П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2022 року м. Київ

Справа №754/204/21

Провадження № 22-ц/824/9629/2022

Резолютивна частина постанови оголошена 12 грудня 2022 року

Повний текст постанови складено 14 грудня 2022 року

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Стрижеуса А.М.,

суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.

секретаря: Сірої Ю.М.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі Держава Україна в особі Головного управління Національної поліції у м. Києві, Держава Україна в особі Управління Державної казначейської служби України у Деснянському районі м. Києва,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції у м. Києві на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 26 травня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Головного управління Національної поліції у м. Києві, Держави Україна в особі Управління Державної казначейської служби України у Деснянському районі м. Києва про стягнення моральної шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовими або службовими особами,-

В С Т А Н О В И В:

Історія справи

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Головного управління Національної поліції у м. Києві, Управління Державної казначейської служби України у Деснянському районі м. Києва про стягнення моральної шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовими або службовими особами.

Позов, з урахуванням уточнень, мотивовано тим, що 05 березня 2020 року дільничним офіцером поліції Деснянського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві старшим лейтенантом Коутним П. В. було складено протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1

серії АПР18 № 355328 про те, що 05 березня 2020 року об 11 год. 00 хв. ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив психологічне насильство відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , 2011 року народження, чим скоїв правопорушення, передбачене частиною першою статті 173-2 КУпАП.

Крім того, позивач вказував, що працівниками поліції Деснянського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві йому була завдано тілесних ушкоджень, після яких він повинен був змушений знову додатково лікувати свій колінний суглоб для того, щоб зменшити больові відчуття, від яких він страждав.

13 травня 2020 року постановою Деснянського районного суду м. Києва в адміністративній справі № 754/4147/20 провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за частиною першою статті 173-2 КУпАП закрито за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 червня

2020 року у справі № 640/7584/20 визнано протиправним та скасовано терміновий заборонний припис стосовно кривдника серії АА № 005408, складений 05 березня

2020 року дільничним офіцером поліції Деснянського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві старшим лейтенантом Коутним П. В.

Позивач вказував, що моральну шкоду йому завдано складенням протоколу про адміністративне правопорушення, неправомірним терміновим заборонним приписом, безпідставними заявами працівників поліції про затримання, встановлення фактичної заборони на побачення та спілкування з дочкою, ОСОБА_4 , через що позивач зазнав страждань, тим більше виходячи з того, що перед цим випадком останній раз ОСОБА_1 бачився із донькою 17 січня 2020 року через активне перешкоджання їх побаченням з боку колишньої дружини, ОСОБА_5 , та протиправною забороною зі сторони

ОСОБА_5 користуватися нерухомим майно, житлом. Також позивачу моральну шкоду завдано приниженням честі та гідності шляхом створення відповідачем у ОСОБА_6 негативного враження про батька, як про правопорушника, дії якого, начебто направлені на завдання шкоди її життю та здоров`ю, і відповідно життю та здоров`ю її матері,

ОСОБА_5 .

Позивач також вказував, що здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, затримання особи, отримання пояснень та інше). Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосовувалися з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом.

З метою встановлення факту спричинення моральної шкоди позивачу та визначення грошового еквіваленту шкоди внаслідок неправомірних дій, рішень, бездіяльності органів державної влади, окремих посадових (службових) осіб та інших осіб експертом-психологом ОСОБА_7 було проведено психологічне обстеження позивача ОСОБА_1 із написанням висновку експерта-психолога. В ході психологічного обстеження ОСОБА_1 були виявлені значимі для нього обставини (стрес-фактори), які негативно вплинули як на його морально-психологічне благополуччя, так і на стан його фізичного здоров`я. Цей негативний вплив підтверджується результатами психологічного обстеження, проведеного з допомогою як бланкових, самооціночних, так і проективних методів дослідження, що забезпечило кількаразове перехресне тестування, перевірку і верифікацію одних і тих самих даних. У висновку вказано, що на підставі опитування і психологічного тестування можна стверджувати, що обставини справи є дійсно психо-травмувальними, спричинили обстежуваному ОСОБА_1 численні, значні та різко виражені моральні страждання (моральну шкоду). Крім того, в дослідженні було встановлено, що психотравмувальні обставини спричинили моральні страждання (моральну шкоду) через фрустрацію основних потреб і цінностей обстежуваного

