Справа №705/1046/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 грудня 2022 року Уманський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого - судді Піньковського Р.В.

при секретарі Романовій О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Умані Черкаської області матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до Бабанської селищної ради про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування, в обґрунтування зазначивши наступне.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , після смерті якої відкрилася спадщина на земельну ділянку площею 4,5138 га, що розташована на території Аполянської сільської ради Уманського району Черкаської області, надану для ведення особистого селянського господарства, державний акт на право приватної власності на землю серії ІІ-ЧР № 052127 виданий 12.08.2002 року.

Єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_2 був її чоловік і рідний дядько позивача ОСОБА_3 , який фактично прийняв спадщину, але юридично не оформив своїх спадкових прав, у зв`язку з раптовою смертю - ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Після смерті дядька також відкрилася спадщина, в тому числі на вищевказану земельну ділянку.

Єдиним спадкоємцем після смерті дядька була мати позивача ОСОБА_4 , яка в свою чергу спадщину також прийняла, але юридично своїх спадкових прав не оформила, оскільки не знала про існування вказаної земельної ділянки.

ІНФОРМАЦІЯ_3 її мати ОСОБА_5 померла і позивач, як дочка померлої є єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_5 . Інших спадкоємців немає.

У встановлений законом термін та порядок позивач звернулася до Уманської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, проте у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вищевказану земельну ділянку було відмовлено, у зв`язку з неможливістю встановити факт, що ОСОБА_3 , який фактично прийняв спадщину після смерті ОСОБА_2 є спадкоємцем за законом.

Таким чином виникла ситуація, при якій спадкоємець не може набути право власності на майно в порядку спадкування через нотаріальну контору.

У зв`язку з цим, позивач вимушена звернутися до суду з вказаним позовом та просить суд його задовольнити та визнати за нею, ОСОБА_1 , рнокпп НОМЕР_1 , право власності на земельну ділянку площею 4,5138 га, що розташована на території Аполянської сільської ради Уманського району Черкаської області, надану для ведення особистого селянського господарства, державний акт на право приватної власності на землю серії ІІ-ЧР № 052127, виданий 12.08.2002 року.

Позивач ОСОБА_1 . В судове засідання не з`явилася, на адресу суду подала письмову заяву, у якій просить суд розгляд справи проводити у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд позов задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, на адресу суду надійшла письмова заява старости Аполянського старостинського округу Бабанської селищної ради Лелеки І., у якому просить суд розгляд справи проводити у відсутність їх представника.

Відповідно до ч. 2 ст. 211 ЦПК України судове засідання проведено у відсутності сторін, на підставі наявних у суду матеріалів та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає положенням ч.2 ст. 247 ЦПК України.

Суд, повно та всесторонньо вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з приписами ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Положеннями ст. ст.80, 81 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлені такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , матір`ю позивача ОСОБА_6 (шлюбне прізвище ОСОБА_7 свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_3 , видане виконкомом Машурівської сільської ради ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є ОСОБА_9 .

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 , виданого виконкомом Аполянської сільської ради Уманського району Черкаської області ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , актовий запис про смерть № 1.

Мати позивача - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , були рідними братом та сестрою, що підтверджується свідоцтвами про їх народження, відповідно: серії НОМЕР_5 , виданого повторно відділом реєстрації актів громадянського стану Уманського районного управління юстиції Черкаської області, та серії НОМЕР_6 , відновленого та виданого Уманським районним бюро РАГС Черкаської області. У вказаних свідоцтвах батьками дітей зазначені: батьком - ОСОБА_10 , матір`ю - ОСОБА_11 .

Згідно свідоцтва про смерть № НОМЕР_7 , виданого виконкомом Аполянської сільської ради Уманського району Черкаської області, ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , актовий запис про смерть № 15.

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 01.06.2020 року, яке згідно відмітки вступило в законну силу 02.07.2020 року, було встановлено факт про те, що ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 проживав з ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ІНФОРМАЦІЯ_7 по день смерті ОСОБА_2 - ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_8 , виданого виконкомом Аполянської сільської ради народних депутатів Уманського району Черкаської області, ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_8 , актовий запис про смерть № 5.

Згідно довідки, виданої Аполянською сільською радою Уманського району Черкаської області, 08.09.2018 року за № 356, ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживала і була зареєстрована на день смерті в АДРЕСА_1 . На день її смерті вона проживала разом з чоловіком ОСОБА_3 . Заповіт від імені ОСОБА_2 В Аполянській сільській раді не посвідчувався. Вказана довідка видана на підставі погосподарської книги № 6 за 1991-1995 роки.

Згідно довідки, виданої Бабанською селищною радою Уманського району Черкаської області 15.09.2021 року за № 366, після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 вступив в користування майном, яке було нажите спільно.

Згідно довідки, виданої Аполянською сільською радо Уманського району Черкаської області 23.11.2019 року за № 394, після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , фактично прийняла спадщину ОСОБА_4 .

Згідно довідки, виданої Аполянською сільською радо Уманського району Черкаської області 23.11.2019 року за № 395, після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , фактично прийняла спадщину ОСОБА_1 .

Постановою ОСОБА_12 , державного нотаріуса Уманської районної державної нотаріальної контори, від 03.09.2020 року, ОСОБА_1 , позивачу по справі, було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 4,5138 га, розташовану на території Аполянської сільської ради Уманського району Черкаської області, що залишилася після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , після якої фактично прийняв спадщину ОСОБА_3 , померлий ІНФОРМАЦІЯ_2 , спадкоємцем якого була сестра ОСОБА_4 , яка прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав, у зв`язку з неможивістю встановлення фактів, що ОСОБА_3 , який фактично прийняв спадщину після смерті ОСОБА_2 , є спадкоємцем за законом згідно ст.ст. 529-532 Цивільного кодексу УРСР (1963 року). Крім того, державним нотаріусом було встановлено, що спадкодавець ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_9 в с. Аполянка Уманського району Черкаської області, де проживала і була зареєстрована по день смерті.

