Справа № 503/939/22
Провадження № 2/503/283/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2022 року Кодимський районний суд Одеської області в складі:

головуючого-судді Калашнікової Т.О.

за участю секретаря судового засідання Поліковської О.І.

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Кодима в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей Кодимської міської ради Подільського району Одеської області, про позбавлення батьківських прав,

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на ті обставини, що відповідач ОСОБА_2 є батьком неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивач зазначає, що перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 до 29.06.2016 року та після його розірвання дитина проживає разом із нею, і знаходиться виключно на її утриманні. Відповідач матеріально дитину не утримує, внаслідок чого має заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 152 090 гривень 64 копійки. Крім того, ОСОБА_2 не виконує своїх батьківських обов`язків щодо піклування про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток та спільно з донькою не проживає. У зв`язку з чим, позивач ОСОБА_1 просить позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно неповнолітньої доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою суду від 09.09.2022 рок (а.с.32-33) у даній справі відкрито провадження та розгляд цивільної справи призначено проводити в порядку загального позовного провадження.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явилась та надала суду заяву, в якій на задоволенні позовних вимог наполягала та просила розгляд справи проводити у її відсутність.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання також не з`явився та надав до суду письмову заяву, в якій просив суд проводити розгляд цивільної справи без його участі та проти позовних вимог не заперечував.

Представник Служби у справах дітей Кодимської міської ради Подільського району Одеської області в судове засідання не з`явився, про дату, місце та час розгляду цивільної справи повідомлений у встановленому порядку. Дана обставина підтверджується відповідною розпискою. Про причини неявки суд не повідомлено. Жодних клопотань та заяв від нього до суду не надходило.

Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явились, враховуючи положення ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Відповідно до положень ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Крім того, згідно ч.4 ст. 200 ЦПК України, ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.

Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Виходячи з наведеного, суд вважає за можливе прийняти визнання позову відповідачем, оскільки судом не встановлено обставин, які б свідчили, що таке визнання суперечить вимогам закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Як встановлено судом, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі до 16 червня 2010 року, про що свідчить копія свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 від 16 червня 2010 року (а.с.17).

Від цього шлюбу вони мають спільну неповнолітню дитину - доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 08.10.2008 року (а.с.6).

Рішенням Кодимського районного суду від 15 травня 2012 року, що набрало законної сили 26.05.2012 року (а.с.12), з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 стягнуто аліменти наутримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частини місячного доходу (заробітку) відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 19.03.2012 року і до досягнення дитиною повноліття, зокрема до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів по виконавчому провадженню №333945614, що перебуває на виконанні у Кодимському відділі ДВС Подільського району в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) за виконавчим листом №1514/475/12, виданим 28.05.2012 року Кодимським районним судом Одеської області про стягнення з ОСОБА_2 накористь ОСОБА_1 аліментів на утримання дитини в розмірі 1/4 частини, заборгованість по сплаті аліментів за період час з березня 2012 року по липень 2022 року складає загальну суму в розмірі 152090 гривень 64 копійки (а.с.15-16).

Неповнолітня дитина проживає разом з матір`ю та повністю перебуває на її утриманні. Ці обставини підтверджуються витягом №1356 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб за адресою: АДРЕСА_1 та актом обстеження матеріально побутових умов від 07.07.2022 року (а.с.10). Крім того, з цього акту вбачається, що ОСОБА_2 не приймає участі у вихованні дочки ОСОБА_3 , з нею не зустрічається та жодної грошової допомоги дитині не надає.

Відповідно до довідки за підписом директора Комунального закладу Опорний заклад "Кодимський ліцей №1" Кодимської міської ради Подільського району Одеської області Л.Сільницької №01-23/144 від 07.07.2022 року (а.с.11) ОСОБА_3 дійсно навчається в 9-Б класні вказано навчального закладу.

Як вбачається з характеристики з місця навчання дитини (а.с.7), її батько ОСОБА_2 жодного разу не відвідував дитину у навчальному закладі, не був присутнім на батьківських зборах та контакту з класним керівником і вчителями не підтримував.

