Справа № 129/2925/21
Провадження № 22-ц/801/2125/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Дєдов С. М.
Доповідач:Сопрун В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2022 рокуСправа № 129/2925/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого Сопруна В.В.,

суддів Матківської М.В., Стадника І.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу №129/2925/21 запозовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Гайсинського районного суду Вінницької області від 17 жовтня 2022 року,яке ухвалене суддею Дєдовим С.М. у Гайсинському районному суді Вінницької області,

в с т а н о в и в :

В жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 про зміну розміру стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, мотивуючи позовні вимоги тим, що рішенням Гайсинського районного суду Вінницької області від 05 вересня 2019 р оку у справі №129/3007/18, з відповідача ОСОБА_2 на її користь на утримання неповнолітніх дітей синів: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , щомісячно стягуються аліменти в твердій грошовій сумі 4000 грн, починаючи з 13 листопада 2018 року і до повноліття дітей, однак з моменту прийняття попереднього судового рішення про стягнення з відповідача аліментів, істотно збільшилися витрати на утримання неповнолітніх дітей та змінився розмір прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку і стягуваних з нього аліментів на утримання їхніх спільних неповнолітніх дітей їй не вистачає, та враховуючи те, що на даний час у відповідача покращився матеріальний стан.

Будучи зареєстрованим, як фізична особа-підприємець, відповідач ОСОБА_2 займається торгівлею деталями та приладами для автотранспортних засобів, вантажними перевезеннями автомобільним транспортом, наданням в оренду транспортних засобів, виробництвом гумових виробів, виробництвом інших вузлів, деталей та приладів для автотранспортних засобів. За період із часу призначення аліментів із 13 листопада 2018 року по даний час відповідачем було відчужено транспортні засоби на загальну суму 611197 грн, - «FORD KUGA», 2015 р.в., вартістю 518387,40 грн; «VAN HOOL S -308», 1987 р.в., вартістю 47859,80 грн; «VAN HOOL S -308», 1986 р.в., вартістю 44949,80 грн, вартість відчужених транспортних засобів підтверджується висновком експерта №09-12/20КЕ від 09 грудня 2020 року, при цьому за зазначений період відповідач придбав транспортних засобів на загальну суму 1044810 грн, а саме: «DAF 95 XF», 1998 р.в., вартістю 616170 грн., «KOGEL SNCO 24Р90», 2007 р.в., вартістю 200925 грн, «TOYOTA COROLLA VERSO», 2008 р.в., вартістю 227715 грн, вартість придбаних транспортних засобів підтверджується інформацією із сайту «АвтоРіа», різниця складає 433613 грн, зазначене вказує, що матеріальний стан відповідача покращився, що спонукає її звертатися до суду із вимогами про зміну розміру стягнення аліментів, при цьому відповідач є фізично здоровим, працездатним, який займається підприємницькою діяльністю, інших аліментних зобов`язань не має, може виконувати свій обов`язок по утриманню своїх синів, оскільки вони мають право на достатній рівень матеріального забезпечення і сума 1333 грн на місяць, на одну дитину є недостатньою, утриманням з боку батька, оскільки, в силу свого віку (13 років, 11 років та 10 років) потребують більших витрат на матеріальне забезпечення, розвиток, освіту, що тягне відповідну зміну матеріального становища кожної дитини.

Таким чином, просила змінити розмір стягуваних аліментів із ОСОБА_2 , на її користь, для утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за рішенням Гайсинського районного суду Вінницької області від 05 вересня 2019 року у справі №129/3007/18, та стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ), жителя АДРЕСА_1 , аліменти в твердій грошовій сумі 9000 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання цим судовим рішенням законної сили.

Рішенням Гайсинського районного суду Вінницької області від 17 жовтня 2022 року позов задоволено.

Змінено розмір стягуваних аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , для утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , за рішенням Гайсинського районного суду Вінницької області від 05 вересня 2019 року у справі №129/3007/18, та стягнено з ОСОБА_2 , аліменти в твердій грошовій сумі 9000 грн, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання цим судовим рішенням законної сили.

Припинено стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 для утримання неповнолітніх дітей, за рішенням Гайсинського районного суду Вінницької області від 05 вересня 2019 року у справі №129/3007/18, починаючи з дня набрання цим судовим рішенням законної сили.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 840 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в сумі 2500 грн.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, оскільки вважає його необ`єктивним, необґрунтованим, ухваленим з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права. Просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 23 листопада 2022 року розгляд справи в апеляційній інстанції призначено без повідомлення учасників справи згідно ч.1 ст.369 ЦПК України.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Згідно ч.1-3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам судове рішення відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції, виходив з того, що розмір стягуваних аліментів не суперечить чинному законодавству, інтересам позивача, відповідача та неповнолітніх дітей, а також такий розмір стягуваних аліментів визначений із дотриманням принципу найкращих інтересів дітей, аліменти визначено в такому розмірі, щоб вони були достатніми для забезпечення гармонійного розвитку дітей.

