Справа № 308/992/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 грудня 2022 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді Хамник М.М.,

за участі секретаря судових засідань Івашко Я.С.,

розглянувши у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання об`єкту нерухомого майна спільною сумісною власністю та поділ майна подружжя,

за участю:

позивача - ОСОБА_1

представника позивача - адвоката Овсепян К.А.,

представника відповідача - адвоката Розман С.Ю.,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Овсепян Кристина Адіківна, звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовом до ОСОБА_2 про визнання об`єкту нерухомого майна спільною сумісною власністю та поділ майна подружжя.

Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що з 2005 року розпочав жити та вести спільний побут з ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 . Разом з ними в квартирі жили теща, тесть, який помер в 2007 році, та рідна сестра ОСОБА_4 .

Після укладання шлюбу, а саме з 2007 року, зважаючи на створення своєї особистої сім`ї та народження дитини, вирішили збільшити площу помешкання. Площа квартири, в якій на той час проживало подружжя разом з іншими членами сім`ї відповідачки, становила 41,6 кв.м.

З метою збільшення площі житлового приміщення за місцем свого проживання, отримавши дозвіл від співвласників квартири на добудову та виготовивши відповідні дозвільні документи, спільно з відповідачкою проведено реконструкцію вказаної квартири - прибудову з надбудовою, яка є окремою квартирою, дійсна ринкова вартість якої складає 1337683грн.

Оскільки вказана добудова здійснена за спільні кошти подружжя, є завершеним будівництвом об`єктом, що придатний до проживання, позивач просить визнати таку добудову спільним сумісним майном подружжя та визнати право власності по Ѕ добудови за позивачем та відповідачем.

Відповідач письмовий відзив на позов не подав.

Ухвалою суду від 07 лютого 2022 року відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 27 червня 2022 року закрито підготовче провадження у справі. Призначено справу до судового розгляду.

Позивач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили задоволити позов з підстав наведених у позовній заяві.

Представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову посилаючись на те, що добудова здійснена незаконно, а тому, підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у ній докази, заслухавши пояснення учасників справи, суд доходить до наступного висновку.

Як установлено з матеріалів справи, зокрема, свідоцтва про шлюб від 04.03.2006 серії НОМЕР_1 , рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12.11.2020 позивач ОСОБА_1 та відповідачка ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 04.03.2006 по 12.11.2020 (а.с.14, 17-19).

У шлюбі у подружжя народились діти: донька - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження від 25.08.2006 р., виданим міським відділом актів цивільного стану Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області, актовий запис №1027, серії НОМЕР_2 та донька - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження від 04.05.2011 р., виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Ужгород Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області, актовий запис №512, серії НОМЕР_5 (а.с. ).

Позивач та відповідачка разом зі своїми спільними дітьми проживали за адресою: АДРЕСА_1 , що визнається сторонами.

Згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого виконавчим комітетом Ужгородської міської ради 13.06.2006, квартира, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , належить на праві власності ОСОБА_7 ; ОСОБА_8 ; ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на праві приватної спільної сумісної власності по ј частці кожному (а.с.20-26).

Згідно технічного паспорту, що виданий 23.03.2007 КП «Ужгородське міжрегіональне бюро технічної інвентаризації», вказана квартира складається з коридору, туалету, кухні, комори. Загальна площа квартири становить 41,6кв.м.; житлова - 23,2кв.м.

ОСОБА_10 , ОСОБА_7 18.01.2008 надали ОСОБА_3 письмовий дозвіл на проведення добудови житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_3 звернулась до виконавчого комітету Ужгородської міської ради та отримала на підставі рішення від 27.02.2008 №89 дозвіл на реконструкцію з розширенням власної квартири АДРЕСА_2 (а.с.32).

Як вбачається з технічного паспорту від 23.06.2010 квартири АДРЕСА_3 та незакінченого будівництва прибудови та мансардного поверху по АДРЕСА_4 (а.с.44-51) внаслідок проведеної реконструкції та добудови площа квартири збільшилась до 161,6 кв. м., в тому числі житлова до 105,6кв.м., тобто на 119,2 кв.м.

Як встановлено з копії трудової книжки позивач офіційно працевлаштований (а.с.54-56).

