КОРАБЕЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД М.МИКОЛАЄВА
Справа № 488/824/22
Провадження № 2/488/944/22
22.12.2022 року м. Миколаїв
Корабельний районний суд міста Миколаєва у складі:
головуючої по справі - судді Чернявської Я.А.,
при секретарі судового засідання Кралі В.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань суду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЗЕМ ШИППІНГ» та Товариства з додатковою відповідальністю «СК «БЄНЕФІТ» про стягнення безпідставно набутих коштів та моральної шкоди,
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 06 грудня 2021 року між сторонами був укладений Попередній договір купівлі продажу транспортного засобу № ПКП 108-29, за умовами якого Сторона 1 відповідач ТОВ ВЕЗЕМ ШИППІНГ» та Сторона 2 ОСОБА_2 зобов`язуються в майбутньому,-в строк до 30.04.2022 року, укласти Основний договір купівлі продажу належного Стороні 1 транспортного засобу марки FORD, моделі FUSION TITANIUM PHEV , 2013 року випуску, номер шасі (рами, кузова) НОМЕР_1 (далі транспортний засіб) який відповідно до п. 1.5 Договору за попереднім погодженням зі Стороною 2 був викуплений Стороною 1 з онлайн аукціону автомобілів на день укладення Попереднього договору.
Згідно з п. 2.1 Попереднього договору продаж транспортного засобу вчиняється за ціною (вартістю) 347 996,18 грн.
Проте, в п. 2.3 договору зазначена сума вже визначається, як завдаток. Наступні розрахунки за транспортний засіб мають проводитись на підставі виставлених Стороною 1 рахунків не пізніше, як до 30.04.2022 року.
За умовами п. 4.3 Попереднього договору факт його укладення підтверджується внесенням Стороною 2 суми в розмірі 347 996,18 грн. на розрахунковий рахунок Сторони 1.
06 грудня 2021 року ТОВ «ВЕЗЕМ ШИПППІНГ» виставило позивачці рахунок № НОМЕР_2 на придбання легкового авто марки FORD, моделі FUSION TITANIUM PHEV, 2013 року випуску, номер шасі (рами, кузова) НОМЕР_1 , об`ємом двигуна 1970 см3, тип двигуна бензиновий на суму 347 996,18 грн., який був оплачений позивачем 10.12.2021 року згідно платіжного доручення № 9873167.
Через 2 тижні представник ТОВ «ВЕЗЕМ ШИППІНГ» повідомив ОСОБА_2 , що насправді транспортний засіб, вказаний у п. 1.1 Попереднього договору не був викуплений Стороною 1 на момент його укладання та викупити його з онлайн аукціону автомобілів не вдалося. У зв`язку з чим позивачці було запропоновано внести зміни до договору шляхом укладання Додаткової угоди.
24 грудня 2021 року між сторонами було укладено Додаткову угоду до Попереднього договору купівлі продажу транспортного засобу № ПКП 108-29 від 06.12.2021 року, яким внесено зміни до п. 1.1 наступного змісту: «Сторона 1 та Сторона 2 зобов`язуються в майбутньому укласти Основний договір купівлі продажу належного Стороні1транспортного засобу марки FORD моделі FUSION SE PHEV, 2016 року випуску, номер шасі (рами, кузова) НОМЕР_3 ». Також до п.2.1 Договору, який за згодою сторін викладено в наступній редакції: «Продаж транспортного засобу вчиняється за ціною (вартістю) в розмірі 13 140 доларів США, що згідно з офіційним курсом НБУ на дату укладення додаткової угоди складає 358 390 грн., що сплачуються Стороною 2 у безготівковій формі на розрахунковий рахунок Сторони 1 за курсом НБУ на день виставлення рахунку» Інвойс з розрахунком вартості нового лоту позивачці не надавався. Рахунку на оплату вартості транспортного засобу марки FORD, моделі FUSION SE PHEV, 2016 року випуску, номер шасі (рами, кузова) НОМЕР_3 відповідач не виставляв.
