Справа № 209/1054/20
Провадження № 2/209/24/22
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(ЗАОЧНЕ)
01 грудня 2022 року м. Кам`янськ

Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Замкової Я.В.,

за участі секретаря - Погрібної О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Дніпровський ВДВС у м. Кам`янське Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) про стягнення пені за несплату аліментів, -

ВСТАНОВИВ:
Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просить суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь пеню, яка виникла у результаті несплати аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період з 28 вересня 2012 року по 03 березня 2020 року, включно, в сумі 117 236,41 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що 30 вересня 2006 року вона зареєструвала шлюб з ОСОБА_2 . Від спільного життя вони мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Шлюб між нею та ОСОБА_2 було розірвано. Згідно рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 26 жовтня 2012 року з ОСОБА_2 було стягнуто на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 28 вересня 2012 року і до досягнення дитиною повноліття. Рішення суду про стягнення аліментів відповідач належним чином не виконує, аліменти у встановленому розмірі не сплачує, у зв`язку з чим утворилась заборгованість за період з 28 вересня 2012 року по 03 березня 2020 року в розмірі 117236,41 грн. Тривалий час вона чекала на добровільну виплату заборгованості по аліментам з боку відповідача, але її сподівання виявилися марними, поточні аліменти та борг відповідач не сплачує, тому захистити порушені права її дитини вона може тільки в судовому порядку. Відповідач є працездатним, несплата ним аліментів на утримання дитини не була наслідком тяжкої хвороби або іншої незалежної від відповідача обставини, тому вважає, що з ОСОБА_2 повинна бути стягнута пеня за несплату аліментів. Пеня (неустойка) за період з 28 вересня 2012 року по 03 березня 2020 року згідно її розрахунку складає 1 226 889,41 грн. У зв`язку з тим, що розмір пені не може перевищувати 100 відсотків заборгованості, то вважає, що з відповідача повинна бути стягнута пеня за несплату аліментів в розмірі 117 236,471 грн.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 13 травня 2020 року було відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження (а.с. 20, т.1).

