Справа № 466/4676/22
Провадження № 2/466/1811/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

05 грудня 2022 року м. Львів

Шевченківський районний суд м. Львова

в складі: головуючий суддя Едер П. Т.

секретар с/з Настасяк Б. І.

з участю: представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Львові цивільну справу в порядку загального позовного провадження за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зобов`язання до вчинення дій,-

у с т а н о в и в:

04 липня 2022 року адвокат Довгань Володимир Ігорович, який діє в інтересах ОСОБА_2 звернувся до Шевченківського районного суду м. Львова із позовною заявою до ОСОБА_3 про зобов`язання до вчинення дій, у якій просив суд ухвалити рішення, яким обов`язати ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , усунути перешкоди ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , в користуванні коридором загального користування площею 36,5 кв. м. четвертого поверху першого під`їзду будинку АДРЕСА_1 (позначено цифрою І в плані четвертого поверху будинку) шляхом зобов`язання ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , за власні кошти знести самочинно встановлену цегляну стіну та двері в коридорі загального користування четвертого поверху; стягнути з відповідача на користь позивача суму сплаченого судового збору у розмірі 992,40 грн. та витрати на надання професійної правової допомоги в розмірі 6000,00 грн. (а. с. 1-3).

Стислий виклад позицій сторін.

Обґрунтування позивача.

Позивач зазначив, що він є власником квартири АДРЕСА_2 .

Згідно з технічним паспортом квартири та поверхового плану четвертого поверху будинку вхід до його квартири здійснюється через коридор загального користування четвертого поверху загальною площею 36,5 кв. м.

Власником квартир АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4 у вказаному будинку, які сусідні до його квартири є відповідач ОСОБА_3 .

У 2020 році відповідач самочинно, без дозвільних документів, дозволу інших співвласників будинку, встановила цегляну стіну в коридорі загального користування на четвертому поверсі зазначеного будинку та двері (перегородку з дверима), чим відгородила частину коридору загального користування четвертого поверху розмірами 1,5м х 3,65 м.

Проведення відповідачем самочинного встановлення цегляної стіни підтверджується: зверненнями позивача, листами-відповідями ОСББ «Вайт-Хаус» від 16.06.2020 та від 22.02.2021, фотофіксацією.

Для вирішення питання демонтажу влаштованої відповідачем перегородки позивач звертався із заявами до ОСББ «Вайт-Хаус» та до Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради. Однак такі по суті не були вирішені, ОСББ «Вайт-Хаус» позивачу роз`яснило про право самостійно захищати свої права як співвласника будинку в судовому порядку, а Шевченківська районна адміністрація Львівської міської ради звернення та інформаційні запити позивача переадресувала до ОСББ «Вайт-Хаус».

У зв`язку з викладеним змушений звернутися до суду за захистом свого порушеного права.

Крім того, позивач вважає, що встановленою перегородкою з дверима порушуються його права та законні інтереси по користуванню загальним коридором будинку та належною йому квартирою та вважає, що відповідач повинна знести встановлену перегородку і двері, оскільки відповідач своїми діями відгородила частину загального коридору площею 1,5 м х 3,65 м та позбавила позивача права на його використання.

Обґрунтування заперечень відповідача.

Відповідачем ОСОБА_3 у встановлений, згідно ухвали судді про відкриття провадження у справі строк, письмовий відзив на позовну заяву подано не було.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Львова від 05 липня 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження за правилами загального позовного провадження у підготовчому засіданні (а. с. 23).

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 17 жовтня 2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а. с. 43).

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 05 грудня 2022 року постановлено проводити заочний розгляд (а. с. 55).

Фактичні обставини встановлені судом, зміст спірних правовідносин, оцінка доказів та висновки суду.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 адвокат Довгань В. І. підтримав вимоги позовної заяви, покликаючись на підстави та мотиви, викладені в ній, просив позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання повторно не з`явилася, хоча належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи, що підтверджується відповідним оголошенням про її виклик, яке розміщено на офіційному веб-сайті судової влади України, а також від неї не надходило відзиву на позовну заяву, клопотання про відкладення розгляду справи чи розгляду справи за її відсутності.

Оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без її участі, суд вважає за можливе заслухати справу на підставі наявних доказів.

Суд, заслухавши доводи представника позивача, дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно оцінивши надані докази та давши їм належну оцінку, встановив наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом.

Відповідно до положень, викладених у ст. ст. 13, 81 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У ст. 76 ЦПК України зазначено, що доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з вимогами статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження.

Судом встановлено та підтверджено доказами наступне.

Згідно з Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, квартира АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, належить позивачу ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 11.07.2019 приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Попович Ю. О., реєстраційний № 3804 (а. с. 8).

Згідно з технічного паспорта на квартиру АДРЕСА_2 , вказана квартира розташована на четвертому поверсі першого під`їзді вказаного багатоквартирного будинку та вхід до квартири позивача здійснюється через коридор загального користування четвертого поверху загальною площею 3,65 кв. м. (а. с. 9-10).

Згідно з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, власником квартири АДРЕСА_3 та квартири АДРЕСА_5 є відповідач ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 (а. с. 13, 14).