ОСОБА_8 . Негативні наслідки позбавлення ОСОБА_9 можливості спілкуватися з донькою та можливості користуватися власним житлом, перешкоджання у здійсненні права власності на квартиру, безпідставне притягнення його до адміністративної відповідальності, внаслідок чого він був змушений звертатися за правовою допомогою та захистом своїх прав зачіпають всі рівні потреб обстежуваного ОСОБА_1 - від потреби безпеки до потреби в самовираженні. Сам обстежуваний ОСОБА_2 сприймає свої моральні страждання і нанесену йому моральну шкоду як непоправну. Винесення рішення про грошову компенсацію хоча й відіграє важливу роль, проте не є ефективним способом відновлення попереднього стану речей. При обґрунтуванні грошового розміру компенсації спричиненої моральної шкоди в розмірі від двохсот тисяч гривень до п`ятисот тисяч гривень обстежуваний ОСОБА_2 виходить з того, що це лише необхідна передумова і лише можливість певного, часткового відновлення його честі і ділової репутації, але не всіх негативних наслідків у вигляді пережитих негативних емоцій і станів. Відповідно, грошовим еквівалентом моральних страждань (моральної шкоди), спричинених ОСОБА_10 , можна визначити компенсацію в розмірі від двохсот тисяч гривень до п`ятисот тисяч гривень.

Зазначається, що під час постановлення рішення суд має врахувати мотиви протиправних дій Головного управління Національної поліції у м. Києві, їх довготривалість, що призвела до змін у способі життя позивача:дев`ять діб (термін дії тимчасового заборонного припису) позивач не міг спілкуватися з донькою;дев`ять діб (термін дії тимчасового заборонного припису) позивач не міг користуватися власним майном, потрапити до власної квартири;з 05 березня 2020 року до 05 червня 2020 року - позивач був змушений звертатися за правовою допомогою та захистом своїх прав в Окружному адміністративному суді м. Києва щодо визнання протиправним та скасування термінового заборонного припису стосовно кривдника серії АА № 005408, складеного

05 березня 2020 року дільничним офіцером поліції Деснянського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві старшим лейтенантом

Коутним П. В.; з 05 березня 2020 року до 13 травня 2020 року - позивач був безпідставно притягнутий до адміністративної відповідальності, змушений був звертатися за правовою допомогою та захищати свої права в Деснянському районному суді;врахувати психологічні наслідки у позивача, як батька, який страждає від того, що не бачиться і не має можливості будь-яким чином спілкуватися із донькою, негативні наслідки заборони користуватися власним житлом - квартирою, розлад стану здоров`я позивача, врахувати його похилий вік у 57 років;врахувати висновок експерта-психолога ОСОБА_7 від 30 листопада 2020 року щодо спричинених позивачу моральних страждань та грошового еквіваленту цих моральних страждань.

Таким чином, у зв`язку із неправомірністю винесених посадовою особою Головного управління Національної поліції у м. Києві тимчасового заборонного припису серія АА № 005408 від 05 березня 2020 року, протоколу про адміністративне правопорушення серія АПР18 № 355328 від 05 березня 2020 року відносно ОСОБА_1 , спричиненням ними негативного впливу на позивача ОСОБА_9 , а саме страждань через безпідставне обмеження у спілкуванні та побаченнях з власною донькою ОСОБА_11 , необґрунтованому обмеженні у користуванні власним житлом, приниженнях, пов`язаних із створення у його доньки враження про нього, як про правопорушника, дії якого направлені на завдання їй шкоди, а також через пригнічений стан та розлад здоров`я, розчарування та відчуття несправедливості, у результаті не тільки бездіяльності посадових осіб відповідача із захисту його прав, але і активного їх порушення,

ОСОБА_1 просив стягнути з Державного бюджету України моральну шкоду у розмірі 500 000 грн та судові витрати у розмірі 31 000,00 грн.

