провадження № 22-ц/824/9275/2022 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Березовенко Р.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді -Березовенко Р.В.,
суддів:Лапчевської О.Ф., Мостової Г.І.,

з участю секретаря Жванко О.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 15 липня 2022 року по справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Проксима», публічного акціонерного товариства «Мтб банк» про визнання недійсними правочинів,-

В С Т А Н О В И В:

У провадженні Шевченківського районного суду м. Києва перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Проксима», публічного акціонерного товариства «Мтб банк» про визнання недійсними правочинів.

Представником відповідача ПАТ «МТБ Банк» на адресу суду було направлено клопотання про закриття провадження у справі у зв`язку з наступним. Предметом позову є визнання недійсним договору від 09.01.2019 р. про внесення змін до договору про відступлення права вимоги (за кредитним договором № 76/К від 27.09.2005 р.) від 21.09.2018 р., укладеного між ТОВ «Фінансова компанія «Проксима» та ПТ «МТБ Банк» та визнання недійсною угоду від 10.06.2020 р. про розірвання договору про відступлення права вимоги від 21.09.2018 р., укладеного між ТОВ «Фінансова компанія «Ппроксима» та ПАТ «МТБ Банк». Кредитний договір № 76/К від 27.09.2005 р., укладався між двома юридичними особами - ПАТ «Марфін Банк» (після зміни найменування ПАТ «МТБ Банк») та ПП «Свічколап Трейдінг» (нова назва ПП Ратмир-Соло). З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між банком та позивачем ОСОБА_1 28.09.2005 р. було укладено іпотечний договір. Отже, правовідносини у цьому спорі виникли стосовно договору іпотеки, укладеного для виконання кредитного договору, сторонами якого є юридичні особи. За позицією Великої Палати Верховного Суду, яка викладена у постановах від 13.03.2018 р. у справі № 415/2542/15-ц, від 19.11.2019 р. у справі № 910/9362/19 та в постанові від 14.04.2020 р. по справі № 295/5047/18, розгляд таких справ має відбуватися в порядку господарського судочинства.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 15 липня 2022 року клопотання представника Публічного акціонерного товариства «МТБ Банк» задоволено.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Проксима», Публічного акціонерного товариства «МТБ Банк» про визнання недійсними договору та угоди закрито.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення та неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, неправильне встановлення обставин справи, які мають значення, просила скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 15 липня 2022 року, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

При цьому, зазначає, що позовна заява подана не з підстав господарської діяльності, ОСОБА_1 не є підприємцем. На думку апелянта, позовна заява не пов`язана із укладенням, зміною, розірванням або виконанням правочинів, справа про недійсність правочину та похідних від нього договорів. Наголошує, що в справі, що розглядається, фізична особа виступає позивачем, предметом спору є визнання недійсності правочинів між юридичними особами, а у справах, з яких відповідачем 2 надано правові висновки Верховного Суду розглядалися вимоги про стягнення заборгованості з поручителів, а тому вони не стосуються спірних відносин та не є такими, що підлягають застосуванню судом в даній справі. Апелянт зазначає, що застосовані судом першої інстанції правові висновки не стосуються предмету спору, не є тотожними та подібними, оскільки предметом розгляду в цих справах було оспорювання фізичною особою договорів щодо основного зобов`язання, яке було забезпечено іпотекою або порукою, іпотечного договору або факторингу.

В ухвалі про відкриття апеляційного провадження учасникам справи було надано строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу, однак відзиву до суду не надходило.

24 жовтня 2022 року на адресу суду надійшли пояснення відповідача 2 - публічного акціонерного товариства «МТБ БАНК». У вказаних поясненнях відповідач 2 просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін. Зазначав, що, оскільки позивач, що є фізичною особою іпотекодавцем за кредитним договором (основним зобов`язанням), укладеним між юридичними особами, просить визнати недійсними договори відступлення права вимоги, укладеними між юридичними особами, що безпосередньо впливають з кредитного договору (основного зобов`язання), то зазначена справа підлягає розгляду за правилами господарського судочинства. При цьому посилається на правові висновки Верховного Суду, викладені в постановах Верховного Суду від 30 травня 2022 року по справі № 2-2328/11 та від 02 червня 2022 року по справі № 727/6828/18-ц.

В судовому засіданні представник відповідача ПАТ «МТБ БАНК» просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Інші учасники справи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи шляхом направлення телефонограм на мобільний номер телефону та судової повістки-повідомлення на електронну пошту учасників справи, що вказані ними в матеріалах справи як засоби для зв`язку, до суду не з`явилися, однак їх неявка згідно вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

При цьому, клопотання апелянта та його представника про відкладенні розгляду справи для можливості особистої участі у судовому засіданні апеляційний суд залишив без задоволення, визнавши причини неявки до суду неповажними. Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також, надав сторонам строк для подачі відзиву. Крім того, кожен з учасників справи мав право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема, з аргументами іншої сторони, і цим правом апелянт та його представник скористалися, а тому мали можливість реагувати на аргументи інших учасників справи, відповідно до вимог ЦПК України. Крім того, апеляційний суд взяв до уваги, що бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність розгляду справи з викликом її учасників. (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі №668/13907/13ц), оскільки явка у судове засідання суду апеляційної інстанції не є обов`язковою.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з такого.