28 травня 2020 року на адресу суду від ОСОБА_2 надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого відповідач у задоволенні позовних вимог просив відмовити в повному обсязі. На обґрунтування відзиву зазначив, що відповідно до позовної заяви позивач зазначає що відповідач взагалі ніколи не виконував рішення суду зі сплати аліментів, у зв`язку з чим з вересня 2012 року утворилась заборгованість по сплаті аліментів, яка станом на березень 2020 року складає 117236,41 грн. - зазначене твердження повністю не відповідає дійсності і таким чином позивач вводить суд в оману та завідомо подає безпідставний позов. В період з 14.08.2012 року по 19.10.2015 рік він працював заступником начальника Дніпропетровського відділення № 7 в ПАТ «Комерційний банк «Фінансова ініціатива» та бухгалтерією підприємства з його заробітної плати стягувались аліменти за його добровільною заявою. За період з 28.09.2012 року по 19.10.2015 рік аліменти сплачувались на розрахунковий рахунок позивача відкритий у ПАО Райффайзен Банк Аваль. Враховуючи викладене у відповідача не може бути заборгованість по сплаті аліментів за вищевказаний період, оскільки він належним чином виконував рішення суду та окремо в натуральній формі забезпечував свою дитину усім необхідним. Починаючи з листопада 2015 року по жовтень 2018 року на прохання позивача ОСОБА_2 сплачував аліменти готівковими коштами, оскільки позивач за своїм місцем реєстрації подавала документи на оформлення субсидії та у позивача було занепокоєння, що офіційне отримання аліментних платежів може вплинути на рішення щодо оформлення субсидії. Перебуваючи з позивачем в нормальних відносинах він надавав грошові кошти на утримання дитини без отримання з боку позивача будь-яких підтверджуючих документів. Починаючи з листопада 2018 року по теперішній час він проживаю у м. Одесса, відповідно з цього періоду сплачує аліменти на розрахункові рахунки трьох платіжних карток за номерами: НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 відкритих в КБ «ПриватБанк» на позивача, що підтверджено відповідними квитанціями. Окрім зазначеного вище, усвідомлюючи свій батьківський обов`язок щодо утримання та виховання дитини, піклування про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, починаючи з народження та по теперішній час відповідач піклується про свою дитину та забезпечую його усім необхідним, щороку його син з його батьками ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відпочиває за кордоном (Туреччина, Болгарія, Іспанія) додатково дитина приїздить до нього в гості та оздоровлюється на Чорному морі (зазначене підтверджується фотознімками, договорами на туристичне обслуговування - копії додає та додатково може бути підтверджено показаннями свідків. З дитиною він підтримує гарні стосунки, вони спілкуються майже щоденного по телефону та проводять разом час. Також позивач та дитина щоденно спілкуються з його батьками (бабусею та дідусем дитини), які в період його перебування в м. Одесса допомагають у вихованні дитини, зустрічають зі школи, допомагають з навчанням, супроводжують дитину в розвиваючі кружки та секції, про дитину піклуються в повній мірі та забезпечують дитину усім необхідним. Жодного разу за весь цей час позивач не задавала питань про сплату аліментів, оскільки отримували їх в достатньому для утримання їх дитини розмірі. З метою покращення житлових умов позивача та дитини відповідач дозволив позивачу проживати разом з дитиною в його квартирі за адресою: АДРЕСА_1 . Додатково хоче звернути увагу суду, що рішення суду про стягнення аліментів винесено ще в жовтні 2012 році. Позивач отримала виконавчий лист та звернулась до Дніпровського відділу ДВС лише в листопаді 2019 року, до цього часу позивач не зверталась до відділу ДВС оскільки спірних питань, щодо сплати аліментів та утримання дитини між ними не виникало (а.с. 24-29, 30-76, т.1).
08 липня 2020 року на адресу суду від ОСОБА_1 надійшла відповідь на відзив, згідно якої позивач зазначає, що з довідки наданої відповідачем про доходи, що за період з 28.09.2012 року по 19.10.2015 року сплачувались ним аліменти, працюючи в комерційному банку «Фінансова ініціатива», неможливо зрозуміти, на підставі чого, на користь та утримання
кого і в якому розмірі відносно до заробітної плати сплачувались аліменти, інших доказів начебто сплати аліментів за цей період відповідачем не надано. В зазначений відповідачем період з листопада 2015 року по жовтень 2018 року, в який нібито він сплачував аліменти готівковими коштами, аліменти відповідач взагалі він не сплачував. Пояснення відповідача у відзиві стосовно сплати аліментів в період з листопада 2018 року по теперішній час, перераховуючи гроші на її банківську картку, в дійсності є лише майстерним бажанням уникнути відповідальності за несплату аліментів. Кошти, згідно банківських чеків, дійсно відповідач перераховував, але це не є аліменти на утримання сина, а є грошовими коштами на оплату комунальних послуг за квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , яка зареєстрована на його ім`я, та яка придбана в іпотеку, кредит за яку вони виплатили в період спільного проживання. Звертає увагу суду на платіжні документи за квітень і травень 2020 року, де призначенням платежу зазначено «аліменти», а також на те, що до квітня 2020 року перерахування за призначенням платежів не були аліментами. Після розірвання шлюбу з відповідачем вона сама утримувала сина, постійно працюючи, але в листопаді 2019 року була ознайомлена з наказом з місця роботи про звільнення і попередивши відповідача про необхідність сплати аліментів, але не отримавши допомоги, вона звернулась до суду із даним позовом. Крім того, після її звернення до суду та отримання інформації про існування справи, відповідач 26.05.2020 року приїхав до Кам`янського і замість вирішення всіх майнових та немайнових питань з колишньою сім`єю, вдався до вкрай неправомірних дій, вигнавши їх із сином із квартири фактично на вулицю, замінивши замки на вхідних дверях до квартири і заборонивши їм заходити до квартири, погрожуючи фізичною розправою (а.с. 117-120, 121-164).
20 липня 2020 року від представника відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, згідно яких представник відповідача просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі та стягнути з позивача на користь відповідача судові витрати на професійну правничу допомогу. На обґрунтування заперечень представник зазначила, що позивачем були порушені процесуальні строки на подачу відповіді на відзив. Крім того наголошує, що позивач підтверджує отримання грошових коштів від відповідача за період з листопада 2018 року по теперішній час. Посилання позивача про те, що зазначені грошові кошти є коштами на оплату комунальних послуг є лише власною думкою позивача та не підтверджено жодним доказом. Квитанції про оплату комунальних послуг свідчать лише про те, що позивач в період з листопада 2018 по травень 2020 року проживала за вказаною адресою та сплачувала отримані нею комунальні послуги. Питання щодо постійного проживання та розподілу майна подружжя взагалі не є предметом спору. Щодо чинення перешкод у проживанні в квартирі зазначає, що у позивача відсутнє право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , та відповідно відсутнє право проживання в зазначеній квартирі. Крім того, докази долучені позивачем до відповіді на відзив не обґрунтовують позовні вимоги та не спростовують доводи відповідача у відзиві (а.с. 171-174, т.1).
Ухвалою суду від 24 жовтня 2022 року за клопотанням представника позивача адвоката Кущ Л.О. витребувано від Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Кам`янське Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) довідку про заборгованість по аліментам ОСОБА_2 станом на теперішній час та від ІНФОРМАЦІЯ_2 довідку про те, чи перебуває ОСОБА_2 на службі у Збройних Силах України.

