Справа № 185/682/22
Провадження № 2/185/1662/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 грудня 2022 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді: Бондаренко В.М.,

за участю секретаря: Данильченко Ю.О.,

розглянувши у відкритому заочному судовому засіданні в місті Павлограді Дніпропетровської області у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд

В С Т А Н О В И В :

У січні 2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, в якій просило суд у рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» за кредитним договором № 0320/0808/55-032 від 19 серпня 2008 у розмірі 270 670,55 грн. звернути стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором № 0320/0808/55-032-Z-1, посвідченим 19 серпня 2008 року приватним нотаріусом Павлоградського міського нотаріального округу Гущиною О.І., зареєстрованого в реєстрі на номером 1061, що належить ОСОБА_1 на праві приватної власності двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер майна 23794737) шляхом продажу на прилюдних торгах, у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій згідно Закону України «Про виконавче провадження»; стягнути з відповідача понесені судові витрати по справі.

Позов обґрунтовано тим, що згідно з кредитним договором № 0320/0808/55-032 від 19.08.2008 року, укладеним між Відкритим Акціонерним Товариством «Сведбанк» та ОСОБА_1 , відповідачу надані кредитні кошти у розмірі 21 900,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,50% річних на строк до 19.08.2017 року. З метою забезпечення виконання грошових зобов`язань за вказаним кредитним договором іпотекодавець ОСОБА_1 за іпотечним договором № 0320/0808/55-032-Z-1 від 19.08.2008 року передала у іпотеку нерухоме майно, а саме: двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 . В частині надання кредитних коштів Банк свої зобов`язання виконав, надавши відповідачці кредит, в розмірі та строки передбачені цим договором. 15 липня 2020 року між ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» та ПАТ «Дельта Банк», правонаступником ВАТ «Сведбанк», було укладено договір № 2286/К про відступлення прав вимоги та договір № 2286/К/1 купівлі-продажу майнових прав, відповідно до яких право вимоги за кредитним договором № 0320/0808/55-032 від 19 серпня 2008 року та іпотечним договором № 0320/0808/55-032-Z-1 від 19.08.2008 року, перейшло до ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія». Відповідач взяті на себе зобов`язання належним чином не виконувала, у зв`язку з чим утворилась заборгованість у розмірі 270 670,55 грн., а саме: сума заборгованості за кредитом 232 994,42 грн., сума заборгованості за відсотками 37 676,13 грн., тому позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа.

Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 лютого 2022 року відкрито провадження по справі, справу призначено до розгляду у порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

У судове засідання представник позивача не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити, не заперечує проти ухвалення заочного рішення.

Відповідач у судове засідання не з`явилася, не повідомила суд про причини не явки, хоча була належним чином повідомлена про день та час розгляду справи, заяву про розгляд справи за її відсутності суду не надала.

Суд, на підставі ст. 281 ЦПК України, ухвалив розглядати справу заочно.

Суд вивчивши матеріали цивільної справи, встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, на підставі кредитного договору № 0320/0808/55-032 від 19.08.2008 року, укладеного між Відкритим Акціонерним Товариством «Сведбанк» та ОСОБА_1 , останній надані кредитні кошти у розмірі 21 900,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,50% річних на строк до 19.08.2017 року.

З метою забезпечення виконання грошових зобов`язань за вказаним кредитним договором іпотекодавець ОСОБА_1 за іпотечним договором № 0320/0808/55-032-Z-1 від 19.08.2008 року передала у іпотеку нерухоме майно, а саме: двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 . Предмет іпотеки належить Іпотекодавцю на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданим 28 грудня 2000 року Павлоградським відділом по обліку та розподілу житлової площі згідно з розпорядженням Павлоградського міськвиконкому № 19533 від 28 грудня 2000 року, зареєстрованого в КП «Павлоградське міжміське бюро технічної інвентаризації» згідно витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно № 19348192 від 27 червня 2008 року. Реєстраційний номер об`єкта нерухомості по реєстрації в МБТІ 23794737.

15 липня 2020 року між ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» та ПАТ «Дельта Банк», правонаступником ВАТ «Сведбанк», було укладено договір № 2286/К про відступлення прав вимоги та договір № 2286/К/1 купівлі-продажу майнових прав, відповідно до яких право вимоги за кредитним договором № 0320/0808/55-032 від 19 серпня 2008 року та іпотечним договором № 0320/0808/55-032-Z-1 від 19.08.2008 року, перейшло до ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія».

