ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2022 року

м. Київ

справа № 312/44/20

провадження № 61-13033св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - судді Карпенко С. О. (судді-доповідача),

суддів: Ігнатенка В. М., Мартєва С. Ю., Сердюка В. В., Стрільчука В. А.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Шепетівське підприємство теплових мереж, Приватне

підприємство «Управлінська компанія «Управдом»,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Великобілозерського районного суду Запорізької області від 14 травня 2020 року, ухвалене у складі судді Рогози А. Ю., та постанову Запорізького апеляційного суду від 4 серпня 2020 року, прийняту колегією у складі суддів: Дашковської А. В., Кримської О. М., Кочеткової І. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до Шепетівського підприємства теплових мереж Шепетівської міської ради (далі - Шепетівське підприємство теплових мереж), Приватного підприємства (далі - ПП) «Управлінська компанія «Управдом» про зобов`язання вчинити певні дії.

В обґрунтування позову вказувала, що 12 серпня 2019 року набула право власності на придбану за результатами відкритих торгів (аукціону) квартиру

АДРЕСА_1 .

Після набуття права власності на квартиру, маючи намір укласти з обслуговуючими організаціями договори про надання житлово-комунальних послуг та отримати особові рахунки, за якими з моменту виникнення права власності, сплачувати житлово-комунальні послуги, вона звернулася до виконавців комунальних послуг міста, в тому числі, до ПП «Управлінська компанія «Управдом», яке надає послуги з управління багатоквартирним будинком, та Шепетівського підприємства теплових мереж, що надає послуги з централізованого теплопостачання.

Під час переоформлення особових рахунків дізналася, що за квартирою існує заборгованість за житлово-комунальні послуги, нарахована попередньому власнику ОСОБА_2 , а саме:

- у Шепетівському підприємстві теплових мереж за особовим рахунком № НОМЕР_1 - за послуги централізованого теплопостачання на 12 серпня 2019 року у розмірі 41 350,16 грн;

- у ПП «Управлінська компанія «Управдом» за особовим рахунком № НОМЕР_2 - за послуги з управління багатоквартирним будинком на 1 серпня 2019 року у розмірі 5 404,31 грн.

Вказувала, що відповідачі відмовили їй у відкритті нових особових рахунків та/або виключення з особових рахунків заборгованості колишніх споживачів/власників, натомість переоформили вже відкриті номерні особові рахунки з колишнього споживача/власника ОСОБА_2 з наявною на них заборгованістю на позивача як нового власника квартири.

Вважала дії відповідачів з включення до особових рахунків, відкритих на її ім`я, заборгованості за комунальні послуги, які їй не надавались, незаконними, за рахунок коштів, сплачених за надані їй з 12 серпня 2019 року житлово-комунальні послуги, відповідачі погашають заборгованість попередніх власників/споживачів, що обліковувалась на цих рахунках до придбання нею квартири.

Уточнивши позовні вимоги, просила:

- зобов`язати Шепетівське підприємство теплових мереж виключити з особового рахунку № НОМЕР_1 абонента/споживача ОСОБА_1 за квартирою АДРЕСА_1 , заборгованість у сумі 41 350,16 грн, здійснивши відповідний перерахунок фактично наданих їй послуг, для внесення відповідних змін до інформаційної бази даних про суми, нараховані до сплати комунальними та іншими службами міста;

-зобов`язати ПП «Управлінська компанія «Управдом» виключити з особового рахунку № НОМЕР_2 абонента/споживача ОСОБА_1 за вказаною квартирою заборгованість попередніх власників/споживачів, яка виникла до 12 серпня

2019 року, у сумі 5 404,31 грн, здійснивши відповідний перерахунок вартості фактично наданих їй послуг для внесення відповідних змін до інформаційної бази даних про суми, нараховані до сплати комунальними та іншими службами міста.

