ЄУН № 337/3351/20
Провадження № 2/337/13/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2022 року місто Запоріжжя

Хортицький районний суд міста Запоріжжя в складі:

головуючого судді Котляр А.М.

за участю секретаря Петрової А.П.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Тізенберг Дар`я Дмитрівна про визнання заповіту недійсним,

ВСТАНОВИВ:

12.08.2020 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом про визнання недійсним заповіту до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Тізенберг Д.Д.

17.08.2020 року суддя відкрив по справі загальне позовне провадження та призначив по справі підготовче засідання (а.с. 20).

23.09.2020 року приватний нотаріус Тізенберг Д.Д. подала до суду заперечення, в якому зазначає, що вона не є належним відповідачем за позовними вимогами ОСОБА_1

28.09.2020 року Тютюник подала заяву, в якій просила суд замінити неналежного відповідача приватного нотаріуса Тізенберг Д.Д. на належного ОСОБА_3 (а.с. 44)

28.09.2020 року суддя за клопотанням позивача замінив відповідача на належного (а.с. 48).

ОСОБА_1 подала до суду позовну заяву (а.с. 45-47) до належного відповідача ОСОБА_3 , в обґрунтування якої вказала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її дядько ОСОБА_5 . Після своєї смерті ОСОБА_5 залишив заповіт на ім`я ОСОБА_3 . Вважає заповіт недійсним, оскільки дядько помер у віці 74 років, внаслідок тяжкої хвороби. ОСОБА_5 знаходився на стаціонарному лікуванні з 10.04.2020 по 21.04.2020 року. Дядька лікували за допомогою сильнодіючих знеболювальних препаратів. Через три дні після виписки з лікарні, 24.04.2020 року дядько, знаходячись під дією цих препаратів, склав заповіт. ОСОБА_5 на момент складення заповіту не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними.

Просить суд:

-визнати недійсним заповіт, складений 24.04.2020 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Тізенберг Д.Д.

09.12.2020 року представник відповідача адвокат Шульга О.А .подав до суду відзив на позов, в якому просить суд в задоволенні позову відмовити. В обґрунтування своїх заперечень вказав, що відповідач ОСОБА_3 з 2014 року є сусідкою померлого ОСОБА_5 . В 2016 році відповідач допомагала ОСОБА_5 із лікуванням, доглядала його, готувала їжу, оскільки ОСОБА_5 жив сам, дітей не мав. В 2020 році стан ОСОБА_5 погіршився, 10.04.2020 року він був госпіталізований. ОСОБА_3 кожного дня була в лікарні, годувала ОСОБА_5 , купувала ліки. Причиною смерті ОСОБА_5 стала гостра серцево-судинна недостатність, дрібновогнищевий кардіосклероз, атеросклеротична хвороба серця. Волевиявлення ОСОБА_5 при укладенні заповіту було вільним, оскільки він не перебував під дією сильнодіючих речовин, усвідомлював значення своїх дій (а.с. 59-63).

02.03.2021 року суд за клопотанням позивача ОСОБА_1 призначив по справі посмертну судово-психіатричну експертизу (а.с. 102), на вирішення якої поставив наступні питання:

1. Чи страждав станом на ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 , на будь-які захворювання, які могли вплинути на його здатність усвідомлювати значення своїх дій та(або) керувати ними?

2. Чи міг ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 , станом на 24 квітня 2020 року в повній мірі усвідомлювати факт і наслідки складення ним заповіту?

3. Чи міг ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 , станом на 24 квітня 2020 року в повній мірі усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними?

Провадження по справі було зупинено.

11.05.2021 року суддя поновив провадження по справі для розгляду клопотання експерта (а.с. 113).

08.06.2021 року суд задовольнив клопотання експерта та витребував необхідну для проведення експертизи медичну документацію (а.с. 117).

13.09.2021 року до суду надійшов висновок експерта посмертної судово-психіатричної експертизи ОСОБА_5 (а.с. 133).

14.09.2021 року суддя поновив провадження по справі та призначив судове засідання (а.с. 152).

01.12.2021 року суд відмовив у задоволенні клопотання представника відповідача адвоката Шульги О.А. про призначення повторної експертизи (а.с. 172).

01.12.2021 року суд закрив підготовче провадження та призначив справу до розгляду (а.с. 174).

22.02.2022 року суд відмовив у задоволенні клопотання представника відповідача адвоката Шульги О.А. про зупинення провадження по справі (а.с. 191).

