Дата документу 30.11.2022 Справа № 335/590/22
Запорізький апеляційний суд
Єдиний унікальний № 335/590/22 Головуючий у 1-й інстанції: Гашук К.В.
Провадження №22-з/807/130/22 Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

( додаткова)

30 листопада 2022 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого,судді-доповідача суддів: за участю секретаря Подліянової Г.С., Гончар М.С., Дашковської А.В., Остащенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву представника ОСОБА_1 адвоката Макаренко Валентина Миколайовича про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат, у справі за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приват Банк» на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 21 червня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 , в особі представника, адвоката Макаренка Валентина Миколайовича до Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приват Банк», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець Руслан Олегович, Вознесенівський відділ державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню та повернення стягнутих коштів за виконавчим написом, -

В С Т А Н О В И В:

У січні 2022 року ОСОБА_1 , в особі представника, адвоката Макаренка Валентина Миколайовича звернулася до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя з позовом до Акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець Руслан Олегович, Вознесенівський відділ державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню та повернення стягнутих коштів за виконавчим написом.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 21 червня 2022 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Русланом Олеговичем №18067 від 01 листопада 2017 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованості у загальному розмірі 124787,94 грн.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 безпідставно отримані кошти, що були стягнуті при виконанні виконавчого напису №18067 від 01 листопада 2017 у розмірі 22352,06 грн.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 1984,80 грн.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 21 червня 2022 року в частині задоволених позовних вимог щодо стягнення суми у розмірі 22352,06 грн та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задовленні позовних вимог. Судові витрати покласти на позивача.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 02 листопада 2022 року апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишено без задоволення. Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 21 червня 2022 року у цій справі в оскаржуваній частині залишено без змін. В іншій частині рішення не оскаржувалося та не переглядалося.

09 листопада 2022 року на адресу Запорізького апеляційного суду надійшла заява представника ОСОБА_1 , в особі представника, адвоката Макаренка Валентина Миколайовича, подана останнім засобами поштового зв`язку 05 листопада 2022 року, про ухвалення додаткового рішення про відшкодування ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у розмірі 3000 грн, надавши відповідні докази, зазначаючи, що відповідне клопотання заявлялося ним у відзиві на апеляційну скаргу, однак не було вирішено питання про розподіл судових витрат на правничу допомогу надану ним своїй довірительниці у суді апеляційної інстанції.

Учасники справи, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи у відповідності до вимог ЦПК України (а.с.137-141) до апеляційного суду не з`явились.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Колегія ухвалила розглядати справу за відсутності учасників справи в даному судовому засіданні.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи заяви вважає, що заява про ухвалення додаткового рішення підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до підпункту «б» «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення, розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Апеляційний суд у постанові від 02 листопада 2022 року апеляційну скаргу АТ КБ «Приват Банк» залишив без задоволення рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 21 червня 2022 року у цій справі в оскаржуваній частині залишив без змін (а.с.108-116).

Однак судом не було здійснено розподілу судових витрат у відповідності до вимог ст. 382 ЦПК України.

Судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (ч.1,3 ст. 133 ЦПК України).

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення ст. 141 ЦПК України та керуватися тим, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві - пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Позов ОСОБА_1 задоволено, апелянт АТ КБ «Приват Банк» оскаржив рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог щодо стягнення суми у розмірі 22352,06 грн, яка постановою Запорізького апеляційного суду від 02 листопада 2022 року завлишена без задовлення, рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині залишено без змін.

Також, у відзиві на апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвокат Макаренко В.М. вказав, що розмір витрат на професійну правничу допомогу, які понесла позивач по справі за написання адвокатом відзиву на апеляційну скаргу становить 3000 грн і вказав, що остаточний рахунок понесених витрат буде наданий суду в межах процесуального строку (а.с.95-100).

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу заявник подав такі докази: ордер про надання правничої допомоги від 07 жовтня 2022 року № 1102954, договір про надання правової (професійної правничої) допомоги № 2 від 18 січня 2022 року, акт передачі-приймання послуг від 02 листопада 2022 року, в якому зазначено, що наданні адвокатом Макаренко В.М. послуги у цивільній справі №335/590/22 складають на загальну суму 3000 грн, з яких: складання і подання відзиву на апеляційну скаргу, кількість годин -2, вартість однієї години 1500 грн. В акті також зафіксовано факт надання послуг і відсутність претензій щодо їх кількості і якості. Відповідно до рахунку № 1 від 02 листопада 2022 року, на підставі договору № 2 від 18 січня 2022 року, керуючий Адвокатського бюро «Макаренко і партнери» адвокат Макаренко В.М. (а.с.119-124).

Згідно з положеннями статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу.

Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини.

Пунктом 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 (у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_4 щодо офіційного тлумачення положень статті 59 Конституції України (справа про право на правову допомогу) передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 28 листопада 2002 року "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Чинне цивільне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, у тому числі, гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаними адвокатом робами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частини шостої статті 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У частині третій статті 141 ЦПК України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Тобто, ЦПК України передбачено критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення.

Матеріали справи не містять клопотання відповідача про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, а підстави для самостійного вирішення судом питання про зменшення цих витрат з урахуванням наведених обставин відсутні.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 04 червня 2019 року у справі № 9901/350/18 (провадження № 11-1465заі18); від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19); від 08 червня 2021 року у справі № 550/936/18 (провадження № 14-26цс21); від 07 липня 2021 року у справа № 910/12876/19 (провадження № 12-94гс20).

З огляду на зазначене, апеляційний суд дійшов висновку про доведеність позивачем понесених витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду справи у суді та апеляційної інстанції у загальному розмірі 3000 грн та їх співмірність складності справи та виконаним адвокатом робіт, часу, виплаченого гонорару.

Заперечень щодо вказаного розміру витрат на професійну правничу допомогу від АТ КБ «Приват Банк» до апеляційного суду не надходило.

Враховуючи, що Запорізького апеляційного суду постановою від 02 листопада 2022 року апеляційну скаргу АК КБ «Приват Банк» залишив без задовлення, рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині залишив без змін, в іншій частині рішення не оскаржувалося та не переглядалося, однак питання щодо розподілу судових витрат, понесених позивачем на професійну правничу допомогу під час перегляду справи у суді апеляційної інстанції не вирішив, колегія суддів дійшла висновку про задоволення заяви та стягнення з АТ КБ «приват Банк» на користь ОСОБА_1 3000 грн витрат на правничу допомогу.

Керуючись ст.ст. 133, 137, 141, 270, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Заяву представника ОСОБА_1 адвоката Макаренко Валентина Миколайовича про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат, задовольнити.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк « ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогум в суді апеляційної інстанції у розмірі 3000 грн.

Додаткова постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повна додаткова постанова складена 01 грудня 2022 року.

Головуючий, суддя Суддя Суддя
Подліянова Г.С.Гончар М.С.Дашковська А.В.