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 05 лютого 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у м. Києві, Управління Державної казначейської служби України у Деснянському районі м. Києва про стягнення моральної шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовими або службовими особами. Призначено підготовче засіданняу цій справі.

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 28 квітня 2021 року, яка занесена до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

Інші аргументи сторін по справі

09 березня 2021 року від представника Управління Державної казначейської служби України у Деснянському районі м. Києва надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просить суд у задоволенні позову відмовити повністю.

Відзив мотивовано тим, що обґрунтовуючи позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди, позивач зазначає, що неправомірні дії посадових осіб відповідача, їх недбале ставлення до своїх обов`язків призвели до суттєвих душевних страждань, приниження честі та гідності, обмеженні у спілкуванні з донькою та у користуванні власним житлом, пригніченого стану та розладу здоров`я. Неправомірність дій відповідача встановлена судовим рішенням. Крім того, на підтвердження отриманої моральної шкоди позивач посилається на висновок експерта-психолога

ФОП ОСОБА_7 від 30 листопада 2020 року щодо спричинення моральних страждань та визначення грошового еквіваленту цих моральних страждань. Згідно з інформацією, яка міститься на сайті Міністерства юстиції України, а саме з Реєстру атестованих судових експертів встановлено, що експерт-психолог ФОП ОСОБА_7 відсутній серед атестованих судових експертів. За таких обставин, наданий позивачем висновок експерта не відповідає нормам Закону України «Про судову експертизу» та виконаний особою, яка відсутня у вищевказаному реєстрі, тобто без відповідної атестації експерта. Крім того, експертом здійснювався аналіз психічного стану позивача 10 серпня 2020 року, тобто після спливу 2-місячного строку вже після винесення рішення про закриття провадження в справі та визнання протиправним та скасування термінового заборонного припису стосовно кривдника, тому незрозуміло яким чином експерт зробив висновок, що моральна шкода завдана саме внаслідок неправомірних дій відповідача. Сам факт наявності судових рішень про закриття провадження в справі за відсутності складу адміністративного правопорушення, а тaкож про визнання протиправним, тa скасування термінового заборонного припису стосовно кривдника, на які посилається позивач як на підставу позовних вимог, не є безумовною підставою вважати що йому спричинено моральну шкоду та вона знаходиться у причинно-наслідковому зв`язку з діями відповідача. На підставі викладеного відповідач вважає, що на підтвердження заявлених позовних вимог не надано достатніх та допустимих доказів, розмір шкоди не обґрунтовано, а також не доведено наявності причинного зв`язку мiж шкодою і протиправним діянням заподіювача.

10 березня 2021 року до суду надійшли додаткові письмові пояснення позивача, в яких він зазначає, що відносно нього посадовою особою - дільничним офіцером поліції Деснянського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві, старшим лейтенантом Коутним П. В. було винесено неправомірний, протиправний тимчасовий заборонний припис серія AA № 005408 від 05 березня 2020 року та протокол про адміністративне правопорушення серія АПР18 №355328 від 05 березня

2020 року. Внаслідок протиправних дій відповідача позивачу ОСОБА_1 завдано страждань та принижень через безпідставне обмеження у спілкуванні та побаченнях з власною донькою ОСОБА_11 , необґрунтованому обмеженні у користуванні власним житлом, приниженнях, пов`язаних із створення у його доньки враження про нього, як про правопорушника, дії якого направлені на завдання їй шкоди, а також через пригнічений стан та розлад здоров`я, розчарування та відчуття несправедливості, у результаті не тільки бездіяльності посадових осіб відповідача із захисту його прав, але і активного їх порушення, тому він просить стягнути з Державного бюджету України моральну шкоду у розмірі 500 000,00 грн.

