Справа № 727/6081/22
Провадження № 2/727/1412/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(повний текст)

15 грудня 2022 року м. Чернівці

Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі:

головуючої судді: М.Є. Бойко,

при секретарі: Стефанчук О.І.,

за участю:

представника позивачки ОСОБА_1 адвоката Поляк М.В.,

представника відповідача адвоката Якобишеної Т.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в м. Чернівці, в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа на стороні позивачки: ОСОБА_3 , про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом виселення,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2022 року адвокат Поляк М.Я звернулась до суду в інтересах ОСОБА_1 із вищезазначеним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги наступними обставинами.

Позивачці на підставі договору дарування від 08.09.2008 року на праві власності належить Ѕ частка квартири АДРЕСА_1 .

На підставі договору найму від 23 квітня 2010 року іншою співвласницею цієї квартири матір`ю позивачки ОСОБА_3 та за згодою позивачки укладено з відповідачем договір найму однієї кімнати в цьому житловому приміщенні терміном на 12 років, який закінчився 23.04.2022 року.

Раом з тим, ОСОБА_2 відмовляється звільнити вказану квартиру, про небажання позивачки продовжувати договір найму був повідомлений письмово, направлену йому вимогу про виселення та передачу ключів не виконав, реєстрацію місця проживання не змінив, а тому позивачка змушена звернутись до суду із даним позовом та просить, з урахуванням також поданих нею 18.10.2022 року доповнень підстав позову, а саме: в зв`язку із зняттям на даний час відповідача з реєстрації у спірному житлі, усунути їй перешкоди у користуванні власністю шляхом виселення відповідача з квартири АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 28.07.2022 року по справі відкрито провадження та постановлено її розгляд проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

30.09.2022 року до суду надійшов відзив на позов представника ОСОБА_2 адвоката Якобишеної Т.Д., в якому вона просила суд відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 , виходячи з наступного.

Із ухвалою суду про відкриття провадження та позовною заявою адвокат ознайомилася лише 13 вересня 2022 року, оскільки ОСОБА_2 з 07 липня 2022 року по 07 вересня 2022 року перебував за межами України, що підтверджується відповіддю Головного центру обробки спеціальної інформації N° 91-25914/0/15-22 від 16.09.2022 року. Таким чином, строк, встановлений ухвалою суду від 28.07.2022 року на подання відзиву відповідачем пропущений з поважних причин.

Квартира АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченим Першою Чернівецькою державною нотаріальною конторою 03 травня 2001 року за реєстровим N° 3-610, належала на праві власності ОСОБА_2 , останній в ній постійно проживає вже понад двадцять років.

08 вересня 2008 року відповідач подарував її своїй дружині ОСОБА_3 та падчерці ОСОБА_1 по 1/2 частці кожній, договір дарування посвідчено приватним нотаріусом Козловою Н. В. на бланку ВКР N° 662260, зареєстровано в реєстрі за No 9740,

Зазначена квартира є для нього єдиним житлом, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного ресстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

У кінці квітня 2010 року Відповідач із дружиною ОСОБА_3 звернулися до ЖБК № 64 «Камчатка» з приводу його реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 та, оскільки для її проведення у нього вилучався паспорт, паспортистка запропонувала ОСОБА_2 на декілька днів підписати «якийсь договір», запевнивши, що він буде знищений після повернення йому паспорта із відміткою про ресстрацію. Разом з тим, жодного договору найму строком на 12 років відповідач ніколи не укладав та не підписував. Більш того, відповідно до копії договору найму від 23.04.2010 року його стороною зазначено не позивачку, а третю особу - ОСОБА_3 , яка жодних вимог до нього не пред`являла.

Крім того, адвокат вказала, що жодних повідомлень про розірвання з відповідачем договору найму останній не отримував.

Також ОСОБА_1 , на думку адвоката, не надано належних і достатніх доказів порушення відповідачем правил співмешкання і, взагалі, порушення ним права власності позивачки, а також доказів створення ним перешкод їй у користуванні спірною квартирою.

