Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" червня 2022 р. Дніпровський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді - Гаврилової О.В.,

за участю секретарів: - Зілінської М.В., Передрій І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, Орган опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, -

в с т а н о в и в:

До Дніпровського районного суду міста Києва звернувся позивач ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та виселення.

Згідно заявлених вимог, позивач просив суд: усунути перешкоди у користуванні власністю шляхом визнання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 та шляхом виселення їх із займаної квартири.

Вимоги позову обґрунтовані тим, що позивач є власником квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та була придбана позивачем на електронних торгах. У спірному житловому приміщенні з 19 червня

2020 року зареєстровані ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 . Позивач зазначає, що відповідач ОСОБА_2 навмисно прописався в квартирі та прописав у ній своїх неповнолітніх дітей 19 червня 2020 року - вже після проведення торгів, щоб чинити перешкоди позивачу в користуванні власністю. Крім того, зазначає, що відповідачі не є членами сім`ї позивача, а їх реєстрація в квартирі перешкоджає належним чином реалізувати позивачу право власності та право користування на дану квартиру, зокрема, право на її відчуження. В позові вказується, що у зв`язку з припиненням права власності ОСОБА_2 на квартиру та за відсутності договірних відносин з позивачем, відповідач втратив право користування цією квартирою, отже він підлягає виселенню без надання іншого житла та зобов`язаний знятися з реєстраційного обліку за вказаною адресою.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 10 серпня 2020 року відкрито провадження в даній справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін. Залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Орган опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації. Зобов`язано Орган опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, відповідно до вимог ст. 19 Сімейного кодексу України, надати письмовий висновок щодо розв`язання спору. (а.с.47-50)

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 07 жовтня 2020 року постановлено продовжити розгляд даної справи в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. (а.с.66-67)

27 січня 2021 року представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Ярошинська І.А. подала до суду заяву про зменшення розміру позовних вимог, в якій вимоги позову викладено в новій редакції, згідно якої позивач просить: усунути перешкоди у користуванні власністю шляхом визнання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 . (а.с.97-98)

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 19 травня 2021 року зупинено провадження у справі 755/10617/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м.Києві державної адміністрації, Орган опіки та піклування Дніпровської районної у м.Києві державної адміністрації, про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, до набрання законної сили судовим рішенням у цивільній справі №755/4345/20 за позовом ОСОБА_2 до Державного підприємства «СЕТАМ», приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Кравець Вадима Валентиновича, третя особа: ОСОБА_1 про визнання публічних торгів недійсними. (а.с.137-139)

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 12 жовтня 2021 року поновлено провадження у справі. (а.с.154-155)

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 15 листопада 2021 року закінчено підготовче провадження в даній справі та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.165-166)

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, його представник - адвокат Ярошинська І.А. подала до суду заяву, в якій просила розглядати справу у відсутність позивача та його представника, позовні вимоги про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням підтримала в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 , який діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_3 та неповнолітнього ОСОБА_4 в судове засіданні не з`явився, подав до суду заяву, за змістом якої просив розглядати справу за його відсутності (а.с.84). Будучи присутнім в підготовчому засіданні 12 листопада 2020 року відповідач зазначив, що він виселений зі спірної квартири, буде проживати в іншому місті та заперечував проти позову.

Представники третіх осіб: Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації та Органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації в судове засідання не з`явились, начальник Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації направив до суду заяву, в якій просив розглядати справу без присутності в судовому засіданні представника Служби та прийняти рішення в найкращих інтересах дітей, направив до суду висновок органу опіки та піклування. (а.с.79)

Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Конституцією України передбачено як захист права власності, так і захист права на житло.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно зі статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК Української РСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Згідно з частиною першою статті 156 ЖК Української РСР члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК Української РСР до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним.

Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме порушене право та з яких підстав.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі - ЄСПЛ) на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику ЄСПЛ як джерело права.

Згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно з рішенням ЄСПЛ від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden) будь-яке втручання у права особи передбачає необхідність сукупності таких умов: втручання повинно здійснюватися «згідно із законом», воно повинно мати «легітимну мету» та бути «необхідним у демократичному суспільстві». Якраз «необхідність у демократичному суспільстві» і містить у собі конкуруючий приватний інтерес; зумовлюється причинами, що виправдовують втручання, які, у свою чергу, мають бути «відповідними і достатніми»; для такого втручання має бути «нагальна суспільна потреба», а втручання - пропорційним законній меті.

У своїй діяльності ЄСПЛ керується принципом пропорційності як дотримання «справедливого балансу» між потребами загальної суспільної ваги та потребами збереження фундаментальних прав особи, враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та надмірний тягар. Конкретному приватному інтересу повинен протиставлятися інший інтерес, який може бути не лише публічним (суспільним, державним), але й іншим приватним інтересом, тобто повинен існувати спір між двома юридично рівними суб`єктами, кожен з яких має свій приватний інтерес, перебуваючи в цивільно-правовому полі.

