів доказів про порушення будь-яких прав, що можна розцінювати у подальшому як безпідставність звернення до суду з позовом та введення в оману з метою отримання фіктивних прав. Без встановлення реального власника майна будь-які дії та рішення в подальшому будуть суперечити принципу недоторканності житла, який закріплений у Конституції України та носить фундаментальний характер.

Таким чином, скасування реєстраційних дій щодо об`єкта нерухомості без встановлення чи підтвердження особи власника такого майна буде незаконним. Виключно при наявності законних прав щодо володіння, користування та розпорядження об`єктом нерухомості, фізична чи юридична особа має право звертатись за захистом порушених, оспорюваних чи невизнаних прав.

Вважає, що розгляд в окремих провадженнях даних позовів призведе до відсутності можливості суду провести повний та об`єктивний розгляд заявлених позовних вимог та справжніх взаємовідносин сторін і їх прав щодо даного об`єкту нерухомості, а саме квартири АДРЕСА_2 .

Просить скасувати ухвалу суду першої інстанції в частині відмови в прийняти до спільного розгляду з первісним позовом зустрічної позовної заяви.

Учасники справи правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися.

Вислухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Конституційне право на судовий захист передбачає як невід`ємну частину такого захисту можливість поновлення порушених прав і свобод громадян, правомірність вимог яких установлена в належній судовій процедурі та формалізована в судовому рішенні, і конкретні гарантії, які дозволяли б реалізовувати його в повному обсязі та забезпечувати ефективне поновлення в правах за допомогою правосуддя, яке відповідає вимогам справедливості, що узгоджується також зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмежене, особливо щодо умов прийнятності скарги. Проте право доступу до суду не може бути обмежене таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати легітимну мету та гарантувати пропорційність між їх використанням і такою метою (mutatismutandis, рішення Європейського суду з прав людини у справі «Мельник проти України» («Melnyk v. Ukraine» заява № 23436/03, § 22, від 28 березня 2006 року).

Виходячи з приписів ст. 55, 129 Конституції України, застосування та користування правами на судовий захист здійснюється у випадках та в порядку, встановлених законом.

Тобто, реалізація конституційного права, зокрема, на судовий захист ставиться у залежність від положень процесуального закону.

Згідно ч. 1, 2 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до ч.1, 2 та 4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ч 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 193 ЦПК України відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву.

Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.

Отже, цивільне процесуальне законодавство гарантує відповідачеві право на захист від пред`явленого позову шляхом подання зустрічного позову. Водночас право на пред`явлення зустрічної позовної заяви не є абсолютним, подаючи зустрічну позовну заяву заявник повинен дотримуватись вимог ЦПК України щодо її подання.

Зазначена стаття встановлює окремі умови прийняття до розгляду зустрічного позову, тобто вона вказує на один із способів захисту відповідача проти пред`явленого до нього позову.

Способами захисту проти позову можуть бути: невизнання позову, заперечення проти нього і зустрічний позов. Зустрічний позов - це активний захист проти позову. Зустрічним позовом є позов первісного відповідача до первісного позивача. Зустрічний позов в залежності від ситуації може бути найбільш дієвим засобом захисту відповідача проти позову, тому що спрямований на повне чи часткове виключення підстав первісного позову.

Зустрічний позов дозволяє розглянути в одному процесі вимоги обох сторін, що дає можливість заощадити час і сприяє більш швидкому захисту їхніх прав та інтересів, а також запобігає можливості винесення суперечливих і взаємовиключних судових рішень у цивільній справі.

Відповідно до роз`яснень, що у постанові Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільно-процесуального законодавства при розгляді справ в суді першої інстанції» від 12.06.2009 № 2, судам слід мати на увазі, що оскільки від належного вирішення питання про прийняття зустрічного позову, позову третьої особи із самостійними вимогами та об`єднання і роз`єднання позовів залежить своєчасний і правильний розгляд заявлених вимог, то ці процесуальні дії необхідно провадити у точній відповідності з правилами, встановленими ЦПК України. Недоцільно об`єднувати в одне провадження вимоги, сумісний розгляд яких ускладнює вирішення справи та призводить до затягування судового процесу.

