Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №348/2899/21

27 травня 2022 року м.Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області

в складі головуючої-судді: Міськевич О.Я.

секретаря судового засідання: Боєчко О.Р.

представника позивача: Романишина Д.М.

розглянувши в порядку загального позовного провадження в підготовчому засіданні в приміщенні Надвірнянського районного суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Надвірнянського районного відділу Державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Приватний нотаріус Вірстюк Тарас Васильович, про усунення перешкод в розпорядженні нерухомим майном шляхом зняття арешту з майна,-

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог:

ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до Надвірнянського районного відділу ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Приватний нотаріус Вірстюк Т.В., про усунення перешкод в розпорядженні нерухомим майном шляхом зняття арешту з майна.

В обгрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що вона є спадкоємицею після смерті її матері ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після її смерті залишилось спадкове майно, а саме половина житлового будинку в АДРЕСА_1 , яка належала померлій на підставі свідоцтва про право власності на жилий будинок від 13 січня 1993 року виданого виконкомом Стримбівської сільської ради.

09 грудня 2005 року Надвірнянською районною нотаріальною конторою на підставі її заяви було зареєстровано спадкову справу після смерті матері ОСОБА_2 . До цього часу свідоцтво про право на спадщину не оформлено.

В 2021 році вона звернулась до державного нотаріуса Войташека І.І., який повідомив, що в єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна відносно її матері наявна інформація про накладення обтяжень, які на даний час не зняті, а тому успадковане мною майно може попасти під арешт. Та рекомендував звернутись у виконавчу службу, оскільки арешт накладався на підставі постанови державного виконавця. Як вбачається з постанови державного виконавця, тип обтяження: арешт(архівний запис), реєстраційний номер обтяження № 6525532, зареєстровано 05.02.2008 12:12:58, реєстратор: приватний нотаріус Вірстюк Т.В., підстава обтяження: постанова, ЗБ-280, 04.03.2004р, Державна виконавча служба (ДВС), 01-08/375 03.03.2004р., об`єкт обтяження - невизначене майно, все майно, власник: ОСОБА_2 , Івано-Франківська область, Надвірнянський район, м.Надвірна, с.Лоєва (Надвірнянський район). Тобто обтяження зареєстровано через 2 роки і 8 місяців після того як її мати померла.

З довідки Надвірнянського районного відділу державної виконавчої служби Південно-західного міжрегіонального Управління Міністерства Юстиції (м.Івано-Франківськ) від 07.10.2021 року № 160 встановлено, що згідно даних АСВП та Журналів обліку виконавчих проваджень переданих державному виконавцю Надвірнянського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) будь-яких боргів по сплаті грошових сум в дохід держави, підприємств, установ, організацій та громадян про стягнення з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , жительки с.Лоєва не перебуває.

На її заяву про зняття арешту Надвірнянський відділ ДВС зазначив, що не в змозі зняти арешту з вказаного майна, оскільки у відділі немає даних в якому виконавчому провадженні було накладено арешт так як строк зберігання завершених виконавчих проваджень становить 3 роки.

З відповіді Надвірнянського районного суду від 09.11.2021 року № 01-49/3/2021 встановлено, що в провадженні суду у 2001 році перебувала на розгляді цивільна справа за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу. За результатами розгляду, якої 10 жовтня 2001 року постановлено рішення, яким з ОСОБА_2 стягнуто на користь ОСОБА_3 534,00грн боргу, 42.44грн. 3% річних та 71грн. судових витрат. Згідно змісту рішення суду, відповідачка в судове засідання не з`явилася. Згідно даних потового зв`язку в даний час вона знаходиться за межами України. В супровідному листі суду також зазначено, що в період з 2003 по 2005 років інших кримінальних справ, або справ про накладення арешту на майно, яких стороною була ОСОБА_2 відсутня.

З відповіді Івано-Франківського обласного державного нотаріального архіву від 10.11.2021 року за № 1172/01-17 вбачається, що приватним нотаріусом Надвірнянського районного нотаріального округу Вірстюком Т.В. архівні документи для зберігання до нотаріального архіву не передавалися.

Стислий виклад позицій сторін:

Представник позивача адвокат Романишин Д.М. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю з підстав, зазначених в позовній заяві. Зазначив, що в інший спосіб врегулювати спір не має можливості, а тому позивач змушена звертатись до суду з позовом. Просив суд ухвалити рішення, яким зняти арешт з невизначеного майна, всього нерухомого майна, яке належало ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , що був зареєстрований 05.02.2008 12:12:58, реєстратором: приватним нотаріусом Вірстюком Т.В., підстава обтяження : постанова, ЗБ-280, 04.03.2004 р., Державна виконавча служба (ДВС), 01-08/375 03.03.2004р.