У рішенні ЄСПЛ від 07 липня 2011 року у справі «Сєрков проти України» (Serkov v. Ukraine), яке набуло статусу остаточного 07 жовтня 2011 року, Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 2 статті 1 Першого протоколу до Конвенції визнає, що держави мають право здійснювати контроль за використанням майна шляхом уведення в дію «законів».

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 жовтня 2020 року у справі №447/455/17 (провадження № 14-64цс20) сформулювала висновки про основні принципи застосування статті 8 Конвенції та статті 1 Першого протоколу до Конвенції, викладені у рішеннях ЄСПЛ, у справах з приводу користування житловими приміщеннями.

Так, виселення особи з житла без надання іншого житлового приміщення можливе за умови, що таке втручання у право особи на повагу до приватного життя та права на житло, передбачене законом, переслідує легітимну мету, визначену пунктом 2 статті 8 Конвенції, та є необхідним у демократичному суспільстві.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 06 березня 2020 року на підставі виконавчого листа №755/18241/14-ц, виданого 12 березня 2015 року Дніпровським районним судом міста Києва на виконання рішення Дніпровським районним судом міста Києва про стягнення з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованості за кредитним договором №2706/0408/71-192 від 15 квітня

2008 року в сумі 2882441,79 грн, в ході виконавчого провадження №60881740, відбулись електронні торги з реалізації нерухомого майна, яке належало ОСОБА_2 , а саме квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та складено Акт приватного виконавця про реалізацію предмета іпотеки від 31 березня

2020 року. (а.с.23-25)

Після відчуження квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 на електронних торгах, а саме - 19 червня 2020 року, відбулась реєстрація за вказаною адресою місця проживання ОСОБА_2 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , які на час розгляду справи продовжують бути зареєстрованими за спірною адресою. (а.с.118-120)

ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_4 та ОСОБА_3 (а.с.82, 83)

01 липня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. видано свідоцтво, яким посвідчена належність ОСОБА_1 на праві власності квартири за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.21) та цього ж числа право власності позивача на квартиру зареєстровано у встановленому законом прядку (а.с.15).

Відчуження майна з електронних торгів належить до угод купівлі-продажу.

Також за змістом наявних в матеріалах справи документів убачається, що належна ОСОБА_2 квартира, яка відчужена на електронних торгах, була придбана відповідачем на кредитні кошти та передана в іпотеку.

Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на предмет іпотеки, якщо іпотечне майно було придбане за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення (частина друга статті 109 ЖК Української РСР).

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України

від 21 грудня 2016 року у справі № 6-1731цс16) та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 753/12729/15-ц (провадження № 14-317цс18).

Відповідно до п.8 ч. 1 ст. 346 ЦК України, право власності припиняється у разі звернення стягнення на майно за зобов`язаннями власника.

Власник житла має право вимагати визнання колишнього власника таким, що втратив право на користування. При цьому втрата права користування житловим приміщенням є наслідком припинення права власності на житлове приміщення у колишнього власника житла, а право зареєстрованих в квартирі за згодою власника осіб

(у тому числі й членів сім`ї попереднього власника), щодо користування квартирою, є похідним від прав власника на це житло.

Що стосується наявного в матеріалах справи висновку Органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації від 20 жовтня 2020 року про недоцільність зняття з реєстрації дітей (а.с.80-81), суд вважає даний висновок недостатньо обґрунтованим, оскільки він містить лише загальні фрази та норми права, в ньому не відображені жодні конкретні обставини, крім реєстрації місця проживання дітей за спірною адресою, а також запрошення чи участь на засіданні комісії їх батьків. З цього вбачається формальний підхід комісії з питань захисту прав дитини до з`ясування наявності підстав для надання саме такого висновку.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 , як новий власник, який придбав спірну квартиру в установленому законом порядку на електронних торгах, не може повною мірою реалізувати своє право, як власника майна, оскільки ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 втратили право користування спірним житловим приміщенням у зв`язку з його відчуженням, проте були зареєстровані за спірною адресою після проведення електронних торгів. При цьому відповідач ОСОБА_2 є боржником за виконавчим провадженням, за яким спірне майно було продано на електронних торгах у рахунок погашення боргу, не є членом сім`ї позивача, як і його сини ОСОБА_4 та

ОСОБА_3 , спільним побутом із позивачем не пов`язані, тому суд убачає визначені законом підстави для задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, Орган опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

На підставі ст. 141 ЦК України, суд присуджує до стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача судовий збір у сумі 2522,40 грн.

Враховуючи наведене та керуючись статтями 316, 317, 319, 321, 325, 328, 346, 383, 391 Цивільного кодексу України, статтей 150, 156 Житлового кодексу Української РСР, ст.ст. 2, 10, 12, 13, 76-81, 89, 141, 258, 259, 263-265, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , зазначене в позовній заяві місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ), ОСОБА_3 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації (місцезнаходження: м.Київ, Харківське шосе, 4-А), Орган опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації (місцезнаходження: м.Київ, Харківське шосе, 4-А) про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_3 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2522,40 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя: