Рішення

ІмЕНЕм України

справа № 521/5444/22

провадження № 2/521/2860/22

01 червня 2022 року м. Одеса

Малиновський районний суд міста Одеси в складі:

Головуючого судді Михайлюка О.А.,

при секретарі Жезняк Т.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради в інтересах неповнолітнього ОСОБА_1 та малолітньої ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа - Територіальний відділ служби у справах дітей Одеської міської ради у Малиновському районі про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, -, -

встановив:

Орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради в інтересах неповнолітнього ОСОБА_1 та малолітньої ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , третя особа - Територіальний відділ служби у справах дітей Одеської міської ради у Малиновському районі про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, посилаючись на те, що ОСОБА_3 є матір`ю неповнолітніх дітей - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відомості про батька дітей до актового запису про народження внесені відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України.

Оскільки відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не піклується про дітей, позивач вимушений звернутись до суду з позовом про позбавлення батьківських прав.

Представник позивача в судове засідання з`явилась, позовні вимоги підтримала, просили суд їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання з`явилася, позовні вимоги не визнала, заперечувала проти задоволення позову.

Представник третьої особи в судове засідання з`явилась, позовні вимоги підтримала, просили суд їх задовольнити.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає що заявлені вимоги не обґрунтовані та не підлягають задоволенню.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 є матір`ю неповнолітніх дітей - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відомості про батька дітей до актового запису про народження внесені відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України, що підтверджується Витягами з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України.

Рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 18 листопада 2020 року у справі №521/10835/20 відібрано ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 від матері ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , без позбавлення батьківських прав та стягнуто з ОСОБА_3 аліменти на утримання дітей у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позовної заяви до суду з перерахуванням коштів на особистий рахунок кожної дитини до моменту повернення дітей у родину.

Розпорядженнями Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради від 12 лютого 2021 року №41/01-06 та №42/01-06 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 надано статуси дітей, позбавлених батьківського піклування.

Розпорядженням Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради від 01 квітня 2021 року №132/01-06 ОСОБА_1 був зарахований на повне державне забезпечення до комунального закладу «Кілійский навчально-реабілітаційний центр з поглибленим професійно-трудовим навчанням» Одеської обласної ради.

Розпорядженням Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради від 01 квітня 2021 року №131/01-06 та путівкою Департаменту соціальної політики Одеської обласної державної адміністрації №282, ОСОБА_2 була влаштована на повне державне забезпечення до Одеського дитячого будинку-інтернату (м. Одеса, вул. Макаренка, буд. 20).

Відповідно до висновку органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради №0516/01-20 від 02 березня 2022 року щодо доцільності позбавлення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьківських прав відносно її неповнолітнього сина - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та малолітньої доньки - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , орган опіки та піклування вважає, що це є обґрунтованим та доцільним.

Частиною 6 ст.19 СК України визначено, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Так, даний висновок надається на підставі засідань комісії органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав, який проводить відповідну перевірку щодо підстав для надання відповідного висновку. Для підготовки цього висновку комісія спілкується з обома батьками, вивчає наявність підстав для позбавлення батьківських прав.

У висновку зазначено, що на засіданні комісії з питань захисту прав дітей Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради 23 лютого 2022 року була присутня мати дітей та вона не згодна з позбавленням її батьківських прав.

Відповідач в судових засіданнях вказує на те, що вона не погоджується з висновком органу опіки та піклування, просить не позбавляти її батьківських прав.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 СК України рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання, якщо протягом десяти днів від часу його винесення заінтересована особа не звернулася за захистом своїх прав або інтересів до суду, крім випадку, передбаченого частиною другою статті 170 цього Кодексу.

У даному випадку висновок, а не рішення було надане органом опіки та піклування в порядку ч. 4, 5 ст. 19 СК України і він оскарженню не підлягає та носить рекомендаційний характер, тому суд може постановити рішення інше ніж пропонує орган опіки та піклування.

Згідно з ч.2, 4 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ч.1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

У ст. 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держава вживає усіх необхідних заходів з метою захисту дитини від відсутності піклування або недбалого ставлення до неї з боку батьків.

За положеннями ч. 1, 2 ст. 27 цієї Конвенції кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з ч.1, 2 ст. 3 Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Відповідно до п. п. 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

У постанові Верховного Суду від 29.09.2021 року по справі №459/3411/17 зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Як вбачається із матеріалів справи, судом не встановлено вини в діях матері за наявних доказів та обставин справи.

Згідно ч. 1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці.

Суд на перше місце має ставити «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, правові наслідки позбавлення батьківських прав визначено статтею 166 СК України. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків.

Пунктом 1 статті 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону та процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо та необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Європейський суд з прав людини зазначав, що позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, і тоді інтереси повинні мати переважний характер над інтересами батьків, між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага.

Вирішення питання позбавлення батьківських прав має грунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки.

Згідно з частинами першою-третьою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

ОСОБА_3 під час розгляду справи зазначає, що категорично проти позбавлення її батьківських прав відносно дітей, вказує, що вона на теперішній час не може забрати дітей на виховання в родину, тому що її матеріальний стан та умови проживання поки не покращилися, але вона офіційно працює та в міру своїх можливостей робить все для дітей. Відповідач бажає, щоб діти залишалися в державних закладах, ОСОБА_1 отримав освіту.

Також відповідач вказує, що вона цікавиться життям дітей, в міру своїх можливостей намагалася їх відвідувати в державних закладах, але у зв`язку з введенням карантину на території України та віддаленістю закладів не відвідувала дітей часто.

В судовому засіданні як свідка допитано матір відповідачки ОСОБА_5 , яка вказала, що її дочка любить своїх дітей, в силу можливостей намагається виконувати свої батьківські обов`язки, просить не позбавляти її батьківських прав.

В матеріалах справи відсутні беззаперечні докази того що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, або свідомо ними нехтує.

За таких обставин суд не вважає можливим позбавити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьківських прав відносно її неповнолітнього сина - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та малолітньої доньки - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей у розмірі 50 % прожитквого мінімуму для відповідного віку дітей до досягнення ними повноліття суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Відповідно п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення.

Судом встановлено, що рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 18 листопада 2020 року у справі №521/10835/20 стягнуто з ОСОБА_3 аліменти на утримання дітей у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позовної заяви до суду з перерахуванням коштів на особистий рахунок кожної дитини до моменту повернення дітей у родину.

Статтею 124 Конституції України встановлено, що судові рішення ухвалюються іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 18 листопада 2020 року у справі №521/10835/20 не скасоване та набрало законної сили.

Судом також встановлено, що діти знаходяться у державних закладах та в родину не повернуті.

За таких обставин, враховуючи наявність рішення про стягнення аліментів, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, суд не вважає можливим задовольнити позовну вимогу про стягнення аліментів.

Керуючись ст. 7, 19, 155, 164, 165, 166, 180-182 СК України, ст. ст. 2, 10, 89, 265, 354 ЦПК України, суд -

вирішив:

В задоволенні позову Органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради в інтересах неповнолітнього ОСОБА_1 та малолітньої ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа - Територіальний відділ служби у справах дітей Одеської міської ради у Малиновському районі про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів - відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: О.Михайлюк

01.06.22