ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 527/2584/21 Номер провадження 22-ц/814/2486/22Головуючий у 1-й інстанції Свістєльнік Ю.М. Доповідач ап. інст. Пилипчук Л. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2022 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Пилипчук Л.І.,

судді Дряниця Ю.В., Лобов О.А.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у м.Полтава цивільну справу за апеляційною скаргою Комунального підприємства «Кременчуцьке тролейбусне управління імені Л.Я.Левітана»

на рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 09 червня 2022 року та додаткове рішення цього ж суду від 07 липня 2022 року, постановлені суддею Свістєльнік Ю.М.,

у справі за позовом Комунального підприємства «Кременчуцьке тролейбусне управління імені Л.Я.Левітана» до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальних збитків за договором здобуття професійної освіти,

в с т а н о в и в:

08.12.2021 Комунальне підприємство «Кременчуцьке тролейбусне управління імені Л.Я.Левітана» Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальних збитків за договором здобуття професійної освіти.

Позов обґрунтовано тим, що 28.04.2021 між Комунальним підприємством «Кременчуцьке тролейбусне управління імені Л.Я.Левітана» Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області та відповідачем ОСОБА_1 укладено договір №3 про здобуття професійної освіти. За умовами вказаного договору, позивач взяв на себе зобов`язання за власний рахунок здійснити надання учню (здобувачу) освітньої послуги з професійно-технічної освіти за професією «водій тролейбуса». Термін навчання становить 5 місяців.

Наказом №254 від 21.04.2021 сформовано та затверджено персональний склад слухачів та визначено період проведення навчання, а саме із 28.04.2021 по 29.09.2021. Згідно наказу №48-к від 28.04.2021 відповідача зараховано до навчального центру підприємства учнем групи №ВТ-14 (7) з підготовки за професією «водій тролейбуса».

Відповідно до п.7 Договору визначено, що у разі дострокового розірвання договору внаслідок порушення договірних зобов`язань учнем або з ініціативи учня, в тому числі у разі відрахування одержувача освітньої послуги, або звільнення вже працівника з посади водія тролейбуса протягом 1 року, кошти підприємства, понесені на витрати професійного навчання та виплачені учню, мають бути повернуті учнем (працівником) підприємству у повному обсязі.

14.09.2021 ОСОБА_1 подав заяву про розірвання договору навчання у зв`язку із переїздом на інше місце проживання та наказом №126-к від 15.09.2021 його відраховано з навчального центру за власним бажанням.

За таких обставин відповідач, на виконання умов договору, зобов`язаний сплатити витрати на навчання у розмірі 35 545,22 грн. за період із 28.04.2021 по 31.08.2021. Претензія підприємства відповідачем залишена без задоволення, тому просить стягнути вказану суму в судовому порядку.

Рішенням Глобинського районного суду Полтавської області від 09.06.2022 у задоволення позову Комунального підприємства «Кременчуцьке тролейбусне управління імені Л.Я.Левітана» Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальних збитків за договором здобуття професійної освіти відмовлено.

Рішення районного суду вмотивовано тим, що умовами договору, укладеного між сторонами (п.7), учень зобов`язався повернути підприємству грошові кошти, витрачені на навчання, у випадку дострокового розірвання договору внаслідок порушення договірних зобов`язань учнем або з ініціативи учня. Тоді як судом установлено, що відповідач надав письмову заяву про розірвання договору на навчання у зв`язку з переїздом на інше місце проживання відповідно до п.п.2 п.4 договору. Відповідач вказав у своїй заяві причину розірвання договору, яка визначена змістом самого договору та прописана через кому, а відтак підстави для відшкодування витрат на навчання відсутні. Крім того, суд першої інстанції виходив із відсутності належних доказів на підтвердження заявленої до стягнення суми витрат на навчання, а саме кошторису витрат на професійно-технічне навчання та виплачених відповідачу коштів.

Додатковим рішенням Глобинського районного суду Полтавської області від 07.07.2022 стягнуто із КП «Кременчуцьке тролейбусне управління імені Л.Я.Левітана» Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6 200,00 грн.

Постановляючи до стягнення вказану суму витрат на правничу допомогу, районний суд виходив із доведеності їх розміру та оплати відповідачем.

Із рішеннями не погодився позивач та подав апеляційну скаргу. Посилаючись на неповне та неправильне з`ясування обставин справи, неправильну оцінку та дослідження доказів, а також неправильне застосування норм матеріального і процесуального права, просить рішення та додаткове рішення скасувати, ухваливши нове, яким позовні вимоги комунального підприємства задовольнити в повному обсязі.