Позивач стверджує, що придбання будівельних матеріалів на проведення добудови здійснювалось ним з дружиною за спільні кошти. У підтвердження витрат на придбання будівельних матеріалів позивачем долучено видаткові накладні та фіскальні чеки (а.с. 57- 90).

Допитані у судовому засіданні за клопотанням позивача свідки: батько позивача ОСОБА_11 та ОСОБА_12 підтвердили, що особисто позивач, його батько та брат приймали участь у будівництві прибудови з надбудовою до квартири АДРЕСА_2 з метою покращення житлових умов молодої сім`ї позивача і відповідачки. Вказані обставини підтвердили у своїх письмових поясненнях, які містяться в матеріалах справи і сусіди позивача та відповідачки ОСОБА_13 та ОСОБА_14 .

Батько позивача ОСОБА_11 також повідомив, що допомагав сину також фінансового, оскільки доходів молодої сім`ї було недостатньо для будівництва.

Як встановлено з висновку експерта за результатами проведеного будівельно-технічного та оціночно-будівельного дослідження від 04.01.2022 проведеного за заявою позивача для подання в суд, експертом зроблено наступні висновки:

Прибудова з надбудовою до квартири АДРЕСА_2 , а саме: в складі приміщень поз.7 площею 4,8 м.кв. поз.8 площею 7,1 м.кв.; поз.9 площею 14,4 м.кв., поз.10 площею 19,2 м.кв., поз.11 площею 5,8 м.кв., поз.12 площею 12,0м.кв., поз.13 площею 15,8 м.кв., поз.14 площею 21,0м.кв., поз.15 площею 14,1 м.кв., що відображені в технічному паспорті на квартиру АДРЕСА_2 , що виданий 23.06.2010 КП «Бюро технічної інвентаризації м.Ужгород» є завершеним будівництвом об`єктом, що придатний до проживання у відповідності до Державних будівельних норм.

Прибудова з надбудовою до квартири АДРЕСА_2 , а саме: в складі приміщень поз.7 площею 4,8 м.кв. поз.8 площею 7,1 м.кв.; поз.9 площею 14,4 м.кв., поз.10 площею 19,2 м.кв., поз.11 площею 5,8 м.кв., поз.12 площею 12,0м.кв., поз.13 площею 15,8 м.кв., поз.14 площею 21,0м.кв., поз.15 площею 14,1 м.кв., що відображені в технічному паспорті на квартиру АДРЕСА_2 , що виданий 23.06.2010 КП «Бюро технічної інвентаризації м.Ужгород» мають окремий вхід через коридор поз.6. Тобто прибудова з надбудовою до квартири АДРЕСА_2 може бути відокремлена від квартири АДРЕСА_3 в тому відображенні яке визначено технічним паспортом на квартиру АДРЕСА_2 , що виданий 23.03.2007 КП «Ужгородське міжрегіональне бюро технічної інвентаризації», тобто, до влаштування прибудови з надбудовою як окрема квартира.

Загальна площа добудови з надбудовою після такого відокремлення буде становити 114,2м.кв.

Дійсна (ринкова) вартість прибудови з надбудовою до квартири АДРЕСА_2 , а саме: в складі приміщень поз.7 площею 4,8 м.кв. поз.8 площею 7,1 м.кв.; поз.9 площею 14,4 м.кв., поз.10 площею 19,2 м.кв., поз.11 площею 5,8 м.кв., поз.12 площею 12,0м.кв., поз.13 площею 15,8 м.кв., поз.14 площею 21,0м.кв., поз.15 площею 14,1 м.кв., що відображені в технічному паспорті на квартиру АДРЕСА_2 , що виданий 23.06.2010 КП «Бюро технічної інвентаризації м.Ужгород» станом на час проведення дослідження складає 1337682грн.

Вирішуючи спір судом враховано наступне.

Відповідно до п. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Кожна особа, згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Положеннями ст.ст. 12, 13 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Нормами глави 24 Цивільного кодексу України (далі -ЦК України) врегулювано порядок набуття права власності.

Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які є підставами виникнення права спільної сумісної власності на майно подружжя) визначені в статті 60 Сімейного кодексу України (далі - СК України).

Відповідно до ч.2 ст.331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна).

Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Отже, новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. Однак до цього, не будучи житловим будинком з юридичного погляду, об`єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов`язки, тому такий об`єкт є майном, яке за передбачених законом умов може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними.