Короткий зміст судових рішень судів першої і апеляційної інстанцій та мотиви їх прийняття

Рішенням Великобілозерського районного суду Запорізької області від 14 травня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.

Суд першої інстанції виходив з того, що зобов`язання відповідачів виключити суму заборгованості попереднього власника за комунальні послуги без зазначення конкретних порушень при нарахуванні такої заборгованості та надання доказів на її спростування, не передбачено діючим законодавством як спосіб захисту прав, а саме по собі нарахування відповідачами заборгованості за спожиті комунальні послуги, не встановлює для позивача будь-яких обов`язків.

Місцевий суд зазначив, що зміна власника нерухомого майна не може бути підставою для виключення заборгованості за житлово-комунальні послуги згідно з нормами діючого законодавства України.

Також, за висновками суду, позивач не довела, що дії відповідачів порушують її права як власника квартири або споживача житлово-комунальних послуг.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 4 серпня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Великобілозерського районного суду Запорізької області від 14 травня 2020 року - без змін.

Апеляційний суд погодився з висновками місцевого суду про обрання позивачем неефективного способу захисту права і недоведення порушення її прав, зазначивши про відповідність таких висновків обставинам справи, нормам матеріального і процесуального права.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанції норм матеріального права та порушення процесуального права, просить скасувати рішення Великобілозерського районного суду Запорізької області від 14 травня 2020 року та постанову Запорізького апеляційного суду

від 4 серпня 2020 року і ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга мотивована неврахуванням судами попередніх інстанцій висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 8 травня 2018 року у справі № 757/45133/15-ц (провадження № 14-114цс18), про те, що зобов`язання з розірвання договору про постачання електричної енергії з попереднім споживачем покладені на сторони такого договору і новий власник, який виявив бажання стати споживачем електричної енергії, не наділений ні повноваженнями вчиняти дії, направлені на розірвання договору про постачання електричної енергії, стороною якого він не був, ні нести будь-яких обов`язків у правовідносинах, які виникли між іншими суб`єктами.

Вказує, що новий власник нерухомості не зобов`язаний оплачувати борги попередніх власників за спожиті ними житлово-комунальні послуги.

Заявник вказує про помилковість висновків судів попередніх інстанції щодо обрання позивачем неефективного способу захисту права, оскільки такий висновок суперечить висновку Верховного Суду, викладеному у постанові

від 28 листопада 2018 року у справі № 200/14925/15-ц

(провадження № 61-13874св18).

Позиція інших учасників справи

У грудні 2020 року Шепетівське підприємство теплових мереж подало відзив на касаційну скаргу, у якому, посилаючись на безпідставність її доводів та відповідність висновків судів попередніх інстанцій обставинам справи, нормам матеріального та процесуального права, просило касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду - без змін.

Провадження у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 7 вересня 2020 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з суду першої інстанції.

Підставою для відкриття касаційного провадження у цій справі були доводи

заявника про застосування судами попередніх інстанцій норм права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду

від 8 травня 2018 року у справі № 757/45133/15-ц (провадження № 14-114цс18), постанові Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі № 200/14925/15-ц (провадження № 61-13874св18), постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Ухвалою Верховного Суду від 5 жовтня 2022 року справу призначено до судового розгляду

Встановлені судами першої і апеляційної інстанцій обставини справи

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 12 серпня 2019 року ОСОБА_1 набула право власності на придбаний за результатами відкритих торгів (аукціону) об`єкт житлової нерухомості - квартиру АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Черленюх Л. В., зареєстрованим за № 1734, та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 12 серпня 2019 року (індексний номер 177172300).

За вказаною квартирою у Шепетівському підприємстві теплових мереж

на 12 серпня 2019 року за особовим рахунком № НОМЕР_1 обліковувалась заборгованість за надані послуги централізованого теплопостачання

у розмірі 41 350,16 грн; у ПП «Управлінська компанія «Управдом» на 1 серпня 2019 року за особовим рахунком за № НОМЕР_2 - заборгованість за надані послуги з управління багатоквартирним будинком у розмірі 5 404,31 грн.