Вважає хибним висновок районного суду, що надана підприємством довідка про розмір витрат на навчання відповідача не відповідає умовам договору. Звертає увагу, що відповідач зазначений розмір витрат не заперечував та не спростовував.

Звертає увагу на положення підпункту 2 пункту 4 договору №3 від 28.04.2021 на здобуття професійної освіти, яким передбачено, що одержувач освіти має право розірвати даний договір без відшкодування завданих підприємству збитків за поважних причин, підтверджених документально, що унеможливлюють виконання цього договору, а саме: погіршення стану здоров`я, переїзд в інше місце проживання понад 20 км від місця навчання, за сімейними обставинами (хворобою родичів та необхідністю їх догляду). Тоді як відповідач підтвердив переїзд до іншої місцевості, але не надав належних доказів обставин, які зумовили такий переїзд, як передбачено умовами договору та законодавством України.

Заперечує стягнення додатковим рішенням витрат на правову допомогу без укладення стороною з адвокатом письмового договору про надання правової допомоги. При цьому відповідач не надав як договору, так і детального опису виконаних адвокатом доручень. Тому за відсутності доказів підтвердження витрат на правову допомогу у стягненні таких витрат необхідно відмовити.

Посилаючись на правовий висновок Верховного Суду від 13.02.2019 у справі №756/2114/17, зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат, а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

15.11.2022 до Полтавського апеляційного суду надійшов відзив представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Левицького В.І. на апеляційну скаргу, до якого додано копію договору про надання правової допомоги. Заперечує доводи апеляційної скарги. Доводить, що відповідач подав заяву про розірвання договору саме у зв`язку з переїздом на інше місце проживання, додавши копію паспорта з відміткою місця реєстрації. Натомість підтверджувати причини звільнення за власним бажанням законодавством не врегульованою.

Вважає недоведеною заявлену позивачем до стягнення суму витрат на навчання.

Зазначає, що надання відповідачем квитанції до прибуткового касового ордера є належним доказом понесених ним витрат на правову допомогу, що відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 21.12.2021 у справі №775/7943/20-ц. Крім того, при розгляді справи відповідачу надавалася професійна правова допомога.

Просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити та стягнути з позивача витрати на правову допомогу за складання відзиву на апеляційну скаргу в сумі 1 800,00 грн.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів встановила такі обставини.

28.04.2021 між Комунальним підприємством «Кременчуцьке тролейбусне управління імені Л.Я.Левітана» Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області та відповідачем ОСОБА_1 укладено Договір №3 на здобуття професійної освіти, відповідно до умов якого підприємство бере на себе зобов`язання за власний рахунок здійснити надання учню (здобувачу) освітньої послуги з професійно-технічної освіти за професією «водій тролейбуса». Термін навчання становить 5 місяців. /а.с.5-7/

Пунктом 2 договору передбачені зобов`язання закладу (підприємство) зокрема: надати одержувачу освітню послугу на рівні встановленого державного стандарту для даної професії; забезпечити дотримання прав та гарантій одержувача професійно-технічної освіти; за результатами здачі іспитів видати одержувачу документ, що підтверджує здобуття професійно-технічної освіти «водій тролейбуса» (посвідчення); здійснювати щомісячну оплату учню під час професійного навчання в розмірі 1 000,00 грн.; зарахувати до штату підприємства.

Пунктом 3 договору визначені права підприємства, в тому числі, право вимагати відшкодування збитків, завданих підприємству згідно з кошторисом витрат на професійно-технічне навчання та виплачених коштів учню, внаслідок розірвання даного договору з учнем, або внаслідок припинення трудових відносин після призначення учня на посаду водія тролейбуса протягом одного року.

Права і обов`язки одержувача послуги передбачені пунктом 4 договору. Зокрема він зобов`язаний відпрацювати на підприємстві на посаді водія тролейбуса один рік з дня видання наказу про призначення на посаду водія тролейбуса; відшкодувати збитки, завдані підприємству згідно з кошторисом витрат на професійне навчання внаслідок розірвання даного договору з учнем або припинення трудових відносин з підприємством протягом одного року з дня видання наказу про призначення на посаду та виплачену щомісячну оплату під час професійного навчання.

Відповідно до підпункту 2 пункту 4 одержувач послуги має право розірвати даний договір без відшкодування завданих збитків підприємству, за поважних причин, підтверджених документально, що унеможливлює виконання цього договору, а саме: погіршення стану здоров`я, переїзд в інше місце проживання понад 20 км. від місця навчання, за сімейними обставинами (хворобою родичів та необхідністю їх догляду).