Сторони у судове засідання не з`явилися.
Представник позивача адвокат Кущ Л.О. надала заяву про розгляд справи без її участі та без участі позивача, позовні вимоги підтримала, просили їх задовольнити, проти винесення рішення на підставі останньої довідки про заборгованість по аліментам, яка знаходиться в матеріалах справи, у зв`язку з ненадходженням відповіді на ухвалу суду від 24.10.2022 року не заперечувала, проти заочного розгляду справи не заперечувала.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про причину неявки суд не повідомив, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, згідно з вимогами ст. 128, 131 ЦПК України, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, яке повернулось на адресу суду з позначкою "адресат відсутній за вказаною адресою" (а.с. 27, 28 т.3). Крім того відповідач повідомлявся про розгляд справи на його електронну пошту та судовою повісткою за допомогою смс-повідомлення, яка була «доставлена» на номер телефона відповідача (а.с. 14, 15 т.3). Заяви про розгляд справи без його участі до суду не надходило. Згідно листа ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 до лав Збройних сил України по мобілізації не призивався (а.с. 26 т.3).
Виходячи з вищевикладеного, є достатньо матеріалів про права та відносини сторін, потрібність дачі особистих пояснень відповідачем відсутня, суд вважає за можливе розглядати справу за його відсутності.
Виходячи з наведеного, суд ухвалив провести судове засідання за відсутності сторін на підставі наявних у справі матеріалів без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України та ухвалити зі згоди позивача заочне рішення, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України .

Вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає частковому задоволенню на підставі наданих сторонами доказів, без вислуховування особистих пояснень сторін по справі.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В тому числі, суд враховує вимоги ст. 80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 , батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , записано ОСОБА_2 , матір`ю ОСОБА_1 (а.с. 11 т.1).

Як вбачається із рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 26 жовтня 2012 року у справі № 2-1823/6479/12, з ОСОБА_2 стягнуто на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менш 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 28 вересня 2012 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 13 т.1).

Згідно з останнім наявним в матеріалах справи розрахунком Дніпровського відділу державної виконавчої служби у м. Кам`янське Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) № 21009 від 31.05.2021 року, заборгованість ОСОБА_2 зі сплати аліментів за виконавчим листом № 409/6479/12 від 12.11.2019 року станом на 31.05.2021 року складає 59075,23 грн. (а.с. 183-185 т.2).

Заборгованість ОСОБА_2 зі сплати аліментів за виконавчим листом № 409/6479/12 від 12.11.2019 року станом на 03 березня 2020 року (включно) складала 62483,20 грн.

Положеннями ч. 2 ст. 51 Конституції України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України).

Згідно частини другої статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (частина третя статті 182 СК України).

У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця.

Тобто, у разі несплати аліментів у поточному місяці, з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки.

Згідно із частиною першою статті 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо.

Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною.

Законодавець установив розмір пені 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені.

Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені.

Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток.

Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1%.

За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем.

У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання.

У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1%.

Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості.

Якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1%.

Такі висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц.

У справі № 333/6020/16-ц Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16, від 16 березня 2016 року у справі № 6-2589цс15, від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1477цс15, від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16, і вважала, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.

Крім того, аналогічний правовий висновок сформульовано у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-ц (провадження № 14-37цс18), та зазначено про необхідність обчислення пені за прострочення сплати аліментів за кожен день прострочення сплати аліментів.

У Постанові Верховного Суду України № 754/4461/21 від 09 листопада 2022 року викладено правову позицією щодо порядку проведення розрахунку неустойки (пені), яка стягується на підставі ст. 196 СК України. Зокрема, зазначено, що розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяці, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на один відсоток.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України неустойка (пеня) - це вид забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки.

З аналізу вказаних правових норм вбачається, що правило про стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення.

Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, то строк виконання цього обов`язку буде різним, а тому кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною.