16 березня 2021 року позивачем подано відповідь на відзив Управління Державної казначейської служби України у Деснянському районі м. Києва, в якій він не погоджується з твердження відповідача, вказуючи на те, що відповідно до статті 7 Закону України «Про судову експертизу» судово-експертну діяльність здійснюють державні спеціалізовані установи, їх територіальні філії, експертні установи комунальної форми власності, а також судові експерти, які не є працівниками зазначених установ, та інші фахівці (експерти) з відповідних галузей знань у порядку та на умовах, визначених Законом. Відповідно до статті 9 Закону України «Про судову експертизу» атестовані відповідно до цього Закону судові експерти включаються до державного Реєстру атестованих судових експертів, ведення якого покладається на Міністерство юстиції України. Особа або орган, які призначають або замовляють судову експертизу, можуть доручити її проведення тим судовим експертам, яких внесено до державного Реєстру атестованих судових експертів, або іншим фахівцям з відповідних галузей знань, якщо інше не встановлено законом. Особами, які можуть бути судовими експертами відповідно до статті 10 Закону України «Про судову експертизу» можуть бути особи, які мають необхідні знання для надання висновку з досліджуваних питань. Висновок експерта психолога від 30 листопада 2020 року відповідає усім вимогам зазначеним у статях 102, 106 ЦПК України; на першій сторінці Висновку зазначено, що експерт психолог попереджений про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку відповідно до статті 384 КК України, на другій сторінці висновку, що висновок експерта психолога буде використаний в суді. Таким чином, безпідставні доводи відповідача, що висновок експерта не відповідає нормам Закону «Про судову експертизу» та, що цей документ не відповідає статті 76 ЦПК України, а отже не може бути доказом у справі, оскільки згідно зі статтею 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування, спростовуються нормами статей 7, 9, 10 Закону України «Про судову експертизу», статей 72, 102, 106 ЦПК України та поданими позивачем, а тому не можуть бути взяті до уваги судом під час розгляду справи.

26 березня 2021 року від представника Головного управління Національної поліції у м. Києві надійшов відзив, в якому він вказує, що у позивача відсутні підстави для відшкодування шкоди, оскільки його не було притягнуто до адміністративної відповідальності. Відповідно до статті 1176 ЦК України шкода відшкодовується в разі накладення адміністративного стягнення. Відтак оскільки на позивача не було накладено адміністративне стягнення, тому відсутні підстави для відшкодування шкоди. Позивач просить відшкодувати шкоду в розмірі, який є необґрунтованим.

06 квітня 2021 року позивачем подано відповідь на відзив Головного управління Національної поліції у м. Києві, в якій зазначено, що здійснення провадження y справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, затримання особи, отримання пояснень та інше). Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосовувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом. Позивач вказував, що відповідач у наданому відзиві не надає обґрунтованих заперечень тому, що у результаті порушення посадовими особами відповідача прав і свобод позивача, у зв`язку із неправомірністю винесених посадовою особою відповідача дільничним офіцером поліції Деснянського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві, старшим лейтенантом Коутним П. В. тимчасового заборонного припису серія АА № 005408 від 05 березня 2020 року, протоколу про адміністративне правопорушення серія АПР18 №355328 від 05 березня 2020 року відносно ОСОБА_1 , спричинено негативний вплив на позивача ОСОБА_1 , завдано йому моральної шкоди та страждань через безпідставне обмеження у спілкуванні та побаченнях з власною донькою ОСОБА_11 , необґрунтованому обмеженні у користуванні власним житлом, приниженнях, пов`язаних із створенням у його доньки враження про нього, як про правопорушника, дії якого направлені на завдання їй шкоди, а також через пригнічений стан та розлад здоров`я, розчарування та відчуття несправедливості. Також позивач зазначає, що відповідач ігнорує послідовний час подій, які описані в позовній заяві позивача, тобто сам незаконний припис був виписаний вже після скоєння ряду правопорушень співробітниками поліції для виправдання своїх противоправних дій, що зафіксовано у відеодоказах, які були надані суду і які відповідачігнорує у своєму відзиві.