Отже, за змістом цієї статті однією з умов прийняття зустрічного позову є доцільність сумісного розгляду основного і зустрічного позовів. Доцільно їх розглядати в одному процесі тоді, коли це дозволить більш повно і об`єктивно дослідити обставини справи, встановити справжні взаємини сторін, виключити винесення взаємосуперечливих або взаємовиключних судових рішень. І, навпаки, недоцільно розглядати ці вимоги сумісно тоді, коли це затягне розгляд справи, а вимоги повністю можуть бути розглянуті судом окремо.

Подання зустрічного позову, задоволення якого виключатиме повністю або частково задоволення первісного позову, має на меті довести відсутність у позивача матеріально-правової підстави на задоволення первісного позову через відсутність матеріальних правовідносин, з яких випливає суб`єктивне право позивача за первісним позовом.

Відмовляючи в прийнятті зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 , суд першої інстанції в ухвалі зазначив, що первісний позов про скасування рішення про державну реєстрацію, заявлений з підстав постановлення рішення Івано-Франківського міського суду від 12.10.2021 у справі №344/806/20, яке набрало законної сили 12.11.2021, яким в свою чергу визнано недійсним договір купівлі-продажу, що був укладений 01.08.2019 між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 щодо відчуження спірної квартири. Однак, зустрічний позов хоча і заявлений між з тими ж учасниками розгляду, однак - про визнання ОСОБА_1 добросовісним набувачем, власником спірної квартири, що суттєво ускладнить вирішення справи, а тому вказані позови можливо та доцільно розглядати окремо.

Доводи апелянта про те,що вимоги обох сторін взаємопов`язані між собою, регулюються однією нормою матеріального права, їх окремий розгляд недоцільний і призведе до ухвалення спірних судових рішень та не вирішить основної причини є невірними та не спростовують висновку суду першої інстанції.

Судом враховано те, що задоволення зустрічного позову не доводить відсутність у позивача матеріально-правової підстави на задоволення первісного позову, який за наявності визначених законом підстав, також може бути задоволеним. А також і відмова в задоволенні одного з позовів не свідчитиме про наявність підстав для автоматичного задоволення іншого позову.

Доводи апелянта про те, що позивач за первісним позовом заявив про необхідність скасувати рішення про державну реєстрацію права власності на квартиру, та не підтвердив свого права на цей об`єкт нерухомості, а отже і не навів доказів про порушення будь-яких прав, що можна розцінювати як безпідставність звернення до суду з таким позовом та введення в оману, а ухвалення рішення в подальшому буде суперечити принципу недоторканності житла є невірними.

Оскільки ухвалення рішень за кожним з позовів залежатиме від того, чи будуть ще доведені сторонами обставини, які мають значення для справи і на які вони посилаються як на підставу своїх вимог. Отже, ризик ухвалення суперечливих або взаємовиключних рішень в даному випадку відсутній.

Також виключається, можливість того, що розгляд в окремих провадженнях даних позовів призведе до не можливості суду провести повний та об`єктивний розгляд заявлених позовних вимог.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновки суду першої інстанції, та не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.

Тому суд першої інстанції обґрунтовано відмовив в прийнятті зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 та вказав на те, що розгляд судом його вимог про визнання його добросовісним набувачем і власником спірної квартири може призвести до затягування розгляду цієї справи, а тому вказані позови доцільно розглядати окремо. З такими висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційного суду та вважає їх правильними.

В свою чергу відмова суду в прийнятті зустрічної заяви не позбавляє ОСОБА_1 права на звернення із вказаним позовом до суду в загальному порядку.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують законності та обґрунтованості оскаржуваної ухвали. Підстав для її скасування з мотивів, наведених у апеляційній скарзі, не встановлено, тому ухвалу суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення.

Керуючись ст. 374, 375, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Івано-Франківського міського суду від 05 квітня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанов и складено 06 червня 2022 року.

Суддя-доповідач: І.В. Бойчук

Судді: О.В. Пнівчук

В.А. Девляшевський