Справа № 369/5843/21 Провадження № 2/395/51/2022
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 травня 2022 року м. Новомиргород

Новомиргородський районний суд Кіровоградської області в складі:

головуючого судді - Володимира Орендовського,

при секретарі - Людмилі Печоріній,

з участю відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Новомиргороді в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 простягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2021 року до Новомиргородського районного суду Кіровоградської області надійшов вказаний вище позов. У позові позивач просить суд стягнути на його користь з відповідача загальну суму боргу за договором позики від 15.02.2014 року у розмірі 57118 гривень 03 копійки. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 15 лютого 2014 року відповідач взяв у позивача кошти в сумі 32000 гривень та зобов`язався повернути борг в строк до 14 березня 2014 року. На підтвердження вказаних обставин відповідачем надано позивачу розписку від 15.02.2014 року. Відповідачем борг не повернуто, а тому позивач звернувся до суду за захистом своїх прав. Крім того, позивач з посиланням на ст.ст. 536, 549, 551, 625, 1048, 1050 ЦК України просить стягнути з відповідача пеню, 3 % річних за період простроченого грошового зобов`язання, інфляційні збитки.

Представник позивача та позивач, повідомлені у встановленому законом порядку про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, проте представник позивача ОСОБА_4 направила до суду заяву з проханням розглядати справу без її участі, позов підтримує повністю та просила суд задовольнити його.

Відповідач у судовому засіданні позов не визнав та просив відмовити в його задоволенні.

Заслухавши відповідача, дослідивши письмові докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню за таких підстав.

Відповідно до вимог ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно вимог ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.1048 ч.1 ЦК України якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ.

Згідно до ст.625 ч.2 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 1050 ЦК України передбачає наслідки несвоєчасного повернення позичальником речей, визначені родовими ознаками, а саме - обов`язок позичальника сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно ухвали Великої Палати Верховного Суду від 24 січня 2019 року у справі № 5017/1987/2012 колегія суддів зазначила про те, що згідно з пунктом 6.23 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 910/1238/17 плата за прострочення виконання грошового зобов`язання врегульована законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У пункті 6.20. цієї постанови зазначено, що термін «користування чужими грошовими коштами» може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення виконання грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх. Таким чином, правова позиція Великої Палати Верховного Суду полягає у тому, що відповідно до частини другої статті 625 ЦК України кредитний договір може встановлювати проценти за неправомірне користування боржником грошовими коштами як наслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання. І такі проценти можуть бути стягнуті кредитодавцем й після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

У судовому засіданні встановлено, що 15.02.2014 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено договір позики грошових коштів. Згідно умов вказаного договору позивач передав відповідачу грошові кошти у сумі 32 000 гривень, а відповідач їх прийняв та зобов`язався повернути в строк до 14 березня 2014 року. На підтвердження укладення зазначеного договору позики відповідачем надано позивачу розписку. На момент звернення до суду основний борг складає 30 000 гривень, оскільки відповідачем було повернуто 2000 гривень (два платежі по 1000 грн. в травні 2016 року та серпні 2018 року). Оскільки відповідачем не повернуто борг у визначений договором строк, то позивачем згідно п.6 договору позики від 15.02.2014 року нараховано штраф у розмірі 15 000 гривень. Крім цього позивачем за час простроченого зобов`язання відповідно до ст.ст.549, 551, 1050 ЦК України нарахована неустойка у формі пені у розмірі 3 834,04 гривень, 5 907 гривень інфляційні збитки за період з 01.09.2018 р. по 22.04.2021 р., а також згідно до ст.ст. 625 ч.2, 1048 ЦК України 3 % річних за період простроченого грошового зобов`язання у розмірі 2 376,99 гривень. На момент розгляду справи судом борг відповідачем не повернутий.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, оскільки відповідачем не виконано взятих на себе зобов`язань за договором позики.

Крім того, згідно вимог ЗУ «Про судовий збір», ст. 141 ЦПК України судовий збір у розмірі 908 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, оскільки позов підлягає повному задоволенню.

Керуючись ст.ст.263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 простягнення коштів задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 грошові кошти в загальному розмірі 57118 (п`ятдесят сім тисяч сто вісімнадцять) гривень 03 копійки.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Під час дії воєнного стану відповідно до Указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року (з змінами, внесеними згідно Указів Президента № 133/2022 від 14.03.2022 року, № 259/2022 від 18.04.2022 року, № 341/2022 від 17.05.2022 року) у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з введенням воєнного стану.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з введенням воєнного стану.

Повний текст рішення складений01 червня 2022 року.

Суддя Новомиргородського районного суду

Кіровоградської області Володимир Орендовський