Отже, пеня за прострочення зі сплати аліментів нараховується за кожним періодичним платежем окремо з дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення, після чого розмір нарахованої пені за кожним щомісячним платежем підсумовується та визначається загальна сума пені за порушення аліментних зобов`язань.

За змістом частини 2 ст.197 ЦПК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

За правилами частин 1-2 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження». Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Пленум Верховного Суду України в своїй постанові № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судом окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у п. 22 роз`яснив, що передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Виходячи з презумпції вини особи, яка прострочила виконання зобов`язання, відсутність вини в простроченні сплати аліментів повинен довести платник аліментів.

Водночас, доводи відповідача, що ним сплачувались аліменти готівковими коштами, суд до уваги не приймає, оскільки відповідачем ОСОБА_2 не доведено відсутність своєї вини в простроченні сплати аліментів на утримання дитини, доказів на підтвердження того, що ним надавалась матеріальна допомога дитині готівковими коштами суду також не надано.

Суд не приймає до уваги доводи відповідача щодо відсутності його вини у виникненні заборгованості по сплаті аліментів на утримання дитини, оскільки останнім не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження вказаної обставини.

Таким чином, відповідач, відповідно до вимог ст.ст. 77,81 ЦПК України не надав суду доказів, що заборгованість по аліментах утворилась з незалежних від нього причин. Відповідачем не доведено належними та допустимими доказами відсутність його вини у простроченні сплати аліментів, а тому повинен нести цивільну відповідальність, встановлену законом.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що заборгованість зі сплати аліментів виникла з вини відповідача, а тому є всі підстави для стягнення з нього на користь позивача неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

Визначаючи розмір неустойки за прострочення сплати аліментів, суд не може прийняти до уваги розрахунок неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів зроблений позивачем, оскільки у ньому зроблено розрахунок суми пені, який не відповідає дійсності.

Крім того, здійснюючи розрахунок неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, суд враховує положення ч. 1 ст.196 СК України в тій частині, що розмір пені обмежений розміром заборгованості, на який нараховується пеня, яка підлягає застосуванню в силу ст. 5 Цивільного Кодексу України, оскільки вказана норма пом`якшує цивільну відповідальність боржника за несвоєчасну сплату аліментів.

Отже, загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою:

p = (A1х1%хQ1)+(A2х1%хQ2)+……….(Anх1%хQn), де:

p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову;

A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць;

Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць;

A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць;

Q2 - кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць;

An - нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову;

Qn - кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць.

З урахуванням вищезазначених позицій Верховного Суду розмір неустойки (пені) по аліментах за період з 28 вересня 2012 року по 03 березня 2020 року, як просила позивач, становить 502 143,63 гривень.

Враховуючи приписи статті 196 СК України, оскільки сума пені не може перевищувати 100% заборгованості, суд вважає за можливе позовні вимоги задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача неустойку за прострочення сплати аліментів у розмірі 62483,20 гривень.

Крім того, позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», тому з відповідача в дохід держави в порядку ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню судовий збір у розмірі 840,80 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 19, 81, 141, 247, 258-260, 263-265, 354 ЦПК України, ст. ст. 180, 182, 185, 187, 194-196 Сімейного Кодексу України, суд,-

УХВАЛИВ:
Позовні вимоги ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_5 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 , адреса проживання: АДРЕСА_4 до ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_6 , адреса реєстрації: АДРЕСА_4 , третя особа - Дніпровський ВДВС у м. Кам`янське Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), , юридична адреса: пр. Перемоги, 63, м. Кам`янське, 51937,про стягнення пені за несплату аліментів - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_6 , адреса реєстрації: АДРЕСА_4 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_5 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 , адреса проживання: АДРЕСА_4 пеню за прострочення сплати аліментів, які стягуються на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період з 28 вересня 2012 року по 03 березня 2020 року (включно) в розмірі 62 483 (шістдесят дві тисячі чотириста вісімдесят три) гривень 20 копійок.

В задоволенні позову в іншій частині - відмовити

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_6 , адреса реєстрації: АДРЕСА_4 судовий збір в розмірі 840,80 ( вісімсот сорок гривень вісімдесят копійок) на користь держави.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Позивач може оскаржити заочне рішення шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення суду набирає законної сили після закінчення строків подання відповідачем заяви про перегляд заочного рішення або позивачем та іншими учасниками справи апеляційної скарги, якщо заяву та апеляційну скаргу не було подано.

Дата складення повного судового рішення 01 грудня 2022 року.

Суддя Я.В. Замкова