Справа № 713/1001/20
Провадження №2/713/2/22
РІШЕННЯ

іменем України

26.05.2022 м. Вижниця

Вижницький районний суд Чернівецької області в складі: головуючого судді Кибич І.А., з участю секретаря судових засідань Андрюк О.Д., за участю представника позивача адвоката ПсарюкаВ.П., за участю представника відповідача адвоката Стадника І.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Вижниця в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності, -

В С Т А Н О В И В:

Стислий виклад позиції позивача.

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності, до відповідача ОСОБА_2 .

Просить виділити ОСОБА_1 у власність у натурі 1/2 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований в АДРЕСА_1 , згідно запропонованих експертом варіантів поділу (виділу) та виділити ОСОБА_1 у власність у натурі 1/2 частки земельної ділянки площею 0,162 га., яка розташована у АДРЕСА_1 , цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :01:003:0046, згідно запропонованих експертом варіантів поділу та стягнути судові витрати.

Свої позовні вимоги обґрунтував наступним.

На підставі рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 21.11.2006 року, яке змінено рішенням Апеляційного суду Чернівецької області від 17.04.2013 року, він є власником 1/2 частки житлового будинку (під літ.А) з господарськими будівлями і спорудами (під літ. Б, В, Г), який розташований у АДРЕСА_1 та власником 1/2 частки земельної ділянки площею 0,162 га, яка розташована у АДРЕСА_1 і призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кад. №:01:003:0046.

Співвласником, тобто власником іншої 1/2 частини житлового будинку та земельної ділянки є його бабуся ОСОБА_3 . Домовленості про поділ/виділ майна в добровільному порядку між ними не досягнуто. В порядку поділу пропонує виділити йому у натурі наступні приміщення та будівлі: у житловому будинку літ. А приміщення 1-5, 1-6, 1-7 з окремим входом через приміщення 1-6, літню кухню Б, а ОСОБА_3 у житловому будинку приміщення 1-1, 1-2, 1-3, 1-4 з окремим входом через приміщення 1-1, сарай В, убиральню Г, огорожу залишити у спільному користуванні. Запропонований ним варіант виділу з певним переобладнанням (влаштування, замуровування дверних отворів, тощо) забезпечить кожній зі сторін відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру), які за розміром відповідатимуть розміру часток співвласників у праві власності.

Заяви (клопотання) учасників справи.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_4 позовні вимоги підтримав, посилався на обставини викладені в позові, просив задовольнити.

В судове засідання відповідач ОСОБА_2 не з`явився, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_5 позовні вимоги не визнав, заперечував щодо виділу відповідної частки житлового будинку та земельної ділянки ОСОБА_1 , просив відмовити в задоволенні позову.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою Вижницького районного суду Чернівецької області від 15 вересня 2019 року призначено судову будівельно-технічну експертизу.

Ухвалою Вижницького районного суду Чернівецької області від 28.07.2021 року поновлено підготовче провадження по цивільній справі №713/1001/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , про виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Ухвалою Вижницького районного суду Чернівецької області від 26.08.2021 року зупинено провадження у справі, у зв`язку зі смертю відповідачки ОСОБА_3 .

Ухвалою Вижницького районного суду Чернівецької області від 10.12.2021 року поновлено підготовче провадження по цивільній справі №713/1001/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , про виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Ухвалою Вижницького районного суду Чернівецької області від 17.01.2022 року залучено правонаступника померлої відповідачки ОСОБА_3 - ОСОБА_2 .

Суд, заслухавши представника позивача ОСОБА_4 , представника відповідача ОСОБА_5 , вивчивши та дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, прийшов до висновку, що в задоволенні позову ОСОБА_1 необхідно відмовити виходячи з наступного.

В силу ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів .

На підставі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

В силу ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Судом встановлено, що рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 27.11.2006 року визнано за ОСОБА_1 , право власності на спадкове майно, а саме житловий будинок АДРЕСА_1 .

Рішенням Апеляційного суду Чернівецької області від 17 квітня 2013 року рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 27.11.2006 року змінено в частині обсягу задоволення позовних вимог з визнання за ОСОБА_1 права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , на визнання за ним права власності на 1/2 частку зазначеного майна, що підтверджується копією рішення.

Рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 06 вересня 2013 року визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що розташовані в АДРЕСА_1 . Визнано незаконними: рішення №51 VII сесії V скликання Виженської сільської ради, Вижницького району Чернівецької області від 10.04.2007 року в частині передачі безоплатно в приватну власність ОСОБА_1 1/2 частини земельної ділянки площею 0,1620 га; державний акт на право власності на земельну ділянку Серії ЯД №071622 від 27.05.2008 року, виданий на ім`я ОСОБА_1 в частині визнання за ним права власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,1620 га. Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,1620 га, що розташована в АДРЕСА_1 , цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Визнано недійсною державну реєстрацію права власності на житловий будинок з надвірними будівлями і господарськими спорудами, що розташований в АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_1 , що підтверджується копією рішення.

З копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №19719385 від 28.03.2014 року вбачається, що ОСОБА_1 зареєстрував право власності на 1/2 частку у спільній частковій власності житлового будинку з надвірними будівлями і господарськими спорудами, що розташований в АДРЕСА_1 .

З копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №202532730 від 02.03.2020 року вбачається, що ОСОБА_1 зареєстрував право власності на 1/2 частку у спільній частковій власності на земельну ділянку площею 0,162 га, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :01:003:0046, розташована в АДРЕСА_1 .

З витягу із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки №863 від 12.06.2020 року вбачається,що нормативна грошова оцінка земельної ділянки площею1620 кв.м., цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :01:003:0046, яка розташована в АДРЕСА_1 становить 141923,49 грн.

З копії свідоцтва про смерть Серія НОМЕР_1 від 27.04.2021 року вбачається, що ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 померла.

З копії спадкової справи №89/2021 до майна померлої ОСОБА_3 вбачається, що із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 звернувся її син ОСОБА_2 .

На виконання ухвали Вижницького районного суду Чернівецької області від 15.09.2020 року судовим експертом Юзвенко Р.В. надано висновок судової будівельно-технічної експертизи №112 від 27.05.2021 року, згідно якого експертом запропоновано два варіанти розподілу домоволодіння, яке розташоване в АДРЕСА_1 та земельної ділянки площею 0,1620 га, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :01:003:0046, розташована в АДРЕСА_1 .

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч.1 ст.16 цього кодексу кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У ч.2 цієї статті визначається перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Статтею 41 Конституції України проголошено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об`єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану. Конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Відповідно до ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Відповідно до ст.356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб`єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.357 ЦК України, частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Якщо розмір часток у праві спільної часткової власності не встановлений за домовленістю співвласників або законом, він визначається з урахуванням вкладу кожного з співвласників у придбання (виготовлення, спорудження) майна. Співвласник має право на відповідне збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності, якщо поліпшення спільного майна, які не можна відокремити, зроблені ним своїм коштом за згодою всіх співвласників, з додержанням встановленого порядку використання спільного майна.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У даній справі позивачем пред`явлено позовні вимоги саме про виділ належної йому частки в праві спільної часткової власності на житловий будинок та земельну ділянку між співвласниками відповідно до часток.

Відповідно до правової позиції викладеної у постанові ВСУ від 19 травня 2021 року по справі N 501/2148/17, провадження N 61-22087св19:

Поняття спільної часткової власності визначено у частині першій статті 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності.

Право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.

Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними процентами від цілого чи у дробовому вираженні.

Згідно з частиною третьою статті 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Частиною першою статті 86 ЗК України передбачено, що земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність).

Відповідно до частин першої, третьої статті 88 ЗК України володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення, а у разі неможливості виділення частки - вимагати відповідної компенсації.

Згідно з частинами першою, другою статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

Відповідно до статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними.

У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

Виходячи з аналізу змісту наведених норм права, поняття "поділ" та "виділ" не є тотожними.

При поділі майно, що знаходиться в спільній частковій власності, поділяється між усіма співвласниками, і правовідносини спільної часткової власності припиняються.

При виділі частки правовідносини спільної часткової власності, як правило, зберігаються, а припиняються лише для співвласника, частка якого виділяється. Винятком з цього правила є ситуація, коли майно належить на праві спільної часткової власності двом співвласникам, - тоді має місце поділ спільного майна.

Тобто, поділ спільного майна відрізняється від виділу частки співвласника або припинення його права на частку в спільному майні однією суттєвою ознакою - у разі поділу майна право спільної часткової власності на нього припиняється.

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України, Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Оскільки житловий будинок та земельна ділянка, які розташовані в АДРЕСА_1 , належать на праві власності двом співвласникам ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , спадкоємцем майна якої є ОСОБА_2 , виділ частки в цьому майні лише для позивача ОСОБА_1 є неможливим, а можливий поділ цього майна в натурі між сторонами, наслідком якого є припинення спільної часткової власності.

Разом з цим, слід зазначити, що ОСОБА_2 після смерті матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 спадщину прийняв, про що свідчить його заява від 31.08.2021 року. Відомостей щодо реєстрації права власності на 1/2 частку у житловому будинку та земельної ділянки, розташованої в АДРЕСА_1 , за відповідачем суду не надано.

Згідно з частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Оскільки позивачем позовних вимог про поділ спірного майна в натурі не заявлено, відповідач ОСОБА_2 не набув право власності на 1/2 частку у житловому будинку та земельної ділянки, розташованої в АДРЕСА_1 , суд, аналізуючи зазначені норми закону, повно та всебічно з`ясувавши вищевказані обставини, які стосуються предмету доказування, та оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих сторонами у справі доказів, вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 про виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Керуючись ст.ст.355, 356, 357, 364, 367 ЦК України, ст.ст. 4, 13, ст.76, 77, 258-265, 354 ЦПК України, Суд, -

УХВАЛИВ :

В задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом 30 днів з дня його проголошення, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини рішення з дня складання повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Чернівецького апеляційного суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_2 .

Суддя Іван КИБИЧ