Позиція Верховного Суду, мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої, другої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали цивільної справи і перевіривши правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та додержанням норм процесуального права в межах вимог та доводів касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, і відзиву на неї, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Згідно з частинами першою та другою статті 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» закріплено, що на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику ЄСПЛ як джерело права.

Відповідно до статей 66, 67, 162 ЖК України за користування житловим приміщенням, що належить громадянинові на праві приватної власності, сплачується плата за утримання будинку, прибудинкової території та плата за спожиті комунальні послуги.

Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Відповідно до статті 322 ЦК України на власника покладається тягар утримання майна.

Проте новий власник майна не зобов`язаний повертати борги попереднього власника, якщо суд установить, що він не брав на себе обов`язку з їх сплати. Договори про надання послуг не обтяжують майна.

Подібні за змістом правові висновки викладено у постановах Верховного Суду

від 28 листопада 2018 року у справі № 200/14925/15-ц

(провадження № 61-13874св18), на який посилалася заявник у касаційній скарзі.

При цьому у постанові Верховного Суду від 1 вересня 2020 року

у справі № 686/6276/19 (провадження № 61-3604св20) зроблено висновок про те, що діючим законодавством не передбачено обов`язку покупця квартири сплачувати борги попередніх власників (наймачів) квартири за отримані ними раніше житлово-комунальні послуги, якщо це прямо не оговорено в договорі купівлі-продажу.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Договір купівлі-продажу від 12 серпня 2019 року, згідно з яким ОСОБА_1 стала власником квартири, не містить застережень про переведення боргу попереднього власника й не містить згоди кредитора на таку заміну, що узгоджується з положеннями статті 520 ЦК України (заміна боржника у зобов`язанні).

Таким чином, доводи заявника касаційної скарги про те, що суди попередніх інстанцій в оскаржуваних судових рішеннях не врахували висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладені у постанові Верховного Суду Верховного Суду від 28 листопада 2018 року

у справі № 200/14925/15-ц (провадження № 61-13874св18), знайшли своє підтвердження.

У справі, яка переглядається, позивач не вчиняла правочинів щодо прийняття боргу з оплати послуг за теплопостачання та утримання житлового будинку попередніх власників вказаної квартири. На неї не може бути покладено обов`язок зі сплати вказаної заборгованості, нарахованої відповідачами попереднім власникам до 12 серпня 2019 року, тобто до укладення позивачем договору купівлі-продажу квартири.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін

(частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Щодо вирішення питання про належний спосіб судового захисту у спірних правовідносинах, Верховний Суд виходить із наступного.

Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а статтею 13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом захисту певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.

Тлумачення вказаних норм свідчить, що цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Проте, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, але є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір, у свою чергу, не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені

у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 5 червня 2018 року

у справі № 338/180/17, провадження № 14-144цс18; від 11 вересня 2018 року

у справі № 905/1926/16, провадження № 12-187гс18; від 30 січня 2019 року

у справі № 569/17272/15-ц, провадження № 14-338цс18; від 11 вересня 2019 року

у справі № 487/10132/14-ц, провадження № 14-364цс19; від 6 квітня 2021 року

у справі № 925/642/19, провадження № 12-84гс20.

З урахуванням фактичних обставин цієї справи, вимоги ОСОБА_1 про зобов`язання Шепетівського підприємства теплових мереж, ПП «Управлінська компанія «Управдом» виключити з обліку за її особовими рахунками заборгованість попередніх власників квартири за період до 12 серпня 2019 року, є обґрунтованими та відповідають критеріям ефективного судового захисту, оскільки задоволення таких вимог відновлює порушені права позивача та встановлює між сторонами правову визначеність, яка полягає у підтвердженні відсутності заборгованості позивача перед відповідачами до 12 серпня

2019 року.

