КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/6536/2022
Справа № 367/9361/21
П О С Т А Н О В А

Іменем України

30 травня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Кашперської Т.Ц. (суддя - доповідач), Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

розглянув в порядку письмового провадження в приміщенні Київського апеляційного суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою ОСОБА_1 та її представником ОСОБА_2 , на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області, постановлену у складі судді Шестопалової Я.В. в м. Ірпені 28 січня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Української військово-медичної академії про визнання протиправним та скасування наказу про відсторонення від роботи та стягнення середнього заробітку за період відсторонення,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, -

в с т а н о в и в :

В грудні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із даним позовом, просила визнати протиправним та скасувати наказ начальника Української військово-медичної академії № 219 від 08 листопада 2021 року у частині відсторонення від роботи ОСОБА_1 , зобов`язати відповідача поновити на роботі ОСОБА_1 шляхом допуску до роботи на посаді молодшого наукового співробітника науково-дослідного відділу (медичної стандартизації та метрологічного забезпечення) Науково-дослідного інституту проблем військової медицини; стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за весь період відсторонення від роботи, а саме з 08 листопада 2021 року по день винесення рішення судом, виходячи з середнього заробітку в розмірі 319,60 грн., та моральну шкоду в розмірі 30000 грн.

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 28 січня 2022 року позовну заяву визнано неподаною та повернуто заявнику.

Позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 , не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, подали апеляційну скаргу, в якій просили скасувати ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 28 січня 2022 року та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, посилалися на те, що ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 14 грудня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 було залишено без руху та надано строк десять днів на усунення недоліків. В ухвалі суд зобов`язав доплатити судовий збір, однак конкретний розмір доплати судового збору в ухвалі від 14 грудня 2021 року судом не вказано. При поданні позову нею сплачено судовий збір в розмірі 908 грн., також на виконання вимог ухвали нею було подано до суду квитанцію про доплату судового збору в розмірі 908 грн., виходячи з заявлених позовних вимог.

Вважала, що суд першої інстанції залишив поза увагою, що згідно п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Позивачем заявлено вимогу про визнання протиправним та скасування наказу про відсторонення від роботи, що в разі задоволення її судом тягне за собою поновлення на роботі, тому дана вимога немайнового характеру не підлягає взагалі оплаті судовим збором. Також позивачем заявлено вимогу про стягнення середнього заробітку за період відсторонення, що по суті і є стягненням заробітної плати, тому дана вимога майнового характеру також не підлягає взагалі оплаті судовим збором.

Вказувала, що при поданні позову нею сплачено судовий збір в розмірі 908 грн., що є цілком достатнім, зважаючи на розмір позовних вимог та законодавство України.

Оскільки моральна шкода позивачем заявлена у грошовому еквіваленті та відповідно така вимога є майновою і судовий збір за таку вимогу як окрему майнову вимогу, виходячи з загального розміру заявленої до стягнення суми, не підлягає сплаті, та посилалася в цій частині на постанову Верховного Суду від 28 листопада 2018 року в справі № 761/11472/15.

Звертала увагу, що 22 грудня 2021 року до Ірпінського міського суду Київської області іншим позивачем ОСОБА_3 подано позов з аналогічними вимогами, та по вказаній заяві іншим суддею відкрито провадження та призначено справу до розгляду, при цьому судом взагалі не залишався позов без руху, а судовий збір сплачено в такому ж розмірі.

Вважала, що навіть якщо суд вважав, що судовий збір не сплачено, він міг частково звільнити її від сплати судового збору, оскільки предметом позову є захист трудових прав, та враховуючи, що з моменту відсторонення від роботи у неї відсутні доходи, оскільки не виплачується заробітна плата.

Звертала увагу, що повернення позовної заяви призводить до неможливості захисту порушених трудових прав, оскільки при повторному (новому) зверненні будуть порушені передбачені чинним законодавством строки на звернення до суду.

Відзивів на апеляційну скаргу не надійшло.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Ухвала суду першої інстанції щодо повернення заяви позивачеві (заявникові) віднесена до п. 6 ч. 1 ст. 353 ЦПК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 369 ЦПК України з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Визнаючи неподаною та повертаючи позовну заяву позивачу ухвалою від 28 січня 2022 року, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем ухвала суду про недоліки отримана, однак до теперішнього часу вимоги ухвали в повному обсязі не виконано. Зокрема позивачем в новій редакції позову пред`явлено одну вимогу немайнового характеру про визнання протиправними та скасування наказу про відсторонення від роботи позивача, та дві вимоги майнового характеру (стягнення середнього заробітку за час відсторонення та стягнення моральної шкоди), однак в порушення вимог закону позивачем сплачено судовий збір лише за дві вимоги (1816 грн.).

Однак з такими висновками апеляційний суд не може повністю погодитися, виходячи із наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 14 грудня 2021 року позовна заява ОСОБА_1 до Української військово-медичної академії про визнання протиправним та скасування наказу про відсторонення від роботи та стягнення середнього заробітку за період відсторонення залишена без руху.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що як вбачається з наданих позивачем копій документів, то вони не засвідчені у встановленому законом порядку, крім того, позивачем пред`явлені дві вимоги немайнового характеру та дві вимоги майнового характеру, а судовий збір сплачено за одну вимогу немайнового характеру в розмірі 908 грн., тому позивачу необхідно заплатити судовий збір.