Сам факт припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє його права користування займаним приміщенням, а спір повинен бути вирішений з урахуванням балансу інтересів обох сторін.

Тривалий час проживання особи в житлі, незалежно від його правового режиму, с достатньою підставою для того, щоб вважати відповідне житло належним такій особі в розумінні ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а тому наступне виселення її з відповідного житла є невиправданим втручанням у приватну сферу особи, порушенням прав на повагу до житла.

13.10.2022 року до суду надійшла відповідь на відзив адвоката Поляк М.В., в якому остання зазначила наступне.

Із відзивом на позовну заяву вона ознайомилась 05 жовтня 2022 року.Ухвалою Шевченківського районного суду м.Чернівці від 28.07.2022 р. встановлено п`ятиденний строк для подання відповіді на відзив.Зважаючи на зазначене, строк для подання відповіді на відзив нею дотримано.

Підставою проживання вІдповідача в спірній квартирі є договір Найму (піднайму) житлового приміщення в будинку, укладений між ним та ОСОБА_4 23.04.2010 року, згоду на укладення якого надала позивачка, а не перебування у сімейних правовідносинах. Відтак, вищезазначені відповідачем обставини не стосуються предмета доказування, а норми, на які посилається представник відповідача, зокрема ст.ст: 109 ЖК УРСР, ч.1 ст.156, ч.4ст.156 ЖК України не регулюють правовідносини сторін.

Враховуючи те, що відповідач проживав в квартирі на підставі договору найму, строк дії договору закінчився і позивачка не бажає його продовжувати, відповідач відмовляється звільнити займане приміщения, комунальні послуги, всупереч вимогам ч.3 ст.185 ЦК України, не оплачує, що є істотним порушенням умов договору найму, він підлягає виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення на підставі ст.ст.169,526, 629, 785, 826, 391 ЦК України, при цьому Позивачка не зобов`язана доводити у Відповідача наявність іншого житла, оскільки це не входить до предмета доказування.

Також адвокат зазначила, що твердження Відповідача про те, що він не отримував листи Позивачки з вимогою звільнити займане приміщення через перебування за кордоном не підтверджені ОСОБА_2 належними доказами.

26.10.2022 року до суду надійшли заперечення адвоката відповідача ОСОБА_5 , в яких вона вказала, що надала належні докази на підтвердження неотримання відповідачем вимоги позивачки про звільнення займаного ним приміщення. Крім того, адвокат зазначила, що вважає незаконним зняття ОСОБА_2 з реєстрації у спірній квартирі, оскільки ОСОБА_3 було достовірно відомо про наявність даного спору в суді, який ще не вирішений.

У судове засідання позивачка ОСОБА_1 не з`явилась, надавши письмові пояснення на підставі ст.43 ЦПК України, в яких просила розглядати справу без її участі та зазначила, що на момент укладення договору найму з відповідачем вона була неповнолітньою, а тому не була його стороною, а лише надавала згоду на його укладення. З огляду на те, що строк дії цього договору найму (піднайму) закінчився, з реєстрації у належній їй квартирі відповідача знято, останній втратив право на проживання в ній, проте він всупереч її відповідним вимогам продовжує в ній проживати, не сплачує комунальні платежі, між ними постійно виникають суперечки, тобто, ОСОБА_2 створює їй перешкоди у користуванні своїм майном, а тому вона просить їх усунути шляхом виселення відповідача та стягнути з нього на її користь судові витрати по справі.

Адвокат Поляк М.В. у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити з підстав, викладених у позові. Одночасно суду пояснила, що оригінал договору найму від 23.04.2010 року у позивачки відсутній, що унеможливлює подання його до суду та підтверджує поважність причин ненадання такого доказу. Вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній доказами, оскільки їх кількість є достатньою для встановлення всіх обставин, які обґрунтовуються вимоги та заперечення сторін, та для ухвалення судового рішення.