Згідно матеріалів спадкової справи № 232/2010 єдиним спадкоємцем за заповітом є її дочка ОСОБА_1 , яка подала заяву про прийняття спадщини у встановлені законом строки та 08.11.2010 року отримала відповідні свідоцтва.

Згідно матеріалів спадкової справи № 561/2003, яка заведена в Уманській районній державній нотаріальній конторі та у зв`язку з передачею на зберігання, знаходиться в Черкаському обласному державному нотаріальному архіві, єдиним спадкоємцем за законом ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , є його сестра ОСОБА_4 , яка прийняла спадщину та 19.09.2003 року отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на право на земельну частку (пай).

Згідно відомостей алфавітних книг та відомостей зі Спадкового реєстру спадкова справа після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , не заводилася.

Згідно державного акту серії ІІ-ЧР № 052127, виданого 12.08.2002 року, ОСОБА_2 , на підставі рішення Аполянської сільської ради народних депутатів № 1-10 від 20.06.2002 року було передано у приватну власність земельну ділянку площею 4,5138 га, розташовану на території Аполянської сільської ради, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства.

Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Нормами частин 1 та 2 ст. 321 ЦК України регламентовано, що право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, а особа може бути обмежена в здійсненні права власності лише у випадках та в порядку, встановленому законом.

Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна може вимагати скасування заборон в здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 під поняттям «охоронювані законом інтереси», що вживається в законах України, слід розуміти як прагнення до користування матеріальним та/або нематеріальним благом, так і зумовлений загальним змістом, об`єктивний і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції України та Законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Права власника майна підлягають захисту шляхом пред`явлення позову про визнання права на належне йому майно за умови, якщо власник не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЗК України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; прийняття спадщини; виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Відповідно до ст. 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Зі змісту цієї статті вбачається, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Вбачається, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав, зокрема, в нотаріальному порядку.

Згідно положень п. 4.14, 4.18 глави 10 Порядку здійснення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину здійснюється за наявності необхідних документів, що підтверджують наявність певних юридичних фактів, у тому числі й склад спадкового майна. У разі, якщо у спадкоємців відсутні всі необхідні документи, питання визнання права на спадщину вирішується у судовому порядку.

Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7передбачено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Статтею 55 Конституції України передбачено право кожного на захист своїх прав і свобод від порушень і протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права.

Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

У відповідності з ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Крім того, Пленум Верховного суду України в своїй постанові від 30.03.2008 року № 7 «Про судову практику у справах спадкування», а саме в п. 10 роз`яснив, що відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.

У відповідності до приписів ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

У відповідності з ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Судом було встановлено, що позивач ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем після смерті її матері ОСОБА_4 . При цьому, позивач спадщину фактично прийняла, а також своєчасно звернулася до нотаріуса із відповідною заявою та отримала свідоцтва, тобто належним чином оформила свої спадкові права на майно, належне спадкодавцю. При цьому, позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на спадкову земельну ділянку, розташовану на території Аполянської сільської ради Уманського району, у зв`язку із неналежним її оформленням попереднім спадкоємцем.

Так, вказана земельна ділянка належала ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Разом з нею проживав рідний дядько позивача ОСОБА_3 , який і прийняв спадщину, в тому числі і право на спірну земельну ділянку. Спадщину після смерті дядька позивача, прийняла його рідна сестра ОСОБА_4 , тобто мати позивача. При оформленні спадкового майна позивачем по справі було з`ясовано, що мати позивача за життя не оформила право власності на спадкову земельну ділянку, а також те, що і дядько позивача ОСОБА_3 , прийнявши спадщину в тому числі і земельну ділянку після смерті своєї цивільної дружини не оформив належним чином своїх спадкових справ. На цей час позивач позбавлена можливості оформити свої спадкові права на земельну ділянку, у зв`язку з не оформленням попередніми спадкоємцями прав власності на спадкову земельну ділянку. Оскільки, з самого початку, спадщина на земельну ділянку була відкрита у 1994 року, тобто на час дії Цивільного кодексу України 1963 року, дядько позивача, цивільний чоловік власниці земельної ділянки, не був спадкоємцем за законом, оскільки згідно ст. 529 ЦК України (1963 року) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Тобто, у вказаному випадку факт проживання спадкодавців ОСОБА_3 та ОСОБА_2 однією сім`єю, як чоловік і жінка, був визнаний після їх смерті, і виникла підстава для відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкову земельну ділянку позивачу у справі ОСОБА_1 .

З урахуванням наданих позивачем доказів та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає обґрунтованими позовні вимоги ОСОБА_1 до Бабанської селищної ради, щодо визнання за позивачем ОСОБА_1 права власності на спадкову земельну ділянку. Таке визнання не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб і може бути прийняте, а тому позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Суд вирішує судові витрати в порядку ст. 141 ЦПК України, але позивач у своїй заяві на стягненні судових витрат не наполягає.

Керуючись ст. ст. 11, 15, 16, 321, 328, 1216, 1218, 1225, 1268 ЦК України, ст. ст. 81, 125 ЗК України, ст. ст. 10, 12, 76-83, 211, 247, 259, 263-265, 268, 272, 354, 355 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Бабанської селищної ради про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , рнокпп НОМЕР_1 , право власності на земельну ділянку площею 4,5138 га, що розташована на території Аполянської сільської ради Уманського району Черкаської області, надану для ведення особистого селянського господарства, державний акт на право приватної власності на землю серії ІІ-ЧР № 052127, виданий 12.08.2002 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Р. В. Піньковський