У відповідності до ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року № 2402-III, сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно ч.2 і 5 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.

А частиною 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Схожі за своєю суттю принципи закріплені у пунктах 6-7 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, відповідно яких дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Якнайкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, хто відповідає за її освіту і навчання; ця відповідальність лежить насамперед на її батьках.

В свою чергу, згідно до пункту 2 ч.1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини.

Згідно до абзацу другого пункту 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року № 3, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

У відповідності до ч.1 ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Відповідно до ч. ч. 4 - 6 ст. 19 Сімейного Кодексу України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Висновок та рішення органу опіки та піклування, є дорадчими та не тягнуть за собою виникнення будь-яких прав чи обов`язків у батьків щодо батьківських прав.

Правові наслідки для батьків виникають виключно в результаті прийняття рішення судом, в ході якого і відбувається оцінка всіх доказів в сукупності, в тому числі і висновку та рішення органу опіки та піклування, який не має наперед встановленої сили для суду, що розглядає спір про позбавлення батьківських прав та визначення місця проживання дитини.

Так, відповідно до висновку органу опіки та піклування, затвердженого рішенням виконавчого комітету Кодимської міської ради від 25.10.2022 року № 466, позбавлення відповідача ОСОБА_2 батьківських прав відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано недоцільним у зв`язку з тим, що недостатньо надано інформації про ОСОБА_2 та документів, що підтверджують ухилення батька від виконання батьківських обов`язків, про що свідчать копії відповідного висновку та рішення. При цьому, згідно змісту самого висновку, на засіданні комісії відповідно до пакету документів, батько жодного разу не притягувався до адміністративної відповідальності за незалежне виконання своїх батьківських обов`язків. Відомостей щодо аморального способу життя батька до органу опіки та піклування не надходило.

Разом з тим, відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився та надав до суду письмову заяву про те, що підтримує позовні вимоги щодо позбавлення його батьківських прав за жодних заперечень по справі до суду не надав. Це свідчить про те, що ОСОБА_2 свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання, навчання та розвитку своєї неповнолітньої доньки ОСОБА_3 . За таких обставин, суд не може погодитися з вищевказаним висновком органу опіки та піклування, який, на думку суду, є необ`єктивним та не відтворює дійсних обставин справи.

Крім того, свідченням втрати відповідачем інтересу до своєї неповнолітньої дочки є його ігнорування судових засідань, незважаючи на належне повідомлення про час його проведення, та не подання до суду будь-яких заперечень проти позбавлення батьківських прав, які за змістом п.58 рішення Європейського Суду з прав людини, прийнятого у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, могли б бути свідченням її інтересу до своїх дітей.

Згідно вимог ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Таким чином, обставини справи свідчать про небажання відповідача займатися вихованням своєї доньки та його свідоме самоусунення від виконання батьківських обов`язків щодо своєї дитини. Доказів щодо спростування таких обставин, в матеріалах справи немає, а в ході судового розгляду не встановлено причин, які б перешкоджали відповідачу у реалізації своїх батьківських обов`язків.

З огляду на це, суд вважає, що поведінка відповідача, враховуючи визнання ним позову, вказує на його свідоме ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини, тому позбавлення відповідача батьківських прав є обґрунтованим та виправданим в інтересах дитини.

Ураховуючи вищевикладене суд вважає, що пред`явлений до відповідача позов про позбавлення батьківських прав, з вищевказаних підстав, підлягає задоволенню.

В силу ст. 141 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, ст.ст. 263-265, 274, 279 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей Кодимської міської ради Подільського району Одеської області, про позбавлення батьківських прав - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьківських прав відносно неповнолітньої доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП не відомий, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 , судовий збір в розмірі 992 (дев'ятсот дев'яносто дві) грн. 40 коп., сплачений позивачем при зверненні до суду з позовом.

Рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили, згідно вимог ч.6 ст. 164 СК України, надіслати органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Т.О.Калашнікова