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 26 травня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у м. Києві, Управління Державної казначейської служби України у Деснянському районі м. Києва про стягнення моральної шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовими або службовими особами задоволено частково.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Національної поліції у місті Києві на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 200 000,00 грн, а також судовий збір в розмірі 2 000,00 грн, судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3 200,00 грн та судові витрати, пов`язані із залученням експерта та проведенням експертизи, у розмірі 8 000,00 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що закриття провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності та скасування термінового заборонного припису свідчить про неправомірність дій працівників поліції. При цьому, такими незаконними діями ОСОБА_1 завдано моральної шкоди, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу та скасування термінового заборонного припису свідчить про те, що позивача притягнуто до відповідальності незаконно, а, крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини. Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом.

Врахувавши, що позивача двічі неправомірно притягнуто до відповідальності, зважаючи на строки тривалості провадження в справі про адміністративне правопорушення та в адміністративній справі, зважаючи на негативні наслідки позбавлення ОСОБА_1 можливості спілкуватися з донькою та можливості користуватися власним житлом, перешкоджання у здійсненні права власності на квартиру, дотримуючись вимог розумності та справедливості, з огляду на принцип диспозитивності, суд вважав, що позовні вимоги про стягнення моральної шкоди підлягають частковому задоволенню в сумі 200 000,00 грн.

Щодо витрат пов`язаних із залученням експерта, суд вважав що такі підлягають задоволенню пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме в сумі

8 000,00 грн.

Співмірною сумою за надання адвокатських послуг, яка підлягає задоволенню, враховуючи положення статті 141 ЦПК України, суд вважав в розмірі 3 200,00 грн.

Короткий зміст вимог та доводів апеляційноїскарги

27 липня 2022 року Головне управління Національної поліції у м. Києвіподалодо Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, просить скасувати рішення Деснянського районного суду міста Києва від

26 травня 2022 року та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що наявність протоколу не означає офіційного визнання особи винуватою від імені держави. Судом помилково стягнуто кошти за рахунок бюджетних асигнувань з ГУ НП у м. Києві. Заявник вказує, що висновок експерта не є належним та допустимим доказом завдання моральної шкоди. За своєю правовою природою вказаний документ є консультацією спеціаліста. Розмір моральної шкоди у сумі 200 000.00 грн не відповідає принципам розумності, виваженості та справедливості.

Рух апеляційної скарги та матеріалів справи

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями

від 01 серпня 2022 року апеляційну скаргу передано судді-доповідачу.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 05серпня 2022 року витребувано з Деснянського районного суду міста Києва матеріали цивільної справи № 754/204/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у м. Києві, Управління Державної казначейської служби України у Деснянському районі м. Києва про стягнення моральної шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовими або службовими особами.

16 серпня 2022 року матеріали цивільної справи № 754/204/21 за позовом

ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у м. Києві, Управління Державної казначейської служби України у Деснянському районі м. Києва про стягнення моральної шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовими або службовими особаминадійшли до Київського апеляційного суду.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 19 серпня 2022 року в задоволенні клопотання Головного управління Національної поліції у м. Києві про відстрочення сплати судового збору - відмовлено.

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у м. Києві на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 26 травня 2022 року залишено без руху та надати строк для усунення недоліків протягом десяти днів з дня вручення копії ухвали.

Заявнику необхідно було сплатити судовий збір за подання апеляційної скарги.

09 вересня 2022 року Головне управління Національної поліції у м. Києві на виконання вимог ухвалиКиївського апеляційного суду від 19 серпня 2022 року засобами поштового зв?язку надіслало заяву, до якої долучено платіжне доручення про сплату судового збору, у розмірі визначеному судом.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 20 вересня 2022 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції у м. Києві на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 26 травня

2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у м. Києві, Управління Державної казначейської служби України у Деснянському районі м. Києва про стягнення моральної шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовими або службовими особами.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 28 жовтня 2022 року справу призначено до розгляду з викликом учасників справи.

Доводи інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 заперечував проти доводів апеляційної скарги.

Позиція Київського апеляційного суду

В судовому засіданні представник Головного управління Національної поліції в м. Києві Глущенко О.М. підтримала доводи апеляційної скарги.

Позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Федак М.Л. проти доводів апеляційної скарги заперечували, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, врахувавши аргументи, наведені у відзиві на апеляційну скаргу, колегія суддів дійшла таких висновків.

Частинами першою-третьою статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Фактичні обставини справи

Встановлено, що 05 березня 2020 року дільничним офіцером поліції Деснянського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві старшим лейтенантом Коутним П. В. складено терміновий заборонний припис стосовно

ОСОБА_1 серії АА № 005408, яким встановлено, що останній вчинив психологічне насильство відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , 2011 року народження. Зазначеним терміновим заборонним приписом стосовно кривдника до ОСОБА_9 вжито захід у виді зобов`язання залишити місце проживання і перебування постраждалої особи строком на 9 діб: з 16 год. 15 хв. 05 березня 2020 року до 16 год. 15 хв. 13 травня 2020 року.

Також 05 березня 2020 року дільничним офіцером поліції Деснянського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві старшим лейтенантом Коутним П. В. було складено протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 серія АПР18 № 355328 про те, що 05 березня 2020 року об 11 год. 00 хв. за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 вчинив психологічне насильство відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , 2011 року народження, чим скоїв правопорушення, передбачене частиною першою статті 173-2 КУпАП.

13 травня 2020 року постановою Деснянського районного суду міста Києва у справі № 754/4147/20 провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за частиною першою статті 173-2 КУпАП закрито за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

У вказаній постанові суд зазначив, що в матеріалах справи відсутні будь-які фактичні дані, які б свідчили про завдання ОСОБА_1 шкоди фізичного чи психологічного характеру неповнолітній ОСОБА_3 . Крім того, складений протокол про адміністративне правопорушення не відповідає вимогам КУпАП, а саме: не розкрита суть адміністративного правопорушення - в чому відповідно до вимог Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», полягало насильство з боку

ОСОБА_9 по відношенню до ОСОБА_3 , яка зазначена в протоколі як потерпіла ОСОБА_3 , а тому не є донькою ОСОБА_1 та ОСОБА_5 . Крім того, у матеріалах справи відсутні пояснення потерпілої ОСОБА_3 , вона не опитувалась в присутності психолога чи педагога, як і відсутні факти її перебування у зазначеному помешканні.

05 червня 2020 року рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва у справі № 640/7584/20 задоволено позов ОСОБА_1 до дільничного офіцера поліції Деснянського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві старшого лейтенанта Коутного П. В., третя особа - ОСОБА_5 , в інтересах ОСОБА_3 , про визнання протиправним та скасування термінового заборонного припису. Визнано протиправним та скасовано терміновий заборонний припис стосовно кривдника

серії АА № 005408, складений 05 березня 2020 рокудільничним офіцером поліції Деснянського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві старшим лейтенантом Коутним П.В.

У рішенні Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 червня 2020 року у справі № 640/7584/20 встановлено, що дільничним офіцером поліції Деснянського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві старшим лейтенантом Коутним П. В. допущено виправлення в даті вчинення правопорушення кривдником; неправильно зазначено по батькові постраждалої, а саме: « ОСОБА_12 » замість « ОСОБА_13 ». Крім того, зазначаючи строк дії спірного припису 9 днів, перебіг якого розпочинається 05 березня 2020 року, відповідач допустив помилку, вказавши, що припис діє до 13 травня 2020 року. Окружний адміністративний суд міста Києва дійшов висновку про наявність правових підстав для скасування спірного припису, позаяк останній містить виправлення та неточності, а отже є зіпсованим та недійсним з підстав неналежного оформлення.

Мотиви з яких виходить суд та застосовані норми матеріального права

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення не відповідає.

Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією Україниправ і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування шкоди за рахунок держави, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень.

За змістом частини першої статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Частина 2 цієї статті визначає, що моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені статтями 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Порядок відшкодування такої шкоди встановлюється законом (частина сьома статті 1176 ЦК України).