Проте, вже 27 грудня 2021 року відповідач повідомив позивачці, що транспортний засіб, визначений у Додатковій угоді від 24.12.2021 року був викуплений на онлайн аукціоні та готовий до транспортування в Україну.
Для забезпечення його транспортування 27.12.2021 року ОСОБА_2 було укладено Договір добровільного страхування вантажу № 214088/27-12-2021 на суму 5667 грн. Зі страховою компанією ТДВ «СК «БЕНЕФІТ», на умовах якого було застраховано вантаж - транспортний засіб марки FORD, моделі FUSION SE PHEV, 2016 року випуску, номер шасі (рами, кузова) НОМЕР_3 на підставі інвойсу аукціону COPART № 214088 від 21.12.2021 року.
Позивач зазначила, що з цього часу відповідач почав ігнорувати запитання позивача щодо строків і порядку подальшого оформлення авто, на телефонні дзвінки не відповідав, відповіді на повідомлення в месенджерах та соціальних мережах надавав зверхньо. Лише 13 січня 2022 року, представник ТОВ «ВЕЗЕМ ШИПППІНГ» у переписці в вайбері повідомив позивача про те, що лот, обумовлений Додатковою угодою від 24.12.2021 року: транспортний засіб марки FORD, моделі FUSION SE PHEV, 2016 року випуску, номер шасі (рами, кузова) НОМЕР_3 також виграти на онлайн аукціоні не вдалося та потрібно шукати новий.
13.01.2022 року ОСОБА_2 направила на адресу ТОВ «ВЕЗЕМ ШИППІНГ» заяву про розірвання попереднього договору № ПКП 108-29 від 06.12.2021 року та вимогою про повернення сплачених нею коштів у сумі 347 996,18 грн., а також заяву до ТДВ «СК «БЕНЕФІТ» про повернення сплаченої суми за договором добровільного страхування вантажу № 214088/27-12-2021 від 27.12.2021 року в розмірі 5667 грн. Обидві заяви до теперішнього часу залишилися без відповіді і задоволення.
Крім того, ТОВ «ВЕЗЕМ ШИППІНГ» повідомив, що не може надати інформацію про складові вартості придбаного з онлайн аукціону транспортного засобу, оскільки у товариства відсутній інвойс на придбаний автомобіль та відсутня інформація щодо вартості цього лоту на аукціоні, а отже, відповідач безпідставно та незаконно утримує грошові кошти в сумі 347 996,18 грн., які були внесені позивачем за придбання автомобіля марки FORD, моделі FUSION TITANIUM PHEV, 2013 року випуску.
Позивач також зазначила, що за змістом Договору добровільного страхування вантажу № 214088/27-12-2021, укладеного між ОСОБА_2 та ТДК «СК «БЄНЄФІТ», на підставі інвойсу аукціону COPART № 214088 від 21.12.2021 року було застраховано вантаж: транспортний засіб марки FORD, моделі FUSION SE PHEV, 2016 року випуску, номер шасі (рами, кузова) НОМЕР_3 , який ОСОБА_2 та ТОВ «ВЕЗЕМ ШИППІНГ» погодили, як остаточний предмет Попереднього договору купівлі продажу транспортного засобу від 06.12.2021 року, уклавши 24.12.2021 року Додаткову угоду про це.
Проте, ТДК «СК «БЄНЄФІТ» ввело в оману ОСОБА_2 , уклавши з нею договір добровільного страхування вантажу на транспортний засіб марки FORD, моделі FUSION SE PHEV, 2016 року випуску, номер шасі (рами, кузова) НОМЕР_3 до якого страхувальник, в даному випадку, не має ніякого відношення. У зв`язку з чим, також вважала, що ТДК «СК «БЄНЄФІТ», не маючи жодних правових підстав, заволоділо грошовими коштами ОСОБА_2 в сумі 5667,00 грн., внесених нею в якості страхового платежу та продовжує безпідставно утримувати ці кошти.