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Надворна О.С. підтримали позовні вимоги з підстав, вказаних у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_3 та її представник адвокат Шульга О.А. просили суд відмовити у позові з підстав, вказаних у відзиві на позовну заяві.

Третя особа приватний нотаріус Тізенбарг Д.Д. в судове засідання не з`явилась, пояснень по справі не надала.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні правовідносини, прийшовши до наступних висновків.

Відповідно до статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Згідно зі статтею 225 ЦК України заповіт як правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, є оспореним та може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Частиною третьою статті 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Оспорений заповіт може бути визнаний недійсним у випадку, передбаченому частиною другою статті 1257 ЦК України у разі, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Наявність вільного волевиявлення може бути піддана сумніву через припущення відсутності у заповідача здатності повноцінного усвідомлювання значення своїх дій та керування ними, через наявність органічного ураження головного мозку, тобто через наявність таких психічних розладів здоров`я, які абсолютно унеможливлюють здатність керувати своїми діями та усвідомлювати їх значення.

Правила статті 225 ЦК поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо).

За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо він був складений особою під впливом фізичного або психічного насильства, або особою, яка через стійкий розлад здоров`я не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. Для встановлення психічного стану заповідача в момент складання заповіту, який давав би підставу припустити, що особа не розуміла значення своїх дій і (або) не могла керувати ними на момент складання заповіту, суд призначає посмертну судово-психіатричну експертизу.

У постанові Верховного Суду від 16 березня 2020 у справі № 204/1064/16-ц (провадження № 61-21834св19) наголошено, що висновок про тимчасову недієздатність учасника такого правочину необхідно робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів.

Пунктом 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 визначено, що за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо він був складений особою під впливом фізичного або психічного насильства, або особою, яка через стійкий розлад здоров`я не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. Для встановлення психічного стану заповідача в момент складання заповіту, який давав би підставу припустити, що особа не розуміла значення своїх дій і (або) не могла керувати ними на момент складання заповіту, суд призначає посмертну судово-психіатричну експертизу.

Суд встановив, що ОСОБА_1 є племінницею ОСОБА_5 , що підтверджується наданими суду документами (а.с. 7-11).

ОСОБА_5 перебував на стаціонарному лікуванні в КНП «Міська лікарня №9» ЗМІР у період з 10.04.2020 по 21.04.2020 року.

24.04.2020 року ОСОБА_5 склав заповіт, відповідно якого заповів усе своє майно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . У зв`язку із станом здоров`я ОСОБА_5 на його особисте прохання та за його дорученням, текст заповіту підписаний ОСОБА_6 , прочитаний уголос та підписаний свідками ОСОБА_7 , ОСОБА_8 (а.с. 89).

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с. 12).

Після смерті ОСОБА_5 із заявами про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Тізенберг Д.Д. звернулись позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_3 (а.с. 24).

Інші спадкоємці, які прийняли спадщину після смерті ОСОБА_5 , відсутні. ОСОБА_5 був зареєстрований та проживав за адресою: АДРЕСА_1 з 10.02.1989 по 02.06.2020 року. Разом з ним на день смерті зареєстровані особи відсутні (а.с. 37).

Відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи №331 від 02.08.2021 року, при вираженому астенічному розладі значно зменшується здатність до цілеспрямованого концентрування уваги, різко знижується продуктивна психічна діяльність, відбувається виснаженість розумових процесів, осмислення ситуації не є можливим, критичні і прогностичні функції знижені, з`являється пасивна підкоряємість. Виражений астенічний розлад супроводжується глибоким пригніченням потягів та вітальних функцій, підекспертний потребував сторонньої допомоги, був у залежному стані. Загальмованість, сомнолентність, що мали місце у підекспертного свідчать про глибину виразності психічного розладу. Відомостей про покращення стану не має. Ступінь психічних розладів був такий, що під час складання заповіту 24.04.2020 ОСОБА_5 1946 р.н. не міг розуміти значення своїх дій і керувати ними, не міг усвідомлювати факт і наслідки складання ним заповіту.

ОСОБА_5 1946 р.н. на період складання заповіту 24.04.2020 виявляв ознаки психічного розладу у вигляді вираженого астенічного розладу, внаслідок органічного ураження головного мозку змішаного ґенезу: судинного (церебросклероз, фіброз м`яких мозкових оболонок, гіпертонічна хвороба, тромбоемболія легеневої артерії), гіпоксичного (за рахунок анемії), інтоксикаційного. Тому, під час складання заповіту 24.04.2020 ОСОБА_5 1946р.н. не міг розуміти значення своїх дій і керувати ними, не міг усвідомлювати факт і наслідки складання ним заповіту (а.с. 134-150).

