Справа №735/59/22р.
Провадження по справі 2/735/49/2022р.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

02 червня 2022 року смт. Короп

Коропський районний суд Чернігівської області в складі:

головуючого - судді Грушко О.П.

при секретарі - Хілько Н.В.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовною заявою Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

АТ «Перший український міжнародний банк» звернулось до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 вказуючи на те, що 25.10.2018 року між ПАТ «Перший український міжнародний банк», яке 21.12.2018 року перейменоване на АТ «Перший український міжнародний банк» та ОСОБА_1 , був укладений кредитний договір та видано кредитну картку з лімітом овердрафту у сумі 25000 грн. Однак відповідач порушила умови кредитного договору і має станом на 25.11.2021 року заборгованість в сумі 25358,60 грн., яка складається з: заборгованість за кредитом 16400,30 грн.; заборгованість за процентами 8958,30 грн. А тому позивач просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість в сумі 25358,60 грн. та сплачений по цьому позову судовий збір в сумі 2481,00 грн.

Представник позивача в судове засідання не викликався, оскільки в позовній заяві просив розглянути справу без участі представника банку в порядку спрощеного позовного провадження та не заперечує проти заочного розгляду справи. Направив до суду відповідь на відзив.

В судове засідання відповідач ОСОБА_1 не викликалась. Направила відзив на позов, в якому зазначила про невизнання позовних вимог у повному обсязі. Дійсно, підписувала заяву на відкриття карткового рахунку. Проте, жодних кредитних договорів з банком не підписувала. Надані позивачем докази вважає неналежними.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального засобу не здійснювалось.

Даний позов зареєстровано в суді 22.01.2022 року. Згідно ухвали Коропського районного суду Чернігівської області від 03.02.2022 року відкрито провадження у справі та призначене спрощене провадження на 24.02.2022 року.

Вивчивши матеріал справи, суд приходить до наступного висновку.

25.10.2018 року ОСОБА_1 підписала Заяву № 802 про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб. Відповідач просила позивача відкрити їй рахунок № НОМЕР_1 та надати їй кредитну картку миттєвого випуску (неперсоніфіковану) НОМЕР_2 . Просила встановити кредитний ліміт 25000 грн. (розрахунковий день 30 число місяця). В заяві зазначено реальну процентну ставку в розмірі 47,88%. Крім того, в заяві зазначено, що строк дії кредитного ліміту, процентна ставка за користування кредитним лімітом, розмір мінімального платежу, та інші умови надання та обслуговування кредитної картки, встановлюються відповідно до умов ДКБО в залежності від типу картки. Тобто, зазначені вище умови в заяві не передбачені.

До Анкети-заяви позивач додав роздруківку Публічної пропозиції ПАТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (далі за текстом - ДКБО). Зазначений документ не містить підпису відповідача або даних про ознайомлення з ним відповідача.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

У заяві позичальника від 25 жовтня 2018 року вказано лише реальну річну процентну ставку.

На час спірних правовідносин діяло Розпорядження Національної Комісї що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 20.07.2017 № 3238 «Про затвердження Методики розрахунку загальної вартості кредиту для споживача, реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит».

Відповідно до зазначеного нормативного акта розрахунок реальної річної процентної ставки за договором базується на обраних споживачем умовах кредитування і на припущенні, що договір залишатиметься дійсним протягом погодженого строку, а кредитодавець і споживач виконають свої зобов`язання на умовах та у строки, визначені в договорі. З цього можна зробити висновок, що реальна процентна ставка не є еквівалентом процентної ставки за користування кредитними коштами. Як зазначалося вище, в заяві вказано, що процентна ставка за користування кредитним лімітом визначена в ДКБО.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги, розмір і порядок нарахування, крім розрахунку заборгованості за відсотками, суми кредиту та виписки з особового рахунку посилався на ДКБО, які викладені на банківському pumb.ua.

Роздруківкою ДКБО, що надана позивачем, визначені й інші умови обслуговування. При цьому, позивач не надав суду підтверджень, що саме цю редакцію ДКБО розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи Заяву, а також те, що вказані документи на момент підписання Заяви взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами.

Також, слід зазначити що надана роздруківка є неповною.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни

Також, не можуть бути складовою кредитного договору і належними доказами Додатки №№ 2, 3 до Договору комплексного банківського обслуговування, так як вони не підписані відповідачем і про них навіть немає згадки у підписаній відповідачем заяві.

Такий правовий висновок міститься у Постанові від 03 липня 2019 року Великої Палати Верховного Суду у справі № 342/180/17 провадження № 14-131цс19.

Таким чином, у задоволенні позову про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за процентами у сумі 8958,30 грн. слід відмовити.

Щодо позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитом у сумі 16400,30 грн., суд виходить з наступного.

На підтвердження наявності даної заборгованості суду надано як докази розрахунок заборгованості та виписки з особового рахунку.

Згідно розрахунку заборгованості з погашення суми кредиту, фактичне погашення тіла кредиту, здійснене відповідачем, складає 13617,25 грн.

Згідно розрахунку суми простроченої заборгованості відповідача за відсотками, фактичне погашення відповідачем відсотків складає 24990,05 грн.

Таким чином, сума вже внесених відповідачем коштів на користь позивача значно перевищує суму заборгованості за тілом кредиту.

Отже, в цій частині у позові слід відмовити.

Відповідач заявив вимогу про стягнення з позивача витрат на професійну правничу допомогу у сумі 2500 грн. На підтвердження понесених витрат надав договір про надання правничої допомоги, акт прийому-передачі виконаних робіт та розрахунок.

Згідно ст. 141 ЦПК України: Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача.

Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати на професійну правничу допомогу у сумі 2500 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 6, 15, 526, 530, 1048-1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 12, 81, 141, 263-265, 279 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

У позові Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» (м.Київ, вул. Андріївська, 4, ) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 2500 (дві тисячі п`ятсот) гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення в порядку, передбаченому ст.ст. 354, 355 ЦПК України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя: О. П. Грушко