ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2022 року

м. Хмельницький

Справа № 686/15993/21

Провадження № 22-ц/4820/555/22

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Янчук Т.О. (суддя-доповідач),

Костенка А.М., Ярмолюка О.І.,

секретаря: Журбіцького В.О.,

за участю: апелянта ОСОБА_1 , його представника адвоката Терлича В.Г. представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Заболотного А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 21 грудня 2021 року (суддя Карплюк О.І.) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання нерухомого майна спільною сумісною власністю та визнання права власності на частку майна,

в с т а н о в и в :

У липні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання нерухомого майна спільною сумісною власністю та визнання права власності на частку майна.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що з літа 2000 року сторони почали проживати однією сім`єю без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство, бізнес, були пов`язані спільним побутом, спільно відпочивали, разом виховували внуків відповідачки, доглядали за її батьком, діти ОСОБА_2 називали позивача батьком. З 07 серпня 2020 року сторонами припинилися будь-які шлюбні стосунки, вони не ведуть спільного господарства, проживають окремо один від одного і не створюють єдину сім`ю.

За час проживання однією сім`єю позивачем та відповідачем було придбано на ім`я ОСОБА_2 вбудоване приміщення бізнес-центру загальною площею 114,1 кв.м, в АДРЕСА_1 ; домоволодіння загальною площею 315,6 кв.м, житловою площею 78,7 кв.м, в АДРЕСА_2 ; підземну автостоянку № НОМЕР_1 загальною площею 17 кв.м, в АДРЕСА_3 .

У зв`язку з цим позивач просив суд:

1.встановити факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в період з 01 січня 2004 року по 07 серпня 2020 року;

2.визнати їхньою спільною сумісною власністю:

-вбудоване приміщення бізнес-центру загальною площею 114,1 кв.м, що в АДРЕСА_1 ;

-домоволодіння загальною площею 315,6 кв.м, житловою площею 78,7 кв.м, що в АДРЕСА_2 ;

-підземну автостоянку № НОМЕР_1 загальною площею 17 кв.м, що в АДРЕСА_3 ;

3.визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку вказаного нерухомого майна.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 07 липня 2021 року задоволено заяву позивача про забезпечення позову. Накладено арешт на домоволодіння загальною площею 315,6 кв.м, житловою площею 78,7 кв.м, що в АДРЕСА_2 ; підземну автостоянку № НОМЕР_1 загальною площею 17 кв.м, що в АДРЕСА_3 ; вбудоване приміщення бізнес-центру загальною площею 114,1 кв.м, утворене в результаті поділу вбудованого приміщення бізнес-центру, загальною площею 202,8 кв.м, розташоване по АДРЕСА_1 , які належать на праві власності ОСОБА_2 .

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 21 грудня 2021 року у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту їхнього проживання однією сім`єю в період з 01 січня 2004 року по 07 серпня 2020 року, про визнання їх спільною сумісною власністю вбудованого приміщення бізнес-центру загальною площею 114,1 кв.м, що в АДРЕСА_1 , домоволодіння загальною площею 315,6 кв.м житловою площею 78,7 кв.м, що в АДРЕСА_2 , підземну автостоянку № НОМЕР_1 загальною площею 17 кв.м, що в АДРЕСА_3 , та визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/2 частки вказаного нерухомого майна відмовлено.

Заходи забезпечення позову у виді арешту на вбудоване приміщення бізнес-центру загальною площею 114,1 кв.м, що в АДРЕСА_1 , домоволодіння загальною площею 315,6 кв.м житловою площею 78,7 кв.м, що в АДРЕСА_2 , підземну автостоянку № НОМЕР_1 загальною площею 17 кв.м, що в АДРЕСА_3 , які належать на праві власності ОСОБА_2 , вжиті на підставі ухвали Хмельницького міськрайонного суду від 07 липня 2021 року, скасовано.

Рішення суду першої інстанції мотивовано недоведеністю факту спільного ведення господарства сторонами, наявності спільного бюджету та взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю. А за відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, відсутні і підстави, передбачені статтею 74 СК України вважати спірне нерухоме майно таким, що належить на праві спільної сумісної власності сторонам, як жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 21 грудня 2021 року скасувати, прийняти нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі, стягнути з відповідача витрати, пов`язані з судовим розглядом справи.

В обґрунтування скарги зазначено, що поза увагою суду залишились факти та докази, якими позивач обґрунтовував обставини проживання однією сім`єю з ОСОБА_2 в період з 01 січня 2004 року по 07 серпня 2020 року, і придбання спірного майна за спільні кошти подружжя.

На підтвердження позовних вимог позивач надав суду письмові докази, які не були враховані судом під час прийняття рішення.