Разом з тим, правовий аналіз статей 60, 63, 69 СК України та статей 328, 331, 368, 372 ЦК України дозволяє дійти висновку про те, що об`єкт незавершеного будівництва, зведений за час шлюбу, може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя з визначенням часток.

За позовом дружини, членів сім`ї забудовника, які спільно будували будинок, а також спадкоємців, суд має право здійснити поділ об`єкта незавершеного будівництва, якщо, враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини, що підлягають виділу, і технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами.

Відповідного правового висновку дійшов Верховний Суд України у своїй Постанові №6-47цс16 від 07.09.2016 року.

Зважаючи на те, що спірний об`єкт незавершеного будівництва збудований за час шлюбу за спільні сумісні кошти, і за спільної праці подружжя та є об`єктом спільної сумісної власності подружжя; будівництво його закінчено й він фактично експлуатується за своїм функціональним призначенням, але не приймається до експлуатації і право власності на нього не оформлюється з вини відповідачки; то позивач позбавлений можливості здійснити відповідні дії, що перешкоджає йому реалізувати своє право на поділ набутого за час шлюбу майна.

Сам юридичний статус спірного об`єкту як незавершений будівництвом житловий будинок, через свідоме неприйняття такого в експлуатацію не може являтись перепоною за наявності вищенаведених обставин для відмови позивачу у визнанні такого спірного об`єкту незавершеного будівництва спільною сумісною власністю подружжя.

Тобто, послання суду першої інстанції на відсутність реєстрації права власності та неприйняття будинку в експлуатацію є помилковим.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Уважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Як установлено судом, зокрема з висновку експерта від 04.01.2022, добудова (прибудова з надбудовою) до квартири АДРЕСА_2 , є завершеним будівництвом об`єктом, що придатний до проживання у відповідності до Державних будівельних норм, збудована сторонами під час шлюбу, може бути відокремлена від квартири АДРЕСА_3 , тобто є самостійним об`єктом, а тому може мати статус спільної сумісної власності відповідно до критеріїв вказаних у ст. 60 СК України.

Слід зазначити, що ч. 2 ст. 60 СК України встановлена презумпція права спільної сумісної власності подружжя на майно набуте за час шлюбу, крім речей індивідуального користування. Така презумпція може бути спростована в загальному порядку, зокрема, у разі встановлення обставин визначених п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України. Разом з тим, обов`язок доведення таких обставин лежить на іншому з подружжя, який заперечує проти визнання майна спільною сумісною власністю, посилаючись на те, що майно придбано (збудовано) за його власні кошти.

У той же час, відповідачкою всупереч приписам ст.ст. 10, 60 ЦПК України не надано належних та допустимих доказів на спростування презумпції спільної сумісної власності подружжя, а саме, стосовно того, що спірний незавершений будівництвом об`єкт нерухомості збудовано особисто нею за її власні кошти.

Суд критично оцінює доводи представника відповідачки про незаконність проведеної добудови (а.с.167, 176) оскільки відсутність погодженої проектної документації та дозволу на виконання будівельних робіт не свідчить про незаконність будівництва в цілому. Крім того, у висновку проведеного будівельно-технічного та оціночно-будівельного дослідження від 04.01.2022 встановлено, що об`єкт збудовано з дотриманням Державних будівельних норм.

Відповідно до статті 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою.

Згідно зі ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними, або шлюбним договором.

У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Пункт 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» визначено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Оскільки судом встановлено, що майно - добудова (прибудова з надбудовою) до квартири АДРЕСА_2 , набуто сторонами під час шлюбу, джерелом його набуття є спільні кошти, а тому є об`єктом спільної сумісної власності подружжя та підлягає поділу між ними в рівних частках.

Згідно з усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29).

З урахуванням наведеного та ст.265 ЦПК України, суд констатує, що у даному рішенні мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім тих аргументів, які не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 141, 258-260 ЦПК України

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання об`єкту нерухомого майна спільною сумісною власністю та поділ майна подружжя, - задоволити повністю.

Визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 об`єкт нерухомості - добудову за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частини об`єкту нерухомості - добудову за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_2 право власності на Ѕ частини об`єкту нерухомості - добудову за адресою: АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складання його повного тексту до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_5 , РНОКПП - НОМЕР_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Повний текст рішення суду складено 08.12.2022.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду

Закарпатської області М.М. Хамник