Колегія суддів, погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що рішенням Гайсинського районного суду Вінницької області від 05 вересня 2019 року у справі №129/3007/18, із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , для утримання неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , щомісячно стягуються аліменти в твердій грошовій сумі 4000 грн., починаючи з 13.11.2018 року і до повноліття дітей.

Обґрунтовуючи позовні вимоги ОСОБА_1 вказала, що з моменту прийняття рішення суду від 05 вересня 2019 року про стягнення з відповідача аліментів, істотно збільшилися витрати на утримання неповнолітніх дітей та змінився розмір прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку і стягуваних з ОСОБА_2 аліментів на утримання їхніх спільних неповнолітніх дітей не вистачає, що порушує права неповнолітніх дітей.

Між сторонами виник спір з приводу зміни розміру стягуваних аліментів на неповнолітніх синів.

Статтею 8 ЗУ «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частини 7 та ч. 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789 ХІІ(78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За змістом ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до норм ст. 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини, не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття, при цьому даний обов`язок є особистим, індивідуальним обов`язком як матері, так і батька.

Статтею 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення для справи. При цьому згідно з положеннями ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Частиною 1 ст. 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Таким чином, вимога одержувача аліментів про зміну способу їх стягнення може мати місце і внаслідок виникнення необхідності у збільшенні розміру аліментів.

У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог, оскільки як вбачається з матеріалів справи з часу присудження аліментів пройшло понад три роки, на сьогодні діти (троє синів) стали старшими, змінилися та виросли потреби дітей, виросли ціни, тому розмір присуджених аліментів в сумі 4000 грн на місяць є недостатнім та призводить до порушення прав дітей на належне матеріальне забезпечення.

Крім того, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що матеріальний стан відповідача покращився за період із часу призначення аліментів, оскільки із 13 листопада 2018 року по даний час відповідачем було відчужено транспортні засоби на загальну суму 611197 грн, - «FORD KUGA», 2015 р.в., вартістю 518387,40 грн; «VAN HOOL S -308», 1987 р.в., вартістю 47859,80 грн; «VAN HOOL S -308», 1986 р.в., вартістю 44949,80 грн, вартість відчужених транспортних засобів підтверджується висновком експерта №09-12/20КЕ від 09 грудня 2020 року, при цьому за зазначений період відповідач придбав транспортних засобів на загальну суму 1044810 грн, а саме: «DAF 95 XF», 1998 р.в., вартістю 616170 грн., «KOGEL SNCO 24Р90», 2007 р.в., вартістю 200925 грн, «TOYOTA COROLLA VERSO», 2008 р.в., вартістю 227715 грн, вартість придбаних транспортних засобів підтверджується інформацією із сайту «АвтоРіа», різниця складає 433613 грн.

Також, апеляційний суд звертає увагу, що на час звернення до суду позивача з цим позовом сімейний стан відповідача не змінився, а матеріальний стан покращився, здоров`я не погіршилося, відсутні дані, що на його утриманні перебувають інші особи, а також інші обставини, що мають істотне значення, тому відсутні правові підстави для скасування оскаржуваного рішення суду.

Позивач надала суду першої інстанції належні та допустимі докази на підтвердження заявлених нею вимог, які в своїй сукупності є достатніми для прийняття обґрунтованого та вмотивованого рішення, яке і було ухвалене судом першої інстанції.

Прийнявши до уваги зазначені вище обставини, а також вимоги законодавства, суд виходячи з положень ст. ст. 188, 192 СК України дійшов правильного висновку про задоволення позову та зміну розміру стягнення аліментів, з цим висновком погоджується і апеляційний суд враховуючи фактичні обставини справи.

Також апеляційний суд враховує, що батьки мають рівні обов`язки з утримання дитини.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду по суті вирішення указаного позову та не дають підстав вважати, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, про що зазначає у апеляційній скарзі заявник. Рішення суду ухвалено відповідно до норм матеріального і процесуального права і підстав для його скасування немає.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

За змістом ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Гайсинського районного суду Вінницької області від 17 жовтня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 07 грудня 2022 року.

Головуючий Сопрун В.В.

Судді Матківська М.В.

Стадник І.М.