Задовольняючи клопотання відповідача про закриття провадження, суд першої інстанції виходив з того, що предметом позову є оспорювання господарської угоди між суб`єктами господарювання в частині переданих прав та обов`язків та відповідно до приписів ст. 20 ГПК України має розглядатись господарським судом.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з такого.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

За вимогами частини першої статті 18 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

З метою якісної та чіткої роботи судової системи міжнародним і національним законодавством передбачено принцип спеціалізації судів.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних і юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, покликаний розмежовувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства: цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне.

По-друге, таким критерієм є суб`єктний склад спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

Відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Справи, що відносяться до юрисдикції господарських судів, визначені статтею 20 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України). За змістом пункту 1 частини першої цієї статті господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці.

Відповідно до частини другої статті 4 ГПК України право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням мають юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування.

До юрисдикції господарських судів належать спори щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, якщо сторонами цього основного зобов`язання є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці. У цьому випадку суб`єктний склад сторін правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, не має значення для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду відповідної справи.

Аналогічного висновку щодо суб`єктної юрисдикції у спорах за подібних правовідносин, у яких фізичною особою оспорюється похідне зобов`язання від основного зобов`язання, яке виникло між двома юридичними особами, Велика Палата Верховного Суду дійшла у постанові від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/1733/18, від 14 квітня 2020 року у справі № 295/5047/18 (провадження № 14-570цс19).

У справі, яка переглядається, 27.09.2005 р. між ВАТ «Морський транспортний банк» (правонаступником якого є ПАТ «МТБ Банк») та ПП «Свічколап Трейдинг» було укладено кредитний договір № 76/К за умовами якого банк взяв на себе зобов`язання надати ПП «Свічколап Трейдинг» кредит у вигляді кредитної лінії з лімітом 1 500 000,00 доларів США з 27.09.2005 р. і терміном погашення до 27.09.2010 р. включно.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 76/к 28.09.2005 р. між ОСОБА_1 та ВАТ «Морський транспортний банк» було укладено іпотечний договір, за умовами якого ОСОБА_1 передала ВАТ «Морський транспортний банк» в іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 .

21.09.2018 р. між ПАТ «МТБ Банк» та ТОВ «ФК «Проксима» було укладено договір відступлення прав вимоги за яким банк відступив ТОВ «ФК «Проксима» за плату право вимоги за кредитним договором № 76/К від 27.09.2005 р.

09.01.2019 р. між ПАТ «МТБ Банк» та ТОВ «ФК «Проксима» було укладено договір про внесення змін до договору про відступлення права вимоги від 21.09.2018 р.

10.06.2020 р. між відповідачами було укладено угоду про розірвання договору про відступлення права вимоги від 21 вересня 2018 р.

Також відповідачами 21.09.2018 р. було укладено договір про відступлення прав за іпотечним договором, укладеним між ОСОБА_1 та ВАТ «Морський транспортний банк» 28.09.2005 р.

29.05.2020 р. між ПАТ «МТБ Банк» та ТОВ «ФК «Проксима» укладено договір про внесення змін № 1 до договору про відступлення прав за іпотечним договором, укладеним між ОСОБА_1 та ВАТ «Морський транспортний банк» 28.09.2005 р.

Крім того, 10.06.2020 р. між відповідачами укладено договір про розірвання договору від 21.09.2018 р. про відступлення прав вимоги за іпотечним договором, укладеним між ОСОБА_1 та ВАТ «Морський транспортний банк» 28.09.2005 р.

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про визнання недійсним (незаконним) договору від 09.01.2019 р. про внесення змін до договору відступлення права вимоги від 21.09.2018 року, укладеним між ПАТ «МТБ Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Проксіма»;визнання недійсною (незаконною) угоди від 10.06.2020 р. про розірвання договору відступлення права вимоги від 21.09.2018 р., укладену між ПАТ «МТБ Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Проксима»; визнання недійсним (незаконним) договору про внесення змін № 1 від 29.05.2020 р. до договору, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гоменюк О.М. 21.09.2018 р. про відступлення прав за іпотечним договором від 28.09.2005 р., укладеним між ПАТ «МТБ Банк» та ТОВ «ФК «Проксима»; визнання недійсним (незаконним) договору від 10.06.2020 р. про розірвання договору про відступлення прав за іпотечним договором від 21.09.2018 р., встановлення відсутності у ПАТ «МТБ Банк» права вимоги за іпотечним договором.

Зміст і підстави позову ОСОБА_1 свідчать про те, що між нею та відповідачами існує спір щодо правочинів, укладених для виконання зобов`язань за основним зобов`язанням, сторонами якого є юридичні особи.

За таких обставин та з підстав, передбачених указаними нормами процесуального права, суд першої інстанції обґрунтовано закрив провадження у справі, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а належить до юрисдикції господарського суду.

Ухвалюючи судове рішення, крім іншого, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, про те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість оскаржуваного судового рішення, порушення судом норм процесуального права при його постановленні, на переконання апеляційного суду, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи і спростовуються наявними у справі доказами.

Згідно ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу, а судове рішення суду першої інстанції без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана ухвала не підлягає скасуванню, як така, що постановлена з додержанням вимог закону.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 15 липня 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: О.Ф. Лапчевська

Г.І. Мостова