Аналогічний правовий висновок щодо способу судового захисту у подібних справах викладено Верховним Судом у постановах від 1 вересня 2020 року

у справі № 686/6276/19 (провадження № 61-3604св20), а також у постанові

від 26 січня 2022 року у справі № 201/11406/20 (провадження № 61-18079св21).

Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 липня 2022 року

у справі № 363/1834/17 (провадження № 14-53цс21), вирішуючи справу хоча і з іншим предметом позову, аніж у справі, яка переглядається Верховним Судом, проте щодо подібного способу судового захисту, зазначила, що за умови визнання недійсною умови кредитного договору про плату за управління кредитом, є підстави задовольнити вимогу про зобов`язання банку перерахувати кредитну заборгованість позивача. Така вимога є вимогою про примусове виконання обов`язку в натурі (пункт 5 частини другої статті 16 ЦК України), а її задоволення ефективно захистить позивача у спірних правовідносинах

(пункт 54).

У пункті 58 вказаної постанови зазначено, що задоволення вимоги боржника про зобов`язання кредитора перерахувати заборгованість за договором (аналогічно, як і списати якусь її частину, якої стосується спір), може бути способом захисту права боржника на мирне володіння майном. Якщо він не має наміру сплачувати борг, бо не згоден із визначеним кредитором розміром, а кредитор на вимогу боржника суму заборгованості не перераховує та не звертається до суду за її стягненням, то боржник надалі одержуватиме від кредитора вимоги про сплату боргу у розмірі, визначеному кредитором, із яким боржник не погоджується. Це може провокувати останнього помилково, всупереч волі сплатити суму боргу.

Отже суди попередніх інстанцій дійшли помилкових висновків про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , помилково вважаючи, що її права відповідачами не порушено, не звернувши уваги на те, що відповідачі не визнали і активно заперечували щодо задоволення позову про виключення чужої заборгованості саме з особового рахунку позивача, а згідно з частиною першою статті 2 ЦПК України (завдання та основні засади цивільного судочинства) захисту підлягають порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси.

Такий висновок узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 14 вересня 2022 року у справі № 201/1807/21

(провадження № 61-2572св22).

Згідно зі статтею 412 ЦПК України суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права.

Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судами повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, касаційний суд скасовує рішення Великобілозерського районного суду Запорізької області

від 14 травня 2020 року та постанову Запорізького апеляційного суду

від 4 серпня 2020 року і ухвалює нове рішення про часткове задоволення позову.

Колегія суддів на вбачає підстав для зазначення сум заборгованості, які підлягають виключенню з особових рахунків позивача, оскільки поновлення прав позивача у цій справі забезпечить задоволення позову про зобов`язання Шепетівського підприємства теплових мереж, ПП «Управлінська

компанія «Управдом» виключити з обліку за її особовими рахунками заборгованість попередніх власників квартири за період, що обмежений

12 серпня 2019 року.

Керуючись статтями 400, 412, 416 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Великобілозерського районного суду Запорізької області від 14 травня 2020 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 4 серпня 2020 року скасувати і ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 до Шепетівського підприємства теплових мереж Шепетівської міської ради та Приватного підприємства «Управлінська компанія «Управдом» про зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Зобов`язати Шепетівське підприємство теплових мереж Шепетівської міської ради виключити з особового рахунку № НОМЕР_1 абонента/споживача ОСОБА_1 за квартирою

АДРЕСА_1 заборгованість, що виникла до 12 серпня 2019 року.

Зобов`язати Приватне підприємство «Управлінська компанія «Управдом» виключити з особового рахунку № НОМЕР_2 абонента/споживача ОСОБА_1 за квартирою

АДРЕСА_1 заборгованість, що виникла до 12 серпня 2019 року.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: С. О. Карпенко В. М. Ігнатенко С. Ю. Мартєв В. В. Сердюк В. А. Стрільчук