Згідно відповіді за вих. № 200616-001 від 16.06.2020 на повторне звернення позивача ОСОБА_2 від 09.06.2020 щодо питання влаштування стіни у місцях загального користування на 4 поверсі в 1 під`їзді будинку, ОСББ «Вайт-Хаус» повідомило позивача, що стіна у місцях загального користування на 4 поверсі в 1 під`їзді будинку, що відділяє квартири АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4 , влаштована за кошт власника цих квартир без дотримання положень Статуту об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Вайт-Хаус» і це влаштування виконано самовільно. Відповідно до Статуту місця загального користування є спільною власністю і питання їх використання є виключною компетенцією Загальних Зборів. Тому рішення про приєднання частини місць загального користування до квартир повинно бути оформлено протоколом рішення зборів, інакше воно трактується як самовільне захоплення і повинно бути оскаржене в суді. Правління ОСББ листом повідомляло власника квартир АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4 щодо необхідності вжити заходів щодо самовільно влаштованої стіни (демонтувати або оформити це протоколом рішення зборів), проте жодних дій з боку власника не було вчинено.

Відтак, судовим розглядом встановлено, що відповідачем ОСОБА_3 самочинно, без дозвільних документів, дозволу інших співвласників будинку, встановлено цегляну стіну в коридорі загального користування на четвертому поверсі багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 та двері (перегородку з дверима), чим відгороджено частину коридору загального користування четвертого поверху.

Станом на день звернення до суду відповідач ОСОБА_3 не вжила жодних заходів щодо самовільно влаштованої стіни (демонтаж або оформлення протоколом рішення зборів), відтак обмежила право позивача на вільне та безперешкодне користування загальним коридором будинку та належною йому квартирою.

Відповідно до ч. 2 ст. 382 ЦК України, усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», спільне майно багатоквартирного будинку є спільною сумісною власністю співвласників.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», співвласники мають право вільно користуватися спільним майном багатоквартирного будинку з урахуванням умов та обмежень, встановлених законом або рішенням співвласників. Реалізація співвласником своїх прав не може порушувати права інших співвласників.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», співвласники зобов`язані: додержуватися вимог правил утримання багатоквартирного будинку і прибудинкової території, правил пожежної безпеки, санітарних норм; забезпечувати додержання вимог житлового і містобудівного законодавства щодо проведення реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення приміщень або їх частин.

Відповідно до ст. 179 ЖК України, користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Правилами користування приміщеннями житлових будинків, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 24.01.2006 року № 45 передбачено, що проведення переобладнання і перепланування житлових і підсобних приміщень, балконів і лоджій можливо тільки за відповідними проектами без обмеження інтересів інших громадян, які проживають у будинку, та з дозволу власника будинку (квартир) та органу місцевого самоврядування, виданого в установленому порядку.

Переобладнання й перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень згідно з п.п. 1.4.1 - 1.4.4 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу України від 17.05.2005 р. № 76, дозволяється робити після одержання дозволу виконавчого комітету місцевої Ради відповідно до законодавства. До елементів перепланування житлових приміщень належать: перенесення і розбирання перегородок, перенесення і влаштування дверних прорізів, улаштування і переустаткування тамбурів, прибудова балконів на рівні перших поверхів багатоповерхових будинків тощо. Переобладнання і перепланування житлових приміщень, що призводять до порушення тривкості або руйнації несучих конструкцій будинку, погіршення цілісності і зовнішнього вигляду фасадів, порушення протипожежної безпеки та засобів протипожежного захисту, не допускається. Перепланування житлових приміщень, що погіршує умови експлуатації проживання всіх або окремих громадян у будинку або квартирі, не допускається.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 Цивільного кодексу України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього (ч.2 ст.376 ЦК).

Відповідно до ч. 7 ст. 376 ЦК України, у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Судовим розглядом не спростовано доводів позивача, що станом на момент звернення до суду відповідачем усунуто перешкоди в користуванні коридором загального користування площею 36,5 кв. м. четвертого поверху першого під`їзду у будинку АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільного права та інтересу може бути визнання права.

Відповідно до статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 317, ст.319, ст.321 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування або розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч. 2 ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Враховуючи вищевикладене, надавши правову оцінку доводам та доказам, що подані позивачем, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є підставними, вимоги позивача ґрунтуються на вимогах закону, докази на які позивач посилається є належними та допустимими, а тому такі підлягають задоволенню в повному обсязі.

Згідно вимог п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Керуючись ст. ст. 4, 11, 12, 13, 77, 81, 141, 142, 263-265, 268, 280-283, 352, 354 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зобов`язання до вчинення дій задовольнити.

Зобов`язати ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , усунути перешкоди ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , в користуванні коридором загального користування площею 36,5 кв. м. четвертого поверху першого під`їзду будинку АДРЕСА_1 (позначено цифрою І в плані четвертого поверху будинку) шляхом зобов`язання ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , за власні кошти знести самочинно встановлену цегляну стіну та двері в коридорі загального користування четвертого поверху.

Стягнути з ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , суму сплаченого судового збору у розмірі 992,40 грн. (дев`ятсот дев`яносто дві гривні 40 копійок).

Позивач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_6 .

Відповідач: ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_7 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення може бути повністю або частково оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 26 грудня 2022 року.

Суддя П. Т. Едер