Судом були допитані свідки, які дали наступні пояснення.

Свідок ОСОБА_9 суду пояснила, що померлий ОСОБА_5 був чоловіком її сестри. Відповідач ОСОБА_3 є його сусідкою. Свідок пояснила, що вона доглядала ОСОБА_5 близько чотирьох років, бачила його за два тижні до смерті, він телефонував їй, просив прийти додому. ОСОБА_5 нормально, адекватно розмовляв. За життя ОСОБА_5 казав, що племінниця ОСОБА_1 не доглядає за ним.

Свідок ОСОБА_8 суду пояснив, що ОСОБА_3 є його колегою. Вона попросила його взяти участь у складенні заповіту ОСОБА_5 . Він приїхав додому до ОСОБА_5 . Нотаріус зачитала уголос текст заповіту. ОСОБА_5 був адекватним, у свідомості, відповідав нотаріусу, що все розуміє.

Свідок ОСОБА_6 суду пояснила, що ОСОБА_3 попросила її взяти участь у складенні заповіту. Вона приїхала додому до ОСОБА_5 . Нотаріус розмовляла із ОСОБА_5 , він на всі питання адекватно відповідав, не був пригнічений. Нотаріус зачитала уголос текст заповіту, після чого свідки ОСОБА_8 , вона та ОСОБА_7 про себе прочитали текст та підписали його.

Свідок ОСОБА_7 пояснив, що знайомий із ОСОБА_3 , яка попросила його бути свідком при складенні заповіту. ОСОБА_5 знаходився вдома, був дуже хворий, важко рухався, але розмовляв, спілкувався із нотаріусом. Далі нотаріус склала текст заповіту, після чого зачитала його уголос, далі він, ОСОБА_6 та ОСОБА_8 по черзі зачитали текст заповіту уголос.

Свідок ОСОБА_10 суду пояснила, що вона працює сімейним лікарем у лікарні №5. Вона уклала декларацію із ОСОБА_5 22.04.2020 року вона була вдома у ОСОБА_5 , який був у дуже тяжкому стані. Він був дуже слабким, говорив повільно, йому було дуже важко встати з ліжка. Вона оглянула його. ОСОБА_5 поводив себе адекватно, розумів, що відбувається, орієнтувався у місці та часі.

Суд запросив експерта ОСОБА_11 зі складу комісії, яка проводила судово-психіатричну експертизу ОСОБА_5 , для роз`яснення і доповнення висновку. Експерт ОСОБА_11 надала пояснення про те, що при проведенні експертизи вона використовувала свої знання експерта. ОСОБА_5 при укладенні заповіту в силу свого стану нічого не міг читати і писати, нічого не усвідомлював. Експертна установа мала право проводити експертизу, оскільки всі експерти входили до реєстру експертів, мали відповідний стаж та кваліфікацію.

Дослідивши та проаналізувавши докази в їх сукупності, суд встановив, що ОСОБА_5 на момент складення заповіту виявляв ознаки психічного розладу у вигляді вираженого астенічного розладу, внаслідок органічного ураження головного мозку змішаного ґенезу: судинного (церебросклероз, фіброз м`яких мозкових оболонок, гіпертонічна хвороба, тромбоемболія легеневої артерії), гіпоксичного (за рахунок анемії), інтоксикаційного.

Через ці захворювання ОСОБА_5 не міг усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними. Вказані факти встановлено за допомогою спеціальних знань в області психіатрії та медицини. Висновок судово-психіатричної експертизи є чітким, обґрунтованим та узгоджується з матеріалами справи, зокрема з даними медичних довідок про перебіг хвороби заповідача, а також із поясненнями допитаних по справі свідків, які вказали суду, що ОСОБА_5 був у хворобливому стані, не міг піднятись з ліжка, важко розмовляв, був слабким.

Крім того, в ході допиту свідків, суд встановив певні порушення, які були допущені під час посвідчення заповіту.

Відповідно до статей 1248, 1253 ЦК України якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках. Свідки, при яких посвідчено заповіт, зачитують його вголос та ставлять свої підписи на ньому.

В судовому засіданні свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_6 впевнено стверджували, що текст заповіту був зачитаний уголос тільки нотаріусом, а вони прочитали його про себе та поставили підписи.