Таким спеціальним нормативно-правовим актом є Закон України від

01 грудня 1994 року № 266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі - Закон № 266/94 ВР).

Статтею 1 Закону № 266/94 ВР передбачено, що відповідно до положень цього закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок:

1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру

у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян;

2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу;

3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.

У наведених у статті 1 Закону № 266/94 ВР випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в дохід держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги; моральна шкода.

Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених Законом України від 01 грудня 1994 року № 266/94 ВР, виникає, зокрема, у випадках закриття справи про адміністративне правопорушення (пункт 4 частина перша стаття 2 цього Закону).

У постанові Верховного Суду від 05 лютого 2020 року у справі № 640/16169/17 (провадження № 61-15393св18) зроблено висновок, що здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, затримання особи, отримання пояснень та інше). Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом.

Статтею 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначено, що відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Відповідно до частини третьої статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць на момент перебування під слідством чи судом, при цьому суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

Зазначена норма Закону встановлює найнижчу межу розміру відшкодування моральної шкоди. Тобто розмір відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом може бути визначений у сумі більшій, ніж один мінімальний розмір заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Така правова позиція, висловлена у постанові Верховного Суду України у справі

№ 6-2203цс15 від 02 грудня 2015 року, від якої не відступила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18).

Відповідно до статті 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2022 рік» установлено у 2022 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі: з 01 січня - 6 500,00 грн, з 01 жовтня - 6 700,00 грн.

Розмір відшкодування слід розраховувати, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом.

Притягнення ОСОБА_14 до адміністративної відповідальності відбулось 05 березня 2020 року, що підтверджується протоколом серії серія АПР18 № 355328 05 березня 2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 173-2 КУпАП.

Рішення про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення прийнято 13 травня 2020 року.

Таким чином, строк перебування ОСОБА_1 під судом (строк протягом якого ОСОБА_1 підданий до адміністративної відповідальності) станом на час прийняття Деснянським районним судом міста Києва постанови про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за частиною першою статті 173-2 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушеннястановить 2 місяці та 8 днів.

Відтак мінімальний розмір моральної шкоди, згідно Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» становить 13 400,00 грн (6 700,00 грн х 2 місяці).

Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Такі висновки узгоджуються із сталою практикою Верховного Суду, зокрема такий висновок зроблено Верховним Судом у постанові від 03 листопада 2021 року у справі

№ 428/3277/20, від 19 травня 2021 року у справі № 210/1295/15-ц.

Закриття провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності та скасування термінового заборонного припису свідчить про неправомірність дій працівників поліції. При цьому, такими незаконними діями ОСОБА_1 завдано моральної шкоди, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу та скасування термінового заборонного припису свідчить про те, що позивача притягнуто до відповідальності незаконно, а, крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини. Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом.

Разом з тим, враховуючи фактичні обставини справи, тривалість моральних страждань яких зазнав ОСОБА_1 та негативні наслідки, які настали для ОСОБА_1 у зв`язку із порушенням його прав, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає за необхідне визначити розмір морального відшкодування в сумі 10 000,00 грн.

При цьому, колегія суддів не приймає до увагу висновок експерта-психолога ОСОБА_7 від 30 листопада 2020 року, оскільки такий зроблено зі спливом тривалого часу після притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, крім того, розмір відшкодування моральної шкоди за незаконне притягнення до адміністративної відповідальності встановлено законом, що є імперативним у застосуванні у цій справі.

Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України).

Відповідно до статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Згідно з пунктом 1 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 року № 215 (далі - Положення), Державна казначейська служба України (Казначейство) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України і який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів.

Відповідно до покладених завдань Казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду (підпункт 3 пункту 4 Положення).

Отже, відповідачем у справі є держава Україна, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України, тому відсутня необхідність зазначення у резолютивній частині рішення таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватися, або номера чи види рахунку, з якого має бути здійснено стягнення/списання, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача в разі встановлення судом його порушення, та за своє суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не резолютивній частині рішення.

Відповідний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16, провадження

№ 12-110гс18.