Представник відповідача адвокат Якобишена Т.Д. у судовому засіданні просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог за їх недоведеністю, оскільки відповідач категорично заперечує укладення між ним та ОСОБА_3 будь-якого договору найму, крім того, оригіналу останнього суду не надано, що позбавляє можливості відповідача заявити зокрема клопотання про призначення по справі судової почеркознавчої експертизи для доведення своїх доводів про те, що він не підписував договору, який в копії надано суду позивачкою.

Третя особа ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилась, письмово просила суд проводити розгляд справи у її відсутність, одночасно при цьому зазначивши, що позовна заява ОСОБА_1 відповідає її інтересам, вона її вимоги підтримує та просить задовольнити. Вказала також, що зняття ОСОБА_2 із зареєстрованого його місця проживання відбулось за її згодою, оскільки строк дії договору найму зкінчився, і вона не бажає, щоб відповідач проживав у квартирі, яка на праві власності належить їй та позивачці і надалі створював їм перешкоди у користуванні власністю.

Заслухавши преставників сторін, ОСОБА_2 , допитаного у якості свідка відповідно до ч.1 ст.92 ЦПК України, який пояснив суду, що не укладав з ОСОБА_3 договору найму, а також, що підпис, який міститься у наданій позивачкою суду його копії, йому не належить, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши всі докази у справі на відповідність їх критеріям належності, допустимості, достовірності та достатності та відповідні норми права, суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належала на праві власності відповідачу ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про спадщину за заповітом, посвідченого Першою чернівецькою державною нотаріальною конторою 3.05.2001 року за реєстровим № 3-610, зареєстрованого в Чернівецькому комунальному обласному бюро технічної інвентаризації 15.12.2004 року, порядковий номер об`єкта нерухомого майна 9070978, Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 5864141, виданого Чернівецьким комунальним обласним бюро технічної інвентаризації 12.12.2004 року.

Таким чином, Відповідач в цій справі ОСОБА_2 був власником спірної квартири, його доводи про те, що він вселився та проживав у ній ще за життя матері -спадкодавця позивачкою не спростовані.

Як вбачається з матеріалів справи, 08 вересня 2008 року Відповідач подарував належну йому квартиру АДРЕСА_1 своїй дружині на той час ОСОБА_3 та доньці останньої - ОСОБА_1 , по 1/2 частці кожній з них. Відповідний договір дарування посвідчено приватним нотаріусом Козловою Н. В. на бланку ВКР N 662260, зареєстровано в реєстрі за N 9740.

ОСОБА_2 зареєстрований у вищевказаній квартирі з 08.04.2010 року.

Відповідно до пунктів 1,2 копії договору найму (піднайму) житлового приміщення в будинку від 23.04.2010 року, наданого позивачкою, зареєстрованого у житлово-будівельному кооперативі № 64 «Камчатка», ОСОБА_3 здала ОСОБА_2 під найм житлову кімнату в квартирі АДРЕСА_1 терміном на 12 років.

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, частини першоїстатті 15 ЦК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.

Отже, вказана норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес.

Способи захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст. ст. 55, 124 Конституції України, ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 16 ЦК України, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Приписами статті 759 ЦК України визначено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Згідно з частинами першою та третьою статті 810 ЦК України за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату. До договору найму житла, крім найму житла, що є об`єктом права державної або комунальної власності, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено законом.

Договір найму житла укладається у письмовій формі (частина перша статті 811 ЦК України).

Позовні вимоги про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом виселення відповідача обґрунтовані позивачкою закінченням строку договору найму, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 23.04.2010 року, згідно з яким кімната у квартирі АДРЕСА_1 начебто була передана в тимчасове платне користування Відповідачу

Вирішуючи питання про обгрунтованість цих позовних вимог суд звертає увагу на наступне.

За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина перша та друга статті 77 ЦПК України).

Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Статтею 95 ЦПК України передбачено загальні вимоги щодо письмових доказів у справі та врегульовано, що якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Такий наслідок неподання для огляду оригіналу письмового доказу є імперативним, а отже, для підтвердження відповідності копії оригіналу документа сторона спору зобов`язана надати суду для огляду оригінал письмового документа або зазначити про наявність в іншої особи оригіналу такого письмового документа (частини п`ята - шоста статті 91 ГПК України).