Посилаючись на вимоги законодавства, а також на те, що відповідачі заволоділи грошовими коштами позивача без достатньої правової підстави, вважала, що з відповідачів підлягають стягненню відсотки за користування чужими грошовими коштами. Так, з відповідача ТОВ «ВЕЗЕМ ШИППІНГ» за період з 06.12.2021 р. (укладення попереднього договору купівлі-продажу транспортного засобу) до 18.04.2022 р. складають 12 318,10 грн. З відповідача, ТДВ «СК «БЄНЄФІТ», відсотки за користування безпідставно набутими грошовими коштами позивача ОСОБА_2 за період з 27.12.2021 р. до 18.04.2022 р. складають 171,57 грн.
Крім того, в наслідок протиправних дій відповідачів, позивач просила стягнути з останніх моральну шкоду, яку оцінила в 120 104,67 грн. - для відповідача ТОВ «ВЕЗЕМ ШИППІНГ» та 1946,19 грн.- для відповідача ТДК «СК «БЄНЄФІТ».
Посилаючись на вказані обставини та неможливість вирішити вказаний спір у досудовому порядку. Вона була змушена звернутися в суд з даним позовом.
Ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєві від 20.06.2022 року було відкрите провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Відповідачу запропоновано подати відзив в строк 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження та позивачу встановлено п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив.
В судове засідання позивач та її представник не з`явилися.
Від представника позивача ОСОБА_2 - адвоката Луконіної Н.В. надійшла заява про розгляд справи у відсутності позивач та її представника, позовні вимоги підтримала повністю та просила позов задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечувала.
Представники відповідачів в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце слухання справи були повідомлені своєчасно та належним чином, причини їх неявки суду не відомі.
Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки у судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки, повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки.
Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку.
Згідно з ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст. 13 означеного Кодексу, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно з п.1.1. - 1.2. попереднього договору сторони зобов`язались укласти в майбутньому договір купівлі-продажу (основний договір) на належний ТОВ «ВЕЗЕМ ШИППІНГ» транспортний засіб марки FORD, модель FUSION TITANIUM PHEV, 2013 року випуску, номер шасі (рами, кузова) НОМЕР_1 , в строк до 30.04.2022.
Відповідно до п. 1.3. попереднього договору ТОВ «ВЕЗЕМ ШИППІНГ» гарантує, що на момент укладання основного договору транспортний засіб, визначений у п. 1.1. цього договору, буде належати Товариству та не буде знаходитись під забороною відчуження, арештом, не буде предметом застави чи іншим засобом забезпечення виконання зобов`язань перед будь-якими фізичним та юридичними особами, а також не буде обтяжений будь-яким іншим чином, передбаченим чинним законодавством.
Згідно з п. 1.5. попереднього договору ТОВ «ВЕЗЕМ ШИППІНГ» здійснила викуп транспортного засобу з онлайн-аукціону автомобілів після його погодження з ОСОБА_2 , який жодних заперечень та претензій щодо придбання транспортного засобу з метою подальшого укладення основного договору не має.
Відповідно до п. 2.1. попереднього договору продаж транспортного засобу вчиняється між сторонами за ціною (вартістю) в розмірі 347 996,18 грн., у тому числі ПДВ 57 999,36 грн. та сплачується ОСОБА_2 в безготівковій формі на поточний рахунок ТОВ «ВЕЗЕМ ШИППІНГ» в національній валюті України гривні.
На підставі пунктів 2.2.-2.5. попереднього договору сторони домовилися про проведення розрахунків за цим договором. ОСОБА_2 сплачує в день підписання цього договору ТОВ «ВЕЗЕМ ШИППІНГ» в якості завдатку першу частину суми вартості транспортного засобу на розрахунковий рахунок Товариства в розмірі 347 996,18 грн., у тому числі ПДВ 57 999,45 грн. Наступні розрахунки за транспортний засіб здійснюються ОСОБА_2 на розрахунковий розрахунок Товариства відповідно до виставлених нею рахунків, але не пізніше строку, встановленого в п. 1.2. даного договору. Сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення основного договору, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням.