Свідок ОСОБА_12 надав суду пояснення, які суперечать показанням ОСОБА_8 та ОСОБА_6 . Він пояснив, що текст заповіту прочитав уголос нотаріус, потім ОСОБА_13 , потім всі троє свідків по черзі прочитали текст заповіту. Пояснити причину розбіжності у показаннях свідок не зміг.

Суд ставиться критично до пояснень свідка ОСОБА_12 , оскільки вони суперечать показанням двох інших свідків. Крім того, суд дозволив свідку ОСОБА_8 , який був допитаний першим, залишити залу засідання суду. Після цього суд допитував свідка ОСОБА_6 , а свідок ОСОБА_8 перебував за межами зали судового засідання та спілкувався із свідком ОСОБА_12 , який ще не був допитаний судом.

Суд вважає, що ОСОБА_12 надав суду неправдиві показання щодо зачитування свідками уголос тексту заповіту.

Таким чином, суд встановив, що свідки ОСОБА_8 , ОСОБА_6 та ОСОБА_12 не зачитували уголос заповіт, як цього вимагає стаття 1253 ЦК України, що є порушенням процедури посвідчення заповіту.

Представник відповідача адвокат Шульга О.О. також стверджував, що ОСОБА_5 не отримував сильнодіючі знеболювальні препарати, які могли вплинути на усвідомлення ним своїх дій. Вважає, що пояснення допитаних по справі свідків доводять те, що ОСОБА_5 на момент укладення заповіту перебував у стані, який дозволяє керувати своїми діяти та усвідомлювати їх значення.

Суд не погоджується із представником відповідача, оскільки для з`ясування психічного стану особи має бути обов`язкова призначена експертиза, оскільки для встановлення цього стану потрібні спеціальні знання в галузі медицини.

Суд вважає, що для того щоб поставити під сумнів висновок комісії експертів необхідні більш вагомі докази, ніж пояснення свідків, які вважали стан ОСОБА_5 адекватним, оскільки він відповідав на запитання, орієнтувався у часі та просторі.

Тому суд надає перевагу як доказу висновку комісії експертів над показаннями допитаних свідків.

Також представник відповідача адвокат Шульга О.О. просив суд визнати висновок експертизи недопустимим доказом, оскільки експертиза біла проведена не державною спеціалізованою судово-психіатричною установою Міністерства охорони здоров`я, а комунальним підприємством.

Суд відхиляє доводи представника відповідача з наступних міркувань.

Відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судову експертизу» виключно державними спеціалізованими установами здійснюється судово-експертна діяльність, пов`язана з проведенням криміналістичних, судово-медичних і судово-психіатричних експертиз.

Пунктом 3.2.7. Статуту Комунального некомерційного підприємства «Обласний клінічний заклад з надання психіатричної допомоги» Запорізької обласної ради визначено, що основною метою діяльності Підприємства є Проведення всіх видів експертизи психічного здоров`я населення (військової, тимчасової непрацездатності, судово-психіатричної), контролю за їх своєчасністю та відповідністю, у тому числі за видачею листів непрацездатності.

Крім того, п. 1.4 Статуту Комунального некомерційного підприємства «Обласний клінічний заклад з надання психіатричної допомоги» Запорізької обласної ради передбачено, що підприємство є підпорядкованим, підзвітним та підконтрольним Засновнику та за галузевою спрямованістю підвідомчим Департаменту охорони здоров`я Запорізької обласної державної адміністрації (надалі - Департамент).

Суд зазначає, що при вирішенні питання стосовно компетенції установи, яка проводить експертизу і є державною в розумінні ст. 7 Закону України «Про судову експертизу», слід виходити не з організаційно-правової форми здійснення нею діяльності або форми її власності, а з сфери управління її діяльністю та організації державного контролю.

Отже, саме держава в особі її центрального органу виконавчої влади Міністерства охорони здоров`я України здійснює владні повноваження стосовно закладів, які вправі проводити судово-медичні та судово-психіатричні експертизи.

З огляду на вказане, суд вважає безпідставними доводи адвоката Шульги О.О. про те, що експертиза у справі проведена неналежною експертною установою.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що волевиявлення ОСОБА_5 на час укладення оспорюваного заповіту не було вільним, не відповідало його внутрішній волі, а тому суд визнає заповіт недійсним.

Керуючись ст. 263-265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати недійсним заповіт, складений 24.04.2020 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Тізенберг Д.Д.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 09.12.2022 року.

Суддя: А.М. Котляр