Згідно зі ст. 95 Цивільного процесуального кодексу України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

В матеріалах справи наявна копія Договору найму (піднайму) житлового приміщення в будинку від 23.04.2010 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

Разом з тим, Відповідач заперечував факт укладення вказаного договору. Оригінал даного доказу ані Позивачкою, ані іншою стороною суду не надано, хоча у позові ОСОБА_1 вказала, що він знаходиться у неї. Вимоги ухвали суду від 19.10.2022 року про витребування оригіналу договору найму від 23.04.2010 року з Житлово-будівельного кооперативу № 64 «Камчатка» та у позивачки також не виконано.

Враховуючи зазначене, такий доказ не береться до уваги.

Отже, позивачка не довела належними та допустимими доказами підстав, зазначених нею у позові для задоволення позовних вимог на підтвердження порушення її прав відповідачем внаслідок продовження проживання та користування жилим приміщенням на підставі договору найму після закінчення строку його дії та розірвання, рівно як і не довела того, що відповідач проживає в ньому на підставі договору найму (піднайму) від 23.04.2010 року та незаконності підстав його проживання.

Доводи ОСОБА_6 про те, що в зв`язку із зняттям з реєстрації відповідач втратив право на проживання в ній, не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки, як роз`яснив Пленум ВСУ в п.15 постанови «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» від 1.11.1996 року №9, наявність чи відсутність реєстрації сама по собі не може бути підставою для визнання права користування житловим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилася туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.

Іншими підставами, які б заперечували право ОСОБА_2 на проживання чи право користування ним спірною квартирою та підтверджували створення ним перешкод позивачці у користуванні нею своєю власністю, ОСОБА_1 позовні вимоги не обгрунтовувала.

З огляду на наведене позов задоволенню не підлягає.

Вирішуючи вимоги сторін про відшкодування судових витрат суд виходить з наступного.

В зв`язку із тим, що у задоволені позовних вимог судом відмовлено витрати позивачки по оплаті судового збору та правничої допомоги адвоката відшкодуванню не підлягають (п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України).

Захищаючи свої права, відповідач ОСОБА_2 звернувся за правничою допомогою до адвоката Якобишеної Т.Д.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі та до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Згідно зі ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Тобто, розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, слід виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

Такий правовий висновок було зроблено Верховним Судом в постанові від 06.03.2019 року у справі № 922/1163/18.

Суд також враховує положення частини шостої статті 137 ЦПК України, за якими обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи, Відповідачем на підтвердження понесення витрат на правничу допомогу в суді надано Договір № 61 про представництво інтересів в цивільному процесі та надання правової допомоги від 09.09.2022 року, ордер про надання правничої допомоги, розрахунок суми судових витрат, Додаткову угоду № 1 до договору № 61 від 09.09.2022 року про розмір гонорару адвоката ОСОБА_5 у фіксованому розмірі 20 000 грн., розрахункову квитанцію до прибуткового касового ордеру № б/н від 09.09.2020 року про сплату 20 000 грн. адвокату Відповідачем ( а.с.а.с. 38, 72-76).

Жодних клопотань чи заяв про зменшення розміру витрат на правничу допомогу до суду не надходило.

Таким чином, надавши оцінку наданим Відповідачем доказам на підтвердження заявлених ним вимог про стягнення з Позивачки на його користь судових витрат, ураховуючи повну відмову у задоволенні позову, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрат на правничу допомогу у розмірі 20 000,00 грн., документально підтверджених в розрізі досліджуваного спору.

На підставі викладеного та, керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 76-83, 130, 131, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа на стороні позивачки: ОСОБА_3 , про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом виселення відмовити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживаючого: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 20 000,00 грн (двадцять тисяч гривень).

Рішення суду може бути оскаржене до Чернівецького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набуває законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення складений 20 грудня 2022 року.

Ознайомитись з текстом судового рішення в електронній формі сторони можуть за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua/.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України.

Суддя М. Є. Бойко