У зв`язку з неналежним виконанням умов кредитного договору № 0320/0808/55-032 від 19.08.2008 року утворилась заборгованість у розмірі 270 670,55 грн., а саме: сума заборгованості за кредитом 232 994,42 грн., сума заборгованості за відсотками 37 676,13 грн., згідно розрахунку позивача.

Нормами статей 16-19 ЦК України визначено способи захисту цивільного права чи інтересу, які можуть бути як судові, так і позасудові.

Відповідно до ч. 3 ст. 33 ЗУ «Про іпотеку» підставами звернення стягнення на предмет іпотеки є: рішення суду, виконавчий напис нотаріуса або договір про задоволення вимог іпотекодержателя.

Закон визначає такі способи звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду); позасудовий: захист прав нотаріусом (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса) або самозахист (згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя).

Способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду (стаття 39 Закону) є: 1) реалізація предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів; 2) продаж предмета іпотеки іпотекодержателем будь-якій особі-покупцеві.

Способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідного застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, є (частина третя статті 36 Закону): 1) передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону; 2) право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 Закону.

Як вбачається з іпотечного договору та не заперечується сторонами, в розділі 10 «Іпотекодержатель має право» сторони договору домовилися про те, що:

п. 12 вказаного договору іпотеки за вибором іпотекодержателя застосовується один із наведених нижче способів звернення стягнення на предмет іпотеки та задоволення вимог іпотекодержателя: за рішенням суду та у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Пунктом 12.3 договору іпотеки передбачено, що одним із способів звернення стягнення на предмет іпотеки є договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким вважається застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, в п.12.3.1 та 12.3.2 цього договору.

Умовами п. 12.3.1 договору іпотеки передбачено, що задоволення вимог здійснюється шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання в порядку, передбаченому ст.37 Закону України «Про іпотеку». Відповідно до ст. 37 Закону України «Про іпотеку», у випадку задоволення вимог іпотекодержателя шляхом використання процедури, передбаченої у цьому п.12.3 договору, договір про задоволення вимог іпотекодержателя, укладений шляхом здійснення цього застереження, є підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки.

Також сторони, у п. 12.3.1 договору іпотеки, засвідчили, що право іпотекодержателя зареєструвати право власності на предмет іпотеки на підставі положень п.12.3 цього договору є безумовним, тобто підлягає реєстрації незалежно від претензій іпотекодавця, а рішення про реєстрацію права власності на предмет іпотеки може бути оскаржене іпотекодавцем в судовому порядку лише у випадку, якщо він доведе, що повністю виконав своє зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

Згідно з ч. 1 ст. 33 вказаного закону у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Частиною1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки (частина перша статті 36 Закону).

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки (частина друга статті 36 Закону).

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Таким чином, суд приходить до висновку, що звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження, передбаченого Законом України «Про виконавче провадження», можливе лише за умови, що сторони договору іпотеки не передбачили цей спосіб задоволення вимог іпотекодержателя у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя або в іпотечному застереженні, яке прирівнюється до такого договору за юридичними наслідками.

Якщо ж такий спосіб задоволення вимог іпотекодержателя було передбачено, позовна вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження, передбаченого Законом України «Про виконавче провадження», є неналежним способом захисту, що відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року, справа № 310/11024/15-ц , провадження № 14-112 цс 19 .

Іпотечним договором № 0320/0808/55-032-Z-1 від 19.08.2008 року передбачає права іпотекодержателя продати предмет іпотеки в порядку, визначеному ст. 38 Закону України «Про іпотеку», що вказує на те, що позовна вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки у такий спосіб в судовому порядку, є неналежним способом захисту.

При цьому будь-яких причин неможливості реалізувати своє право на позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки, позивач у позовній заяві не навів та доказів на підтвердження таких обставин не надав.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки слід відмовити у повному обсязі.

Судові витрати, відповідно до ст. 141 ЦПК України, покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 89, 141, 259, 263, 264, 265, 274, 279, 280-284, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки - відмовити у повному обсязі.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Відповідно до п.п. 15.5 п. 15 ч. 1 розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», місцезнаходження: м. Київ, вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, буд. 8, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 38750239.

Відповідач ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 .

Суддя В.М. Бондаренко