Представник відповідача Надвірнянського районного відділу Державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) в судове засідання не з`явився, з невідомих суду причин, про час та місце проведення судового засідання повідомлявся завчасно належним чином поштовим зв`язком, про що свідчить розписка про вручення.

Представник третьої особи Приватний нотаріус Вірстюк Тарас Васильович в судове засідання не з`явився, від представника поступила письмова заява, в якій просить справу розгляди у їх відсутності.

Процесуальні дії у справі:

Ухвалою судді Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 24.12.2021 по даній справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання.

Ухвалою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 02.02.2022 року витребувано докази по справі.

Ухвалою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 27.04.2022 по даній справі закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті.

Фактичні обставини, встановлені судом:

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 і її батьками є ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 8).

27.04.1991 року позивач ОСОБА_1 уклала шлюб з ОСОБА_5 , в зв`язку з чим змінила прізвище з « ОСОБА_6 » на « ОСОБА_7 », що підтверджується копією свідоцвта про укладення шлюбу (а.с.9).

ІНФОРМАЦІЯ_2 позивача мати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 померла в місті Прага 4 - Мондржани, Чеська Республіка, підтверджується свідоцтвом про смерть виданим відділом РАЦС муніципалітету Прага 12, м.Прага, яке видане 27.10.2005 року та оформлене на чеській мові з перекладом на українську (а.с. 10).

Згідно свідоцтва про право власності на житловий будинок від 13 січня 1993 року виданого виконкомом Стримбівської сільської ради, ОСОБА_2 належить на праві особистої власності в половині житловий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований в АДРЕСА_2 . Свідоцтво видане на підставі рішення виконкому Надвірнянської районної Ради народних депутатів № 91 від 13.06.1990 року. 15.01.1993 року Івано-Франківським обласним бюром технічної інвентаризації зареєстровано право особистої власності в реєстрову книгу № 2 за реєстровим №328 (а.с. 11).

Після смерті ОСОБА_2 залишилось спадкове майно, а саме половина житлового будинку в АДРЕСА_1 .

09 грудня 2005 року Надвірнянською районною нотаріальною конторою на підставі заяви позивача ОСОБА_1 заведено спадкову справу після смерті матері ОСОБА_2 , що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі №2637331 (а.с.12).

В 2021 році позивач ОСОБА_1 звернулась до державного нотаріуса Войташека І.І. з метою оформлення спадщини після смерті матері ОСОБА_2 ..

З інформації в єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна відносно ОСОБА_2 наявна інформація про накладення обтяжень, які на даний час не зняті. Арешт накладався на підставі постанови державного виконавця. Тип обтяження: арешту(архівний запис), реєстраційний номер обтяження № 6525532, зареєстровано 05.02.2008 12:12:58, реєстратором: приватним нотаріусом Вірстюком Т.В., підстава обтяження: постанова, ЗБ-280, 04.03.2004р, Державна виконавча служба (ДВС), 01-08/375 03.03.2004р., об`єкт обтяження -невизначене майно, все майно, власник: ОСОБА_2 , Івано-Франківська область, Надвірнянський район, м.Надвірна, с.Лоєва (Надвірнянський район) (а.с. 13).

З довідки Надвірнянського районного відділу державної виконавчої служби Південно-західного міжрегіонального Управління Міністерства Юстиції (м.Івано-Франківськ) працівниками відділу від 07.10.2021 року № 160 встановлено, що згідно даних АСВП та Журналів обліку виконавчих проваджень переданих державному виконавцю Надвірнянського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) будь-яких боргів по сплаті грошових сум в дохід держави, підприємств, установ, організацій та громадян про стягнення з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , жительки с.Лоєва - не перебуває (а.с.14) .

12 жовтня 2021 року позивач ОСОБА_1 через свого представника адвоката Романишина Д.М. звернулася з заявою у Надвірнянський районний відділ державної виконавчої служби Південно-західного міжрегіонального Управління Міністерства Юстиції (м.Івано-Франківськ) про зняття арешту (а.с. 15).

01 листопада 2021 року на заяву надано відповідь за № 12.7-27, що Надвірнянський районний відділ державної виконавчої служби Південно-західного міжрегіонального Управління Міністерства Юстиції (м.Івано-Франківськ) не в змозі задовільнити заяву ОСОБА_1 про зняття арешту, оскільки у відділі немає даних в якому виконавчому провадженні було накладено арешт так як строк зберігання завершених виконавчих проваджень становить 3 роки (а.с. 16).