Допитані у суді першої інстанції свідки підтвердили обставини, необхідні для визнання факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, та придбання спірного майна у спільну сумісну власність за рахунок спільно нажитих коштів, ведення позивачем та відповідачем спільного господарства за адресою АДРЕСА_2 , пов`язаність спільним побутом, ведення спільного бюджету за рахунок доходів від спільної підприємницької діяльності, наявність взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю, а саме догляд один за одним, допомога дітям, онукам, батькам один одного.

28 вересня 2003 року ОСОБА_1 зареєстрував своє місце проживання в квартирі ОСОБА_2 по АДРЕСА_4 , про що свідчить копія паспорту ОСОБА_2 .

Щодо спірного нерухомого майна, яке є предметом спору, то суд взагалі не досліджував питання коштів, витрачених на його придбання.

Відмовляючи у позові суд першої інстанції не врахував правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 22 серпня 2018 року у справі №644/6274/16-ц, в частині роз`яснення, хто є членом сім`ї та обов`язкових умов для визнання осіб членами сім`ї, крім спільного проживання.

Поза увагою суду залишились обставини щодо придбання та зберігання вогнепальної зброї, яку ОСОБА_1 зберігав за адресою: АДРЕСА_2 в сейфі, і ОСОБА_2 в документах була зазначена як довірена особа.

Крім того, укладаючи декларацію з сімейним лікарем, позивач вказував адресу проживання: АДРЕСА_2 . Батько позивача у медичних документах також значився проживаючим за вказаною вище адресою.

Спірний будинок по АДРЕСА_2 перебував під охороною компанії ПП «Установочний центр «Максіма», яка за зверненням ОСОБА_1 здійснювала встановлення та обслуговування охоронної системи будинку із виготовленням персональних ключів під кожного члена сім`ї.

Відзиву на апеляційну скаргу до Хмельницького апеляційного суду від відповідача не надходило.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_3 підтримали доводи апеляційної скарги, просили її задовольнити.

Представник відповідачки Заболотний А.М. в судовому засіданні заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив її відхилити.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 статті 375 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно вимог частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що з 01 січня 2004 року по 07 серпня 2020 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі не перебували, також не перебували у шлюбі з іншими особами.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в період з 01 січня 2004 року по 07 серпня 2020 року займалися підприємницькою діяльністю, зареєстровані як фізичні особи-підприємці.

Згідно довідки Української Православної Церкви від 17 червня 2021 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 були повінчані Православним чином у Свято-Покровському кафедральному соборі м. Хмельницького 15 червня 2003 року (т. 1 а. с. 12). У письмових поясненнях представника ОСОБА_2 адвоката Заболотного А.М. визнається, що з літа 2002 року сторони почали проживати разом і 15.06.2003 були повінчані Православним чином у Свято-Покровському кафедральному соборі. Однак, наприкінці 2003 року відносини між сторонами змінилися, сторони перестали проживати разом в квартирі АДРЕСА_5 . Навіть за час їхнього спільного проживання в квартирі відповідачки, спільних коштів та спільного бюджету між сторонами не було, кожен з них мав окремий бюджет.

Згідно з паспортними даними ОСОБА_1 зареєстрований у АДРЕСА_4 з 28 вересня 2002 року (т. 1 а. с. 18). Дана квартира на праві власності належить відповідачці ОСОБА_2 , у якій остання прописана з 03 жовтня 2002 року згідно паспортних даних (т. 1 а. с. 38-39).

Із копії закордонного паспорта ОСОБА_1 , дата видачі 23.11.2005 року, в особливих відмітках вбачається вклеєна фотографія внука відповідачки ОСОБА_5 .

За даними витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №25170048 від 28.01.2010 ОСОБА_2 на праві приватної власності належить домоволодіння по АДРЕСА_2 , право власності на яке зареєстроване 28.01.2010 (т. 1 а. с. 151). Право власності зареєстровано на підставі рішення Хмельницького міськрайонного суду від 17.04.2009 року, яким визнано за ОСОБА_2 право власності на самочинно побудований будинок з господарськими будівлями, які знаходяться по АДРЕСА_2 . Відповідно до договору купівлі - продажу земельної ділянки від 08 січня 2002 року та договору купівлі-продажу житлового будинку від 08 січня 2002 року ОСОБА_2 придбала нерухоме майно, а саме земельну ділянку 0,13 га для обслуговування будинку та житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходяться в АДРЕСА_2 .

Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно ОСОБА_2 на праві приватної власності належить підземна автостоянка № НОМЕР_1 загальною площею 17,0 кв.м, що знаходиться по АДРЕСА_3 (т. 1 а. с. 152). Право власності зареєстровано 14.12.2011 (т. 1 а. с. 153).