Розділом 3 попереднього договору визначений порядок переходу права власності на транспортний засіб.
Згідно з положеннями розділу 4 попереднього договору, договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами, а саме 06.12.2021, і діє до 30.04.2022, або до укладання основного договору.
З вказаного вбачається, що позивач ОСОБА_2 виконала умови попереднього договору щодо здійснення розрахунків за обумовлений товар в повному обсязі, узгоджені сторонами у п. 2.3, 2.4 названого договору.
Судом встановлено, що позивач виконав свої зобов`язання по укладеному між сторонами попередньому договору купівлі-продажу транспортного засобу. Натомість відповідач не уклав з позивачем основний договір та не передав позивачу транспортний засіб.
Вказаною угодою сторони узгодили, що інші умови попереднього договору, не змінені цією Угодою, залишаються чинними у тій редакції, в якій вони викладені сторонами раніше, і сторони підтверджують їх обов`язковість для себе.
Крім того, 27.12.2021 року для забезпечення транспортування транспортного засобу марки FORD, модель: FUSION SE PHEV, 2016 року випуску, номер шасі (рами, кузова) НОМЕР_3 , між відповідачем, Товариством з додатковою відповідальністю Страхова компанія «БЄНЄФІТ», та позивачем, ОСОБА_2 , був укладений Договір добровільного страхування вантажу № 214088/27-12-2021 на суму 5667,00 грн. Згідно з умовами вказаного договору, застраховано вантаж - транспортний засіб марки: FORD, моделі: FUSION SE PHEV, 2016 року випуску, номер шасі (рами, кузова) НОМЕР_3 на підставі інвойсу аукціону COP ART № 214088 від 21.12.2021 року.
Згідно з п. 3 вказаного договору страхування, строк дії договору визначений з 27.12.2021 р. до 27.03.2022 р. та встановлюється на термін перевезення зазначеного в цьому договорі вантажу, але не раніше надходження страхового платежу або його частини в повному обсязі на рахунок страховика, ТДВ СК Бенефіт.
Обидві заяви залишилися без відповіді і задоволення.
Згідно з ч. 1, 2, 4 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.
Згідно з ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.
Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору.
Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства.
Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі.
Сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства.
Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.
Договір про наміри (протокол про наміри тощо), якщо в ньому немає волевиявлення сторін щодо надання йому сили попереднього договору, не вважається попереднім договором.
В силу положень ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.
Статтями 610, 611 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання, і у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплатою неустойки і відшкодування збитків та моральної шкоди.
Статтею 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання.
Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.
Відповідно до абзацу 2 ч. 1, 2-3 ст. 571 ЦК України якщо порушення зобов`язання сталося з вини кредитора, він зобов`язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості.
Сторона, винна у порушенні зобов`язання, має відшкодувати другій стороні збитки в сумі, на яку вони перевищують розмір (вартість) завдатку, якщо інше не встановлено договором.
У разі припинення зобов`язання до початку його виконання або внаслідок неможливості його виконання завдаток підлягає поверненню.
Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Відповідно до умов попереднього договору позивач сплатив відповідачу грошові кошти у загальному розмірі 347 996,18 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.
Основний договір купівлі-продажу транспортного засобу марки FORD, модель FUSION TITANIUM PHEV, 2013 року випуску, номер шасі (рами, кузова) НОМЕР_1 , в строк до 30.04.2022, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між позивачем та відповідачем не був укладений.
Оскільки сторони лише домовилися укласти такий договір у майбутньому під час укладання попереднього договору, то передана позивачем відповідачу сума коштів в розмірі 347 996,18 грн. є авансом в розумінні ст. 570 ЦК України, який підлягає поверненню позивачу.
Згідно частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
У постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17 (провадження № 12-182гс18) та від 13 лютого 2019 року у справі №320/5877/17 (провадження № 14-32цс19) зроблено висновок, що «предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.
Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).
Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