Надано позивачу строк для усунення зазначених недоліків - 10 днів з дати вручення копії ухвали.

Копію ухвали Ірпінського міського суду Київської області від 14 грудня 2021 року ОСОБА_1 отримала 17 січня 2021 року, що підтверджується її розпискою на копії супровідного листа (а. с. 23).

На виконання вказаної ухвали суду позивач ОСОБА_1 21 січня 2022 року подала нову редакцію позовної заяви, до якої надано завірені копії документів та квитанцію про доплату судового збору в розмірі 908 грн.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги та висновки суду першої інстанції, апеляційний суд враховує, що відповідно до ст. 175 ЦПК України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

Позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником, або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи. Позовна заява повинна містити: найменування суду першої інстанції, до якого подається заява; повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти; зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються; зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору; відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися; перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви; попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи; підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 ЦПК України позивач повинен додати до позовної заяви її копії та копії всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості відповідачів і третіх осіб. До позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Відповідно до ст. 1 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», Високі Договірні сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією права і свободи, визначені в розділі І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод».

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

Ключовими принципами цієї статті є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд.

Так, у справі Delcourt v. Belgium, Європейський суд з прав людини зазначив, що «у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення».

У справі Bellet у. France Європейський суд з прав людини зазначив, що «стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».

Як свідчить позиція Європейського суду з прав людини у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Виходячи із зазначеного принципу та гарантування Конституцією судового захисту конституційних прав і свобод, судова діяльність має бути спрямована на захист цих прав і свобод від будь-яких посягань шляхом забезпечення своєчасного та якісного розгляду конкретних справ.

Виходячи з вищевикладеного, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції передчасно повернув позовну заяву ОСОБА_1 , не дослідивши матеріали справи у повному обсязі та не надавши належної оцінки обставинам, викладеним позивачем в позовній заяві, та її позовним вимогам.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 185 ЦПК України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити). Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Апеляційний суд враховує, що залишаючи без руху позовну заяву ОСОБА_1 ухвалою від 14 грудня 2021 року, суд першої інстанції всупереч вимог ч. 2 ст. 185 ЦПК України не зазначив точну суму судового збору, яку необхідно доплатити.

Крім того, із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати протиправним та скасувати наказ начальника Української військово-медичної академії № 219 від 08 листопада 2021 року у частині відсторонення від роботи ОСОБА_1 , зобов`язати відповідача поновити на роботі ОСОБА_1 шляхом допуску до роботи на посаді молодшого наукового співробітника науково-дослідного відділу (медичної стандартизації та метрологічного забезпечення) Науково-дослідного інституту проблем військової медицини; стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за весь період відсторонення від роботи, а саме з 08 листопада 2021 року по день винесення рішення судом, виходячи з середнього заробітку в розмірі 319,60 грн., та моральну шкоду в розмірі 30000 грн.

Таким чином, позов у новій редакції складається з двох вимог немайнового характеру про визнання протиправним наказу про відсторонення на роботі, а також зобов`язання відповідача поновити на роботі ОСОБА_1 шляхом допуску до роботи, та двох вимог майнового характеру, а саме про стягнення моральної шкоди в розмірі 30000 грн., та про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі, що не може бути оцінений станом на день пред`явлення позову, оскільки залежить від дати ухвалення судового рішення.

При цьому позивачем ОСОБА_1 було сплачено при зверненні до суду з позовом 908 грн., що складає 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також в порядку усунення недоліків, зазначених в ухвалі Ірпінського міського суду Київської області від 14 грудня 2021 року, доплачено 908 грн.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 176 ЦПК України ціна позову визначається: у позовах про стягнення грошових коштів - сумою, яка стягується. Якщо визначена позивачем ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна або на момент пред`явлення позову встановити точну його ціну неможливо, розмір судового збору попередньо визначає суд з наступним стягненням недоплаченого або з поверненням переплаченого судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом при вирішенні справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Станом на 01 січня 2021 року розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб становив 2270 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставки судового збору встановлюються у таких розмірах: за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою - 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. За подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою - 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. У разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Крім того, апеляційний суд враховує, що в разі звернення з декількома позовними вимогами майнового характеру ціна позову складається з сум всіх цих вимог.

При цьому неможливість визначення ціни позовної вимоги про стягнення середнього заробітку станом на момент пред`явлення позову не є підставою для виокремлення такої вимоги від інших вимог майнового характеру, оскільки це суперечитиме вимогам п.п. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», та оскільки суд першої інстанції не позбавлений можливості попередньо визначити ціну позову згідно вимог ст. 176 ЦПК України, з наступним стягненням недоплаченого або з поверненням переплаченого судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом при вирішенні справи.

Враховуючи вищевикладене, судом першої інстанції безпідставно виокремлено дві позовні вимоги майнового характеру як самостійні об`єкти справляння судового збору, замість того, щоб визначити єдину ставку судового збору за обидві вимоги майнового характеру.

Враховуючи характер позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, розмір якого визначається, виходячи із середньоденного заробітку позивача 319,60 грн., про що нею зазначено в позові, дати ухвалення оскаржуваного наказу про відсторонення 08 листопада 2021 року та дати пред`явлення позову 09 грудня 2021 року, розмір таких вимог за 23 робочих дня становить 7350,80 грн.

Отже, разом із вимогами про відшкодування моральної шкоди 30000 грн. в сукупності розмір майнових вимог ОСОБА_1 в даному позові складав на момент його подання 37350,80 грн. і судовий збір в даному випадку мав становити відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто 904 грн., що і було сплачено позивачем.

Верховним Судом в постанові від 09 вересня 2020 року в справі № 381/1425/19-ц викладено правовий висновок, згідно якого у порушення вимог цивільного процесуального законодавства України суд не врахував, що якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити) (частина друга статті 185 ЦПК України). Також Верховний Суд зауважив, що від правильного вирішення питання про розмір судового збору залежить у тому числі можливість особи його сплатити, забезпечивши їй доступ до правосуддя.

Європейський суд з прав людини вказав, що внутрішньодержавним судам при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом (SHISHKOV v. RUSSIA, № 26746/05, § 110, ЄСПЛ, від 20 лютого 2014 року).

Апеляційний суд вважає, що повернення позовної заяви із підстав, наведених судом першої інстанції, без попереднього зазначення суми судового збору, яку необхідно сплатити, є формальним та сумнівним з точки зору дотримання права позивача на доступ до правосуддя, проголошеного ст. 55 Конституції України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Враховуючи вищевикладене, ухвала Ірпінського міського суду Київської області від 28 січня 2022 року не може вважатися законною і обґрунтованою.

Разом із тим, апеляційний суд не може погодитися з доводами апеляційної скарги про те, що вимоги про визнання протиправним та скасування наказу про відсторонення від роботи та про зобов?язання відповідача поновити на роботі ОСОБА_1 шляхом допуску до роботи не підлягають оплаті судовим збором, враховуючи наступне.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Відповідно до постанови Верховного Суду в справі №728/2955/18 від 10 січня 2019 року, починаючи з 01 вересня 2015 року позивачі в справах за позовними вимогами, що випливають із трудових відносин, не звільняються від сплати судового збору, за винятком позовів про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Відсторонення працівника від роботи - це призупинення виконання ним своїх трудових обов`язків за рішенням уповноважених на це компетентних органів з підстав, передбачених законодавством, що, як правило, відбувається з одночасним призупиненням виплати йому заробітної плати.

Оскільки предметом цього позову є оскарження наказу про відсторонення позивача від роботи, яке по своїй суті є призупиненням виконання нею своїх трудових обов`язків, а не звільненням із займаної посади/роботи/професії, що мало б наслідком вирішення питання про поновлення на роботі такого працівника, доводи позивача в апеляційній скарзі про наявність пільг при зверненні до суду із зазначеним у заяві питанням з підстав, наведених у позові, не ґрунтуються на вимогах закону, є помилковими та відхиляються апеляційним судом.

Також апеляційний суд відхиляє як необґрунтовані доводи апеляційної скарги, що повернення позовної заяви призводить до неможливості захисту порушених трудових прав в зв`язку з пропуском передбачених строків звернення до суду, з огляду на те, що відповідно до Прикінцевих положень КЗпП України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Станом на час подання ОСОБА_1 апеляційної скарги, а також станом на день розгляду цієї скарги апеляційним судом карантин, встановлений Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), скасовано не було.

Крім того, апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги щодо відкриття провадження Ірпінським міським судом Київської області за аналогічними позовними вимогами іншої особи при сплаті судового збору в розмірі 908 грн., оскільки зазначені обставини не відносяться до підстав скасування судового рішення, встановлених ст. 376 - 379 ЦПК України.

Є необґрунтованими та відхиляються апеляційним судом доводи апеляційної скарги, що ст. 8 Закону України «Про судовий збір» дозволяють суду, враховуючи майновий стан позивача та предмет позову, звільнити її від сплати судового збору, з огляду на те, що відповідно до ст. 8 Закону України «Про судовий збір» звільнення від сплати судового збору здійснюється судом на підставі заявленого стороною клопотання, однак відповідного клопотання про звільнення про сплати судового збору ОСОБА_1 не заявлялось, а звільнення позивача від сплати судового збору за власною ініціативою суду суперечить вимогам закону та принципу диспозитивності цивільного судочинства.

Відповідно до приписів п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За таких обставин апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду - скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції відповідно до вимог ст. 379 ЦПК України, оскільки ухвала, що перешкоджає подальшому провадженню, постановлена із порушенням норм процесуального права.

Керуючись ст. 7, 367, 374, 379, 381, 382, 389 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану ОСОБА_1 та її представником ОСОБА_2 , задовольнити.

Ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 28 січня 2022 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Судді: Кашперська Т.Ц.

Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.