Провадження № 2-п/466/36/22
У Х В А Л А

судового засідання

12 грудня 2022 року м. Львів

Шевченківський районний суд м. Львова

у складі: головуючого судді Невойта П.С.,

секретаря с/з Лелик О.М.,

справа № 466/10265/20,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові заяву ОСОБА_1 від 21.11.2022 про перегляд заочного рішення від 18 лютого 2021 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

з участю представника заявника - відповідача, адвоката Цімури Я.В.,-

в с т а н о в и в :

заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 18.02.2021 частково задоволено позов Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк Приватбанк 29685 двадцять дев`ять тисяч шістсот вісімдесят п`ять гривень 55 копійок/ заборгованості за кредитним договором № б/н від 28.08.2012 року та 1690 / одна тисяча шістсот дев`яносто гривень 22 копійки/ судового збору.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

21.11.2022 адвокат Цімура Я. в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про перегляд заочного рішення від 18 лютого 2021 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,.

В обґрунтування заяви зазначає, що 18.02.2021 Шевченківським районним судом м.Львова ухвалено заочне рішення, яким стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк Приватбанк 29685 двадцять дев`ять тисяч шістсот вісімдесят п`ять гривень 55 копійок/ заборгованості за кредитним договором № б/н від 28.08.2012 року та 1690 / одна тисяча шістсот дев`яносто гривень 22 копійки/ судового збору. Оскільки відповідач належним чином не був повідомлений про дату та час судового засідання, заочне рішення повинно бути скасованим. Окрім цього, вказує на те, що банк не надав доказів про те, ОСОБА_2 день укладення договору видали кредитну картку, також кредитним ліміт змінений без його згоди. Просить скасувати заочне рішення.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 адвокат Цімура Я.В., який діє на підставі ордеру серії ВС№1169496 від 11.11.2022 заяву підтримав, просив скасувати заочне рішення з підстав викладених в заяві про перегляд заочного рішення.

Заслухавши думку представника відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи 466/10265/20, заяви про скасування заочного рішення, суд приходить до такого.

Згідност.284 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Водночас ч.1 ст.288 ЦПК України встановлено, що заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Наявність вищенаведених обставин повинна бути у їх сукупності, при відсутності хоча б однієї з них заочне рішення скасуванню не підлягає.

Відповідач у заяві покликається на те, що він не був належним чином повідомлений про час та дату судового засідання, оскільки за вказаною адресою він не проживає, а проживають його батьки.

Дане твердження спростовується матеріалами цивільної справи, а саме рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення, які повернулися на адресу суду та долучені до матеріалів справи /арк.спр.86,95/.

Окрім цього, суд зауважує, що при зверненні до суду з заявою про перегляд заочного рішення ОСОБА_1 вказує адресу: АДРЕСА_1 , за якою суд його повідомляв при розгляді справи за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Іншої адреси для належного повідомлення ним зазначено не було.

На переконання суду, сам по собі факт неприбуття відповідача в судове засідання не дає підстав для скасування заочного рішення.

До того ж про наявність судового рішення ОСОБА_1 також було відомо принаймні з липня 2021 року, оскільки як вбачається з Єдиного реєстру виконавчих проваджень, таке відкрито15.06.2021 року.

Доводи відповідача на те, що він не зміг реалізувати свої права згідно ЦПК України, а при ухваленні заочного рішення суд обмежився лише доказами позивача, є безпідставними, оскільки при розгляді заяви про перегляд заочного рішення заявником також не надано жодних доказів, які б мали істотне значення для вирішення справи і можливості прийняття іншого рішення по справі.

В судовому засіданні адвокат не заперечив, що ОСОБА_1 отримав кредит на підставі укладеного договору від 28.08.2012. Зауважив лише на те, що в матеріалах справи відсутні докази отримання першої кредитної картки 28.08.2012 та те, що кредитний ліміт змінювався без згоди ОСОБА_1 . Вказує на те, що витяг з тарифів обслуговування кредитних карток та правил надання банківських послуг не визнаються відповідачем, оскільки не містять його підпису, тому їх не можна розцінювати як частину договору.

Крім того, дослідивши заяву про перегляд заочного рішення, матеріали справи, суд приходить висновку, що в заяві відсутні посилання на будь-які докази, які мають істотне значення для справи, які не були досліджені судом при винесенні заочного рішення, а обґрунтування заяви про перегляд заочного рішення є фактично непогодження з винесеним рішенням по суті.

Представником не заперечувалося, а також підтверджено матеріалами справи про те, що Відповідач з березня 2016 року і до жовтня 2020 року користувався кредитними коштами банку (арк.спр.20-34). За той час: з 30.10.2015 і до 21.05.2018 року отримав чотири кредитні картки з терміном дії до 03.2022 року (арк.спр.36).

У відповідності до ч.4 ст.10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на які надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Желтяков проти України» від 09 червня 2001 року, зазначено, що право на справедливий розгляд судом, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися в контексті Преамбули Конвенції, яка, серед іншого, проголошує верховенство права як частину спільного спадку Договірних Держав. Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який, inter alia, вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів (рішення суду у справі «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania) [ВП], №28342/95, п. 61, ECHR1999-VII).

Цей принцип передбачає повагу до остаточності судових рішень та наполягає на тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного та обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру (рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), №52854/99, п. 52, ECHR 2003-Х).

Виходячи з вищенаведеної практики ЄСПЛ, скасування рішення суду, що набрало законної сили, за відсутності факту істотності таких обставин, з мотивів неправильного застосування судом норм матеріального та/або процесуального права буде порушенням принципу юридичної визначеності, тобто п. 1 ст. 6 конвенції, а також ст. 1 Першого протоколу до неї, оскільки у позивача після задоволення його вимог були законні сподівання на те, що його інтереси є остаточно захищеними.

Так, Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод наголошує, що термін «строк на оскарження рішення», що є звичайним явищем у національних законодавствах держав учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів та позивачів, які можуть трапитись після прийняття судом рішення (пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).

Згідно з ч. 3 ст. 287 ЦПК України у результаті розгляду заяви про перегляд заочного рішення суд може своєю ухвалю: залишити заяву без задоволення; скасувати заочне рішення і призначити справу до розгляду за правилами загального чи спрощеного позовного провадження.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне заяву ОСОБА_1 від 21.11.2022 про перегляд заочного рішення від 18 лютого 2021 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості залишити без задоволення.

Керуючись ст. 287, 288 ЦПК України, суд, -

постановив:

заяву ОСОБА_1 від 21.11.2022 про перегляд заочного рішення від 18 лютого 2021 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - залишити без задоволення.

Заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

Повний текст ухвали виготовлений 12.12.2022.

Суддя: П. С. Невойт