Справа № 159/4916/20 Головуючий у 1 інстанції: Панасюк С. Л.
Провадження № 22-ц/802/988/22 Категорія: 60 Доповідач: Данилюк В. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 грудня 2022 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Данилюк В. А.,

суддів Киці С. І., Шевчук Л. Я.,

секретаря Трикош Н. І.,

з участю:

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення від права на спадкування за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 15 вересня 2022 року,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_3 про усунення від права на спадкування.

Вимоги обґрунтовані тим, що відповідач є її сестрою і спадкує разом з нею після матері ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивач просить усунути ОСОБА_3 від права на спадкування за законом після ОСОБА_5 , оскільки вона ухилялася від надання допомоги останній, коли та через похилий вік і тяжку хворобу була у безпорадному стані.

Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 15 вересня 2022 року в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення від права на спадкування відмовлено повністю.

Не погоджуючись з рішенням,представник ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій покликається на не повне з`ясування судом обставин справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалити нове рішення яким позовні вимоги задовольнити повністю

У відзиві на апеляційну скаргу відповідачка просить рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Апеляційний суд в складі колегії суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, заслухавши думку позивача, представника позивача, які підтримали апеляційну скаргу, відповідача та представника відповідача, які заперечили апеляційну скаргу, приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Судом встановлено, що сторони є сестрами і спадкоємцями за законом першої черги після смерті матері ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зпояснень сторін та копії будинкової книги встановлено, що позивачка ОСОБА_1 постійно проживала із спадкодавцем, а ОСОБА_3 проживала окремо.

З матеріалів справи, зокрема, доданих позивачкою медичних документів, убачається, що ОСОБА_5 мала ряд фізичних захворювань, однак самі по собі ці документи не свідчать, що ОСОБА_5 у зв`язку з цими захворюваннями потребувала постійної допомоги, якої було недостатньо від дочки, що проживає разом з матір`ю. Зокрема, у цих документах не йдеться про повну неможливість пересуватися і обслуговувати себе, у них відсутній висновок про те, що ОСОБА_5 перебувала в безпорадному стані і потребувала постійної сторонньої допомоги.

Як видно з заяви позивача по суті справи, стан здоров`я ОСОБА_5 значно погіршився незадовго до смерті, в січні 2020 року. ОСОБА_5 зверталася до лікарів Ковельської ЦРЛ, медобстеження і їх рекомендаціївикликали у неїнедовіру. Тому, 18.01.2020 ОСОБА_5 виїхала разом з позивачкою у Київську область в с. Блощинці Білоцерківського району до родичів з метою звернутися до більш кваліфікованих спеціалістів (а.с.85). Як видно з цих пояснень, ОСОБА_5 не була безпорадною в питаннях власного здоров`я, сама визначала лікарів, які мають її лікувати, вдавалася в їх пошуках до далеких і довготривалих поїздок, які самі по собі вимагають значного ресурсу здоров`я і виключають безпорадність.

З наданих відповідачем судових документів можна зробити висновок, що ОСОБА_5 практично до своєї смерті (останній судовий документ датований ІНФОРМАЦІЯ_2 , а померла ОСОБА_5 27.03.2020) вела у суді довготривалу цивільну справу з приводу спору з сусідкою щодо земельної ділянки, активізація якої, як видно із зазначених документів, якраз припала на 2019-2020 роки, в той час коли ОСОБА_5 , за твердженням позивача, перебувала у безпорадному стані

Таким чином, позивачка ОСОБА_1 не довела, що стан ОСОБА_5 не міг бути сприйнятий ОСОБА_3 інакше як безпорадний і такий, що вимагає її втручання і допомоги.

Позивачем також не доведено, що вона особисто або ОСОБА_5 , чи будь-хто зверталися до відповідачки ОСОБА_3 з проханням чи вимогою надавати допомогу, наголошуючи при цьому на безпорадному стані. Надані позивачем записи, як видно з їх змісту, відтворюють з`ясування стосунків з приводу певного майна, а не з приводу допомоги при безпорадності, а також не можуть бути належними доказами в даному випадку.

Як пояснює позивачка, ні вона, ні інша сестра не могли забезпечити ОСОБА_5 належну матеріальну допомогу (а.с.129), а відповідачка могла і не бажала її надавати. Разом з тим, з матеріалів справи слідує, що ОСОБА_5 до самої смерті проживала в належних умовах і з коштами, достатніми, наприклад, для довготривалої поїздки і проживання у іншому місці, тобто, що ОСОБА_5 сама по собі була забезпеченою людиною. Доказів на спростування цих обставин ОСОБА_1 не надала.

Інші докази, надані позивачем, в тому числі показання свідків, не суперечать вказаним вище висновкам. Аналіз показань свідків приводить до висновку, що ОСОБА_5 була основою сім`ї, міцною і самодостатньою людиною, яка користувалась авторитетом оточуючих і звикла вирішувати проблеми самостійно, ні на кого не покладаючись. На основі цих свідчень неможливо твердити про безпорадність такого ступеня, яка очевидно для відповідача вимагала негайного втручання. Безпорадний стан ОСОБА_5 показання свідків не доводять, те, що ОСОБА_5 потребувала допомоги саме від ОСОБА_3 , не доводять також. Свідки описали ОСОБА_5 як вольову жінку, центр сім`ї, яким вона залишалася до кінця, без будь-яких ознак безпорадності. Описаний свідками стан здоров`я ОСОБА_5 не вказує на її безпорадність, яка мала бути очевидною для відповідача.

З наданих фотокарток також не вбачається безпорадний стан ОСОБА_5 .

Виходячи зі змісту ч. 5 ст. 1224 ЦК України та з урахуванням роз`яснень, наданих судам у п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року N 7 «Про судову практику у справах про спадкування», безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Суд при вирішенні справи про усунення особи від права на спадкування повинен установити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі саме цієї особи.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини.

Так, для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України має значення сукупність таких обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Таким чином, лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів у їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 18 жовтня 2021 року у справі №205/4674/19.

Матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про вищенаведені факти.

Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 щодо усунення від права на спадкування, оскільки суду не були надані належні докази на підтвердження доводів для усунення від спадщини спадкодавця з підстав, передбачених ст. 1224 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, оскільки були предметом дослідження судом першої інстанції і їм дано вірну правову оцінку у рішенні суду.

За таких обставин судова колегія дійшла до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, таким, що відповідає нормам матеріального та процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390, 391 ЦПК України суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 15 вересня 2022 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 14 грудня 2022 року.

Головуючий

Судді :