Таким чином слід зробити висновок про те, що кошти у відшкодування моральної шкоди підлягають стягненню з Державного бюджету.

Щодо витрат на професійну правничу допомогу

Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішенні від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009.

Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року

№ 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

Відповідно до частин першої, третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження №14-382цс-19) та у постанові Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду від 17 березня 2020 року у справі № 520/8309/18.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі

№ 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Позивач надав до позовної заяви (в засвідчених належним чином копіях) договір про надання правової допомоги № 12 від 16 червня 2020 року, додаток № 1 до вказаного договору від 16 червня 2020 року, акт приймання-передачі наданих юридичних послуг

№ 1 від 10 січня 2021 року, а також довідку про підтвердження отримання від клієнта готівкових коштів за надання правової допомоги від 10 січня 2021 року № 10/01/21-1, за якою позивач передав адвокату Ульяновій Н.Ю. 3 000,00 грн за підготовку позовної заяви в даній справі.

Згідно з умовами додатку № 1 до договору про надання правової допомоги №12 від 16 червня 2020 року вартість послуг за представництво клієнта на судових засіданнях (судодень) складає 1 000,00 грн. Представник позивача була присутня в п`ятьох судових засіданнях, а саме 28 квітня 2021 року, 07 червня 2021 року, 07 жовтня 2021 року, 25 листопада 2021 та 20 січня 2022 року. Таким чином, матеріалами справи підтверджуються витрати на правову допомогу у сумі 8 000,00 грн.

Згідно статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно із частиною другою статі 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи , а достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

За правилами статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Вказані норми процесуального права вказують на необхідність доведення стороною, що звернулась до суду, належними та допустимими доказами вимог, що нею заявлені.

Ураховуючи наведене, Київський апеляційний суд дійшов висновку про те, що за надання адвокатських послуг, пропорційно до задоволених позовних вимог, з урахуванням положень ст.141 ЦПК України підлягає стягненню 642 грн.

При цьому, витрати, понесені на послуги експерта, відшкодуванню не підлягають.

Висновки за результатом розгляду апеляційної скарги

Згідно з пунктом 2 частиною першою статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню (частина друга статті 376 ЦПК України).

Зважаючи на те, що обставини справи встановлені судом повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Деснянського районного суду міста Києва від 26 травня 2022 року підлягає скасуванню з ухваленням у справі нового судового рішення про часткове задоволення позову.

Щодо судових витрат

Згідно з підпунктом б), в) пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2020 року в справі № 530/1731/16-ц (провадження № 61-39028св18) зроблено висновок, що: «у разі, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Разом із тим, у випадку, якщо судом касаційної інстанції скасовано судові рішення з передачею справи на розгляд до суду першої/апеляційної інстанції, то розподіл суми судових витрат здійснюється тим судом, який ухвалює остаточне рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат».

Тому, з урахуванням висновку щодо суті апеляційної скарги, розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, здійснюється тим судом, який ухвалює (ухвалив) остаточне рішення у справі, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

Відповідно до частини шостої статті 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

ОСОБА_1 є таким, що в силу пункту 13 частини другої статті 3 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору.

Оскільки Київський апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, скасування рішення Деснянського районного суду міста Києва від 26 травня 2022 року та ухвалення у справі нового судового рішення про часткове задоволення позову, судові витрати, в розмірі 7 290,00 грн (2,80 % від задоволених позовних вимог), які Головне управління Національної поліції у м. Києві понесло у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, слід компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст.ст. 268 367, 368, 369, 374, 376, 381, 382, 383, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у м. Києві задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 26 травня 2022 року скасувати та ухвалити у справі нове судове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Стягнути з Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 компенсацію моральної шкоди в розмірі 10 000,00 грн.

Стягнути з Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 витрати, понесені на професійну правничу допомогу в розмірі 642,00 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України Головному управлінню Національної поліції у м. Києві 7500,00 грн. судових витрат, понесениху зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач: А.М. Стрижеус

Судді: Л.Д. Поливач

О.І. Шкоріна