Пунктом 7 договору визначено, що у разі дострокового розірвання договору внаслідок порушення договірних зобов`язань учнем або з ініціативи учня, в тому числі у разі відрахування одержувача освітньої послуги, або звільнення вже працівника з посади водія тролейбуса протягом 1 року, кошти підприємства понесені на витрати професійного навчання та виплачені учню, мають бути повернуті учнем (працівником) підприємству у повному обсязі.

Наказом №254 від 21.04.2021 сформовано та затверджено персональний склад слухачів, до якого включено ОСОБА_1 , визначено період проведення навчання, а саме, із 28.04.2021 по 29.09.2021./а.с.13/

Згідно витягу з наказу №48-к від 28.04.2021 ОСОБА_1 зараховано до навчального центру підприємства учнем групи №ВТ-14 (7) з підготовки за професією «водій тролейбуса»./а.с.14/

14.09.2021 відповідач подав на ім`я директора КП «Кременчуцьке тролейбусне управління імені Л.Я.Левітана» письмову заяву про розірвання договору на навчання у зв`язку із переїздом на інше місце проживання./а.с.15/

Наказом №126-к від 15.09.2021 ОСОБА_1 відраховано з навчального центру за власним бажанням за ст.38 КЗпП України на підставі його заяви від 14.09.2021./а.с.16/

Згідно довідки від 17.09.2021, витрати на навчання слухача групи ВТ-14 (7) навчального центру КП «Кременчуцьке тролейбусне управління імені Л.Я.Левітана» ОСОБА_1 за період із 28.04.2021 по 31.08.2021 складають 35 545,22 грн./а.с.17/

Відмовляючи у задоволенні позову, районний суд виходив із того, що за умовами договору, укладеного між сторонами (п.7), учень зобов`язався повернути підприємству грошові кошти витрачені на навчання, у випадку дострокового розірвання договору внаслідок порушення договірних зобов`язань учнем або з ініціативи учня. В свою чергу, відповідач надав письмову заяву про розірвання договору на навчання у зв`язку з переїздом на інше місце проживання, як то обумовлено у п.п.2 п.4 Договору. Тобто відповідач у своїй заяві вказав причину розірвання договору, яка визначена змістом самого договору та прописана через кому, а відтак підстави для відшкодування ним витрат за навчання, виходячи з умов договору сторін, відсутні.

Крім того, районний суд дійшов висновку, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження заявленої до стягнення суми витрат на навчання у розмірі 35 545,22 грн., а саме, кошторису витрат на професійно-технічне навчання та виплачених коштів учню ( ОСОБА_1 ), як то прописано у п.п.3.2 п.3 Договору, оскільки довідка витрат від 17.09.2021 містить відомості по загальній сумі закладених витрат та загальні відомості по вартості на одного слухача навчального центру КП «Кременчуцьке тролейбусне управління імені Л.Я.Левітана».

Стягуючи додатковим рішенням витрати на правову допомогу в розмірі 6 200,00 грн., суд першої інстанції виходив із доведеності таких витрат актом наданих послуг правової допомоги, ордером та копією свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю адвоката Левицького В.І.

Апеляційний суд із висновками суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову погоджується, оскільки вони ґрунтуються на правильно встановлених фактичних обставинах справи та правильно застосованих нормах матеріального і процесуального права, що регулюють спірні правовідносини.

Згідно п.2 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною першою статті 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною першою статті 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За змістом статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що між сторонами укладеної угоди про здобуття професійної освіти передбачений обов`язок одержувача послуги після закінчення відповідного навчання відпрацювати один рік, або у разі розірвання договору відшкодувати підприємству збитки згідно кошторису витрат на професійно-технічне навчання та виплачених коштів учню. Таке зобов`язання з відшкодування витрат на навчання є цивільно-правовим договірним зобов`язанням.

Зважаючи на те, що вказаний договір був розірваний за ініціативи ОСОБА_1 до закінчення його навчання, підприємство вправі вимагати відшкодування збитків, що відповідає викладеним нормам цивільного права та умовам договору, який є обов`язком для сторін та до виконання. При цьому надана позивачем довідка витрат на навчання слухача навчального центру ОСОБА_2 з переліком найменування витрат та сум, що в загальні сумі складає 35 545,22 грн., - є належним та допустимим доказом цих витрат.

Однак, підпунктом 2 пункту 4 договору одержувачу надано право розірвати договір без відшкодування завданих збитків підприємству за поважних причин, підтверджених документально, що унеможливлюють виконання цього договору, а саме: погіршення стану здоров`я, переїзд в інше місце проживання понад 20 км від місця навчання, за сімейними обставинами (хворобою родичів та необхідністю їх догляду).