З довідки Надвірнянського районного суду від 09.11.2021 року № 01-49/3/2021, встановлено, що в провадженні суду у 2001 році перебувала на розгляді цивільна справа за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу. За результатами розгляду, якої 10 жовтня 2001 року постановлено рішення, яким з ОСОБА_2 стягнуто на користь ОСОБА_3 534,00грн боргу, 42.44грн. 3% річних та 71грн. судових витрат. Згідно змісту рішення суду, відповідачка в судове засідання не з`явилася. Згідно даних потового зв`язку в даний час вона знаходиться за межами України. В супровідному листі суду також зазначено, що в період з 2003 по 2005 років інших кримінальних справ, або справ про накладення арешту на майно, яких стороною була ОСОБА_2 відсутня (а.с. 17-18).

З відповіді Івано-Франківського обласного державного нотаріального архіву від 10.11.2021 року за № 1172/01-17 встановлено, що приватним нотаріусом Надвірнянського районного нотаріального округу Вірстюком Т.В. архівні документи для зберігання до нотаріального архіву не передавалися (а.с. 19).

З постанови про накладення арешту на майно боржника та оголошення заборони на його відчуження від 01.03.2004 року винесеної державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Надвірнянського районного управління юстиції Поповичем С.М. встановлено, що на примусовому виконанні був в/лист №2-1726 від 10.07.2002 року для забезпечення збереження майна боржника слід оголосити заборону на його відчуження та накладено арешт на все майно, що належить ОСОБА_2 жительці с.Лоєва, Надвірнянського району Івано-Франківської області (а.с. 55).

Мотиви з яких виходить суд та застовані норми права:

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав є обов`язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав. Держава гарантує достовірність зареєстрованих прав на нерухоме майно. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Згідно ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» запис про скасування державної реєстрації прав до державного реєстру прав вноситься у разі скасування на підставі рішення суду документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав.

У відповідності до ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Згідно ст. 1 Протоколу до «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), ратифікованою Законом від 17.07.1997 № 475/97-ВР (далі Конвенція), зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 р.) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Зазначені принципи сформулювано і в рішенні Європейського Суду з прав людини у справі «Спорронг і Лоннрот проти Швеції» (23 вересня 1982 р.), відповідно до якого суд повинен визначити, чи було дотримано справедливий баланс між вимогами інтересів суспільства і вимогами захисту основних прав людини. Забезпечення такої рівноваги є невідємним принципом Конвенції в цілому і також відображено у структурі ст. 1 Першого протоколу.

Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено й у вітчизняному законодавстві. Так, відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно з усталеною практикою Європейського Суду з прав людини стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (див., серед інших джерел, рішення у справах «ОСОБА_2 проти Італії» (Іmmobiliare Saffi v. Italу), заява № 22774/93, п. 44, ЕCHR 1999-V, та «Вістіньш і Препьолкінс проти Латвії», заява № 71243/01, п. 93, від 25 жовтня 2012 року). Суд наголошує на тому, шо перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» (Іatridis v. Grеесе) [ВП], заява № 31107/96, п. 58, ЕCHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Sеrіеs А № 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії» (Кushoglu v. Виlgаrіа), заява № 48191/99, пп. 49-62, від 10 травня 2007 року)/

Суд також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу.

Статтями 316-320, 321, 328 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Держава не втручається у здійснення власником права власності.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені Законом, зокрема із правочинів і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із Закону або незаконність набуття права власності не встановлена суд.

Згідно з вимогами ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним прав користування та розпорядження своїм майном.

Є вичерпний перелік підстав для зняття державним виконавцем арешту з усього майна боржника або його частини. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Статтею 50 Закону України "Про виконавче провадження" від 21 квітня 1999 року №606-ХІУ (у редакції, що діяла на момент винесення постанови) передбачено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті (опису), вилученні та примусовій реалізації.

Згідно із частиною 1 статті 55 Закон України "Про виконавче провадження" від 21 квітня 1999 року №606-ХІУ арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, якою накладається арешт на майно боржника та оголошується заборона на його відчуження; винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні в банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Приписами ст.40, 40-1 Закону України «Про виконавче провадження» ( в ред. чинній на момент винесення постанови) визначено, що виконавчий документ, прийнятий державним виконавцем до виконання, за яким стягнення не провадилося або було проведено частково, повертається стягувачеві в тому числі: 2) якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, і здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними; 6) якщо у боржника відсутнє майно, яке він за виконавчим документом повинен передати стягувачу, або майно, визначене виконавчим документом, на яке необхідно звернути стягнення з метою погашення заборгованості (крім коштів), і здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними. Про наявність обставин, зазначених у пунктах 2 - 6 частини першої цієї статті, державний виконавець складає акт.

Відповідно до ст. 38 Закону України "Про виконавче провадження" №606-ХІУ (в редакції, чинній на момент винесення постанови про арешт майна та на момент існування виконавчого провадження), у разі закінчення виконавчого провадження згідно із статтею 37 цього Закону, крім направлення виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; повернення виконавчого документа стягувачу згідно із статтею 40 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, згідно із статтею 40-1 цього Закону, припиняється чинність арешту майна боржника, скасовуються інші здійснені державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку з завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем був накладений арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про скасування арешту, накладеного на майно боржника.

