Справа № 447/1616/19 Головуючий у 1 інстанції: Бачун О.І.
Провадження № 22-ц/811/2434/21 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2022 року м.Львів

Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - судді Бойко С.М.,

суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря - Юзефович Ю.І.,

з участю: представника позивача - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 21 травня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,

в с т а н о в и в:

Рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 21 травня 2021 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Визнано спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_2 транспортний засіб марки СITROEN Berlingo, 2006 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 .

Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину транспортного засобу марки СITROEN Berlingo, 2006 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 .

Стягнуто з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп.

Рішення суду оскаржив відповідач ОСОБА_2 , просить його скасувати з підстав порушення норм матеріального права і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити за спливом позовної давності.

Апелянт зазначає, що шлюб між ним та ОСОБА_3 розірвано рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 23 березня 2015 року і ще до розірвання шлюбу він самостійно користувався спірним транспортним засобом та здійснював його обслуговування, до того ж, цей транспортний засіб він придбав за межами України та розмитнив його за власні кошти, про що позивачці було відомо, тому вона не претендувала на транспортний засіб після розірвання шлюбу.

Вважає, що позивачка, звернувшись 22 липня 2019 року з даним позовом, пропустила строк позовної давності, встановлений ч.2 ст.72 СК України, оскільки шлюб між ними розірвано 23 березня 2015 року, а право на користування спірним автомобілем позивачка втратила ще під час шлюбу, тому суд безпідставно не застосував наслідки спливу позовної давності до заявлених позивачкою вимог.

В судове засідання відповідач не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений (під розписку у судовому засіданні), клопотань про відкладення розгляду справи не подавав, однак, таке клопотання подав його представник - адвокат Гивель В.П., покликаючись на введення воєнного стану на території України, однак, робоче місце адвоката знаходиться на території Львівської області і в клопотанні не вказано про існування обставин, які б перешкоджали адвокату прибути в судове засідання у м. Львів та/або заявити клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції, тому розгляд справи проведено у відсутності сторони відповідача.

Заслухавши пояснення сторони позивача в заперечення апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до статті 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Перелік об`єктів права спільної сумісної власності визначений статтею 61 СК України.

Відповідно до вимог статті 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.

Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Речі для професійних занять (музичні інструменти, оргтехніка, лікарське обладнання тощо), придбані за час шлюбу для одного з подружжя, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Перелік майна, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка, визначений статтею 57 СК України, до якого, зокрема, входить: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Статтею 63 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

За правилами частини першої статті 69 та частини першої статті 70 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Отже, той з подружжя, хто вважає майно своїм особистим, повинен належними та допустимими доказами це довести.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна, відтак, застосовуючи статтю 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто критеріями, за якими спірному набутому майну можна надати режим спільного майна, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий режим спільної власності подружжя.

Судом встановлено, що 27 червня 1979 року між позивачем та відповідачем зареєстровано шлюб, який розірвано рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 23 березня 2015 року.

Сторони мають двох дітей, які є повнолітніми.

Предметом спору є транспортний засіб марки СITROEN Berlingo, 2006 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , право власності на який 03 вересня 2010 року зареєстроване за відповідачем ОСОБА_2 18 березня 2011 року вказаний транспортний засіб переобладнаний на пасажирський.

Отже, спірний транспортний засіб придбаний під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, відповідач вимоги про визнання цього транспортного засобу особистим майном не заявляв і в матеріалах справи відсутні належні докази, які б підтверджували ту обставину, що автомобіль придбано за особисті кошти відповідача, тому суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про віднесення спірного транспортного засобу до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя та про його поділ між сторонами із застосуванням принципу рівності часток.

Разом з тим, відповідач просив суд застосувати наслідки спливу позовної давності до спірних правовідносин та відмовити позивачці у задоволенні позову на цій підставі.

Частиною першою статті 72 СК України передбачено, що позовна давність не застосовується до вимог про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, якщо шлюб між ними не розірвано.

Згідно з ч.2 ст.72 СК України, до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності.

Отже, доводи відповідача про пропущення позивачем строку позовної давності, початок перебігу якого відповідач пов`язує із датою розірвання шлюбу та/або припиненням права позивача на користування транспортним засобом до розірвання шлюбу, є помилковими, оскільки не узгоджуються із вказаними вище положеннями статті 72 СК України.

Встановивши, що позивачка дізналась про порушення свого права на спірний автомобіль у 2018 році при пред`явленні до неї позову про визнання такою, що втратила право на житло, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про не пропущення нею строку позовної давності при зверненні до суду із вказаним позовом і висновки суду в цій частині відповідачем не спростовано належними та допустимими доказами.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, давши належну правову оцінку доказам, які сторони подали на підтвердження своїх вимог та заперечень, застосував норми матеріального права, які підлягали застосуванню до спірних правовідносин, не допустив порушень норм процесуального права, які б були обов`язковою підставою для скасування оскаржуваного рішення, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

У зв`язку з перебуванням судді-доповідача у відпустці в період з 26 по 27 травня 2022 року, повний текст постанови складений 30 травня 2022 року.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 21 травня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. Повний текст постанови складений 30 травня 2022 року.

Головуючий С.М. Бойко

Судді: С.М. Копняк

А.В. Ніткевич