Згідно договору купівлі-продажу від 03.10.2017 ОСОБА_2 придбала в ОСОБА_6 вбудоване приміщення бізнес-центру загальною площею 114,1 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1 а. с. 154-155). Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності - т. 1 а.с. 156.

За пунктом 7 даного договору ОСОБА_2 як покупець свідчила, що в зареєстрованому шлюбі та фактичних шлюбних відносинах на момент придбання нерухомого майна не перебуває. Грошові кошти, що витрачаються нею на придбання нерухомого майна, не є спільною сумісною власністю.

За актом від 30.07.2021 року, затвердженим комітетом самоорганізації населення мікрорайону Гречани м. Хмельницького 03.08.2021 року, ОСОБА_1 проживав у АДРЕСА_2 з серпня місяця 2005 року по вересень 2020 року, про що підписалися ОСОБА_7 ( АДРЕСА_6 ), ОСОБА_8 ( АДРЕСА_7 ), ОСОБА_9 ( АДРЕСА_8 ) (т. 1 а. с. 101).

Частиною другою статті 3 СК України передбачено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік, у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно.

Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 (справа про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї») визначено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт тощо.

Згідно з частинами першою, другою статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану.

Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них прав та обов`язків подружжя.

Відповідно до частини першої статті 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Згідно зі статтею 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Правило статті 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

З наведеного положення випливає ознака подружніх відносин: наявність факту ведення спільного господарства, тобто участь у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності сім`ї, наявність усталених відносини, що притаманні подружжю, спільне проживання.

Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно.

Згідно з частиною четвертою статті 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

У постанові Верховного Суду України від 20 лютого 2012 року у справі № 6-97цс11 роз`яснено, що для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу у період, протягом якого було придбано спірне майно.

Верховний Суд України у постанові від 25 грудня 2013 року у справі № 6-135цс13 висловив правову позицію, за якою майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету), а інше не встановлено письмовою угодою між ними.

Ураховуючи викладене, особам, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 644/6274/16-ц (провадження № 14-283цс18) вказано, що «згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року у справі № 5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї» членами сім`ї є, зокрема, особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з військовослужбовцем у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц (провадження № 14-130цс19) зроблено висновок, що «вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України)».

У постанові Верховного Суду від 17 квітня 2019 року у справі № 490/6060/15-ц (провадження № 61-28343св18) зазначено, що «особам, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти. Вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, суди встановлюють факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов`язків, з`ясовують час придбання, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте), а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності».

Отже, майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб, як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними.

У зв`язку із цим суд під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім`єю, має установити не лише обставини щодо факту спільного проживання сторін у справі, а й ті обставини, що спірне майно було придбане сторонами внаслідок спільної праці.

Сам факт перебування у фактичних шлюбних відносинах без установлення ведення спільного господарства, побуту та бюджету не є підставою для визнання права власності на половину майна за кожною зі сторін.

Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту спільного проживання, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці.

Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із «подружжя»; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства.

Такий правовий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 07 грудня 2020 року у справі № 295/14208/18-ц (провадження № 61-12879св20).

Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень. Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач - для відхилення його заперечень проти позову.

Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_1 зазначав те, що в період з 01 січня 2004 року по 07 серпня 2020 року він з ОСОБА_2 хоча не перебували в зареєстрованому шлюбі, однак проживали однією сім`єю, підтримували шлюбні відносини, сторони вели спільне господарство, мали спільний бюджет, спільно придбали нерухоме майно, разом їздили на відпочинок, відвідували друзів, родичів, святкували разом всі свята, справляли дітям ОСОБА_2 весілля.

На підтвердження факту спільного проживання однією сім`єю позивач посилається на те, що за довідкою Української Православної Церкви від 17 червня 2021 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 були повінчані Православним чином у Свято-Покровському кафедральному соборі м. Хмельницького 15 червня 2003 року, копією його закордонного паспорта, в якому в особливих відмітках вклеєна фотографія внука ОСОБА_2 ОСОБА_5 , даними акта від 30.07.2021 року, затвердженого комітетом самоорганізації населення мікрорайону Гречани м. Хмельницького 03.08.2021 року про те що, ОСОБА_1 проживав у АДРЕСА_2 з серпня місяця 2005 року по вересень 2020 року, даними щодо того, що ОСОБА_1 зареєстрований у АДРЕСА_4 з 28 вересня 2002 року, квартира на праві власності належить відповідачці ОСОБА_2 даними про те, що позивач та відповідач зареєстровані як приватні підприємці, займалися спільно підприємницькою діяльністю, чисельними фотознімками, показами свідків.