З заяви Надвірнянського районного відділу державної виконавчої служби Південно-західного міжрегіонального Управління Міністерства Юстиції (м.Івано-Франківськ) встановлено, що у відділі немає даних та виконавчих проваджень, в яких ОСОБА_2 виступає як боржник, а тому є всі правові підстави для скасування арешту, накладеного на майно ОСОБА_2 ..

Відповідно до ч.2,5 ст.59 Закону України "Про виконавче провадження" №1404 (в редакції, на момент звернення позивача до суду), у разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

Згідно з ч. 4 ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження" №1404, підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є:1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах;4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 12 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Пунктами 74, 75 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 № 868 визначено, що для проведення державної реєстрації обтяжень речових прав на нерухоме майно необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід та припинення обтяжень таких речових прав, та інші документи, визначені цим Порядком. Документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення обтяжень речових прав на нерухоме майно, є: рішення суду щодо обтяження речових прав на нерухоме майно, що набрало законної сили; рішення державного виконавця щодо обтяження речових прав на нерухоме майно; інші акти відповідних органів державної влади та посадових осіб згідно із законом.

Відомості про обтяження об`єкта нерухомого майна були внесені Надвірнянським відділом ДВС, як заборона, а отже вилучення запису повинно відбуватись за рішенням суду.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.06.2016 № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, або особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи (частина перша та друга статті 1220 ЦК України).

Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (стаття 1223 ЦК України).

Згідно вимог ст.ст.1216,1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім`я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців.

Згідно з нормами ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Арешт майна має тимчасовий характер і його максимально можлива тривалість обмежена часовими рамками досудового розслідування та/або судового розгляду до прийняття процесуального рішення, яким закінчується кримінальне провадження Після припинення кримінальної процедури відповідне втручання фактично набуває свавільного характеру, й заінтересована особа розраховує на його припинення. Адже утвердження й забезпечення прав і свобод та надання людині ефективного засобу юридичного захисту від їх порушень з огляду на положення ст. 3 Конституції України, ст. 13 Конвенції є головним обов`язком держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність.

Позивачка ОСОБА_1 є спадкоємницею після смерті матері ОСОБА_2 , а тому враховуючи наявність накладеного арешту на майно, неможливість скасування арешту в позасудовому порядку та оскільки позивач в інший спосіб, крім звернення до суду з позовом про зняття арешту, захистити своє порушене право власності не може, суд приходить до висновку про необхідність захисту його права шляхом скасування такого арешту, оскільки позовні вимоги знайшли своє повне підтвердження в ході судового розгляду.

Висновок суду:

На підставі вище наведеного суд приходить до висновку, що є всі правові підстави для скасування заборони на відчуження вказаного позивачем нерухомого майно. Тому позовні вимоги позивача необхідно задоволити, зняти арешт з невизначеного майна, всього нерухомого майна, яке належало ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , що був зареєстрований 05.02.2008 12:12:58, реєстратором: приватним нотаріусом Вірстюком Т.В., підстава обтяження: постанова, ЗБ-280, 04.03.2004 р., Державна виконавча служба (ДВС), 01-08/375 03.03.2004р.

На підставі ст.ст. 182, 316-320, 321, 328 ЦК України, ст.ст. 3, 26 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», п. 2.1 Положення про Єдиний державний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 09.06.1999 № 31/5, ст.ст. 34, 73, 74 ЗУ «Про нотаріат», п. 5 гл. 15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 за № 296/5, п.п. 74, 75 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 № 868, керуючись ст.ст. 4, 19, 141, 258, 263, 264, 265, 268, 273 ЦПК України суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Надвірнянського районного відділу Державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Приватний нотаріус Вірстюк Тарас Васильович, про усунення перешкод в розпорядженні нерухомим майном шляхом зняття арешту з майна задовільнити.

Зняти арешт з невизначеного майна, всього нерухомого майна, яке належало ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , що був зареєстрований 05.02.2008 12:12:58, реєстратором: приватним нотаріусом Вірстюком Т.В., підстава обтяження : постанова, ЗБ-280, 04.03.2004 р., Державна виконавча служба (ДВС), 01-08/375 03.03.2004р.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , жителька АДРЕСА_3 .

Відповідач: Надвірнянський районнтй відділ Державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), адреса: м.Надвірна, вул.Грушевського, 18, Івано-Франківської області.

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Приватний нотаріус Надвірнянського районного нотаріального округу Вірстюк Тарас Васильович, м.Надвірна, вул. Грушевського, 6/51, Івано-Франківської області.

Суддя О.Я. Міськевич

Повний текст рішення

виготовлено 06.06.2022 року.