Такий виклад переліку поважних причин, що звільняють одержувача послуги від обов`язку відшкодування витрат на навчання, не можна тлумачити як одну, що має поєднувати погіршення здоров`я, переїзд та сімейні обставини. За стилістикою викладу кожна із названих причин є окремою підставою.

Тому подання відповідачем заяви про розірвання договору на навчання у зв`язку з переїздом та підтвердження цієї обставини паспортом, у якому змінено його місце реєстрації з міста Кременчук (місце навчання) до с.Сиротенки Глобинського району (місце проживання), - обґрунтовано вказує на наявність передбаченої п.п.2 п.4 договору підстави для розірвання договору без відшкодування збитків. Доказів, що такий переїзд в інше місце проживання становить менше 20 км від місця навчання позивачем не надано.

Доводи апеляційної скарги правильність цих висновків не спростовують, зводяться до довільного тлумачення умов договору та положення ч.1 ст.38 КЗпП України, якими передбачено, як окремі підстави звільнення за власним бажанням у строк, про який просить працівник, - переїзд на нове місце проживання; догляд за хворим членом сім`ї.

Отже, враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції від 09.06.2022 підлягає залишенню без змін.

Щодо апеляційної скарги на додаткове рішення щодо стягнення витрат на правову допомогу, то апеляційний суд враховує наступне.

Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України).

Згідно частин першої-шостої статті 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (наприклад квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод ,у розумінні якої заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23.01.2014, заява №19336/04, § 268).

Такий підхід до вирішення питання щодо відшкодування витрат на правову допомогу узгоджується із позицією Верховного Суду, сформованій у справах №826/1216/16 від 27.06.2018, №755/9215/15-ц від 19.02.2020, №910/12876/19 від 07.07.2021, №753/15687/15-ц від 14.11.2018, №753/15683/15 від 26.09.2018, №910/3929/18 від 18.06.2019.

Із огляду на викладені норми процесуального закону та сталу позицію Верховного Суду щодо його застосування, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для відшкодування правничих витрат, понесених відповідачем.

Доводи апеляційної скарги правильність таких висновків не спростовують, фактично, зводяться до відсутності договору про надання правової допомоги, що не є беззаперечною підставою для відмови у відшкодуванні правничих витрат, оскільки адвокат був допущений судом до участі у справі, його повноваження та їх межі судом не ставилися під сумнів, а приєднаний до справи відзив та безпосередня участь у судових засіданнях у справі підтверджують фактичне надання адвокатом його довірителю правничих послуг.

Проте колегія суддів погоджується із доводами апеляційної скарги, що заявлений до стягнення розмір таких витрат не відповідає критеріям розумності та співмірності до предмету спору.

Апеляційний суд керується закріпленим статтею 11 ЦПК України принципом пропорційності у цивільному судочинстві, який включає в себе врахування: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін; час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Із огляду на обсяг наданих адвокатом послуг, що включають у себе складання відзиву на позов та клопотання про витребування доказів, а також його участь в одному судовому засіданні, колегія суддів вбачає підстави для зменшення розміру правничих витрат постановлених до стягнення 6 200,00 грн. до 3 100,00 грн., що буде відповідати критеріям розумності та справедливості. В іншій частині слід відмовити.

Вимоги представника відповідача адвоката Левицького В.І. про відшкодування витрат на правничу допомогу, понесених в суді апеляційної інстанції в розмірі 1 800,00 грн. за складання відзиву на апеляційну скаргу, яка є тотожною відзиву на позов, є завищеними, а тому підлягають частковому задоволенню на суму 1 000,00 грн. В іншій частині слід відмовити.

Керуючись ст.ст.367,368, 374, п.3 ч.1 ст.376, ст.ст.381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Кременчуцьке тролейбусне управління імені Л.Я.Левітана» - задовольнити частково.

Рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 09 червня 2022 року залишити без змін.

Додаткове рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 07 липня 2022 року змінити, зменшивши розмір правничих витрат, постановлених до стягнення із Комунального підприємства «Кременчуцьке тролейбусне управління імені Л.Я.Левітана» Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області на користь ОСОБА_1 із 6 200,00 грн. до 3 100,00 грн.

Стягнути із Комунального підприємства «Кременчуцьке тролейбусне управління імені Л.Я.Левітана» Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області на користь ОСОБА_1 1 000,00 грн. витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Л.І. Пилипчук

Судді Ю.В. Дряниця

О.А. Лобов