Щодо доказу, а саме проведення релігійного обряду вінчання 15.07.2003 року, то відповідно до ч.1 статті 21 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. За ч. 3 цієї ж статті релігійний обряд шлюбу не є підставою для виникнення у жінки та чоловіка прав та обов`язків подружжя. Крім того, факт вінчання мав місце, ще в липні 2003 році, на той час був чинним Кодекс про шлюб та сім`ю, положеннями якого не визнавалися створення будь-яких юридично значимих наслідків, факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю та перебування ними у фактичних шлюбних відносинах та не надавалося жодного правового значення релігійному обряду.

Вклеєна фотографія внука ОСОБА_2 в закордонному паспорті ОСОБА_1 не містить дати, крім того не підтверджує всіх складових, а саме ведення спільного господарства, побуту та бюджету у період придбання сторонами спірного нерухомого майна.

Фотографії спільного відпочинку та святкування днів народження та інших свят із зазначенням позивачем на кожній з них саме періоду та місця їх здійснення, не є належними та допустимими доказами факту спільного проживання однією сім`єю сторін у період придбання ними спірного майна.

Допитані в судовому засіданні, за клопотанням ОСОБА_1 свідки не підтвердили обставин щодо спільного проживання сторін, ведення спільного бюджету, ведення спільного господарства, прав та обов`язків притаманних подружжю.

Суд першої інстанції, дійшов правильного висновку, що один лише факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за однією адресою та реєстрація місця проживання ОСОБА_1 у квартирі, яка належить на праві власності ОСОБА_2 , повінчання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 православним чином у Свято-Покровському кафедральному соборі м. Хмельницького 15 червня 2003 року, вклеєна фотографія внука ОСОБА_2 . ОСОБА_5 в паспорті ОСОБА_1 не є достатнім та беззаперечним доказом спільного їх проживання як чоловіка та дружини однією сім`єю без реєстрації шлюбу, оскільки позивачем не надано суду доказів щодо ведення ним та ОСОБА_2 спільного господарства, наявності у них спільного бюджету, здійснення спільних витрат, придбання останнім майна в інтересах сім`ї, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування майном, тобто наявності між ними усталених відносин, які притаманні подружжю, що підлягають обов`язковому встановленню при доведенні факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу.

Висновки суду першої інстанції не суперечать правовим позиціям Верховного Суду, викладеним у постановах, що зазначені апелянтом у апеляційній скарзі.

Щодо доказів, доданих до апеляційної скарги апелянтом на підтвердження доводів апеляції, а саме: довідка ГУНП в Хмельницькій області від 24 січня 2022 року №969/121/119/-2022 про місце зберігання мисливської гладкоствольної зброї № НОМЕР_2 , яка належить ОСОБА_1 ; довідка ПП «Установочний центр «Максима» щодо виготовлення ключів доступу; довідка АТ «Хмельницькобленерго» від 21.01.2022 №2022-27-127 про надходження SMS-повідомлення, що містили показання лічильника за адресою АДРЕСА_2 ; довідка ТОВ «X-CITY» від 26 січня 2022 року про надання послуг з доступу до мережі Інтернет за адресою: АДРЕСА_2 ; довідка Української православної церкви від 20.01.2022 року, привітання співробітників компанії Амвей, біржові угоди купівлі-продажу від 05.05.2006 року та 18.05.2006 року, довідка ФОП ОСОБА_10 від 14.09.2021 року про замовлення проектної документації на будинок по АДРЕСА_2 , індивідуальні відомості про застраховану особу від 10.01.2022 року; довідка про доходи ФОП ОСОБА_1 , роздруківка Приватбанку по рахунку ОСОБА_1 за період 01.01.2007 року по 01.03.2010 року, договір страхування на період виїзду за кордон в період 28.12.2008 -27.12.2009 р.р.; довідка СФГ «Ладан» від 20.02.2022 року про передачу рухомого майна, декларація про вибір лікаря від 26.02.2019 року, копія медичної карти ОСОБА_11 , талон повідомлення єдиного обліку №12652 від 04.06.2021 року, інші світлини, то колегія суддів їх відхиляє, не приймає їх до уваги.

Оскільки відповідно до частини третьої статті 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

На підтвердження неможливості подання вищезазначених доказів до суду першої інстанції ОСОБА_1 суду апеляційної інстанції доказів не надано, посилання апелянта на неналежне виконання адвокатом, який представляв його в суді першої інстанції, не є поважною та тією причиною, що об`єктивно не залежала від апелянта.

Інші доводи апеляційної скарги про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права і порушення норм процесуального права є безпідставними, не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають підстав для скасування оскарженого судового рішення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Ураховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскарженого судового рішення - без змін.

Оскільки у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, підстави для нового розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 21 грудня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 06 червня 2022 року.

Судді Т.О. Янчук

А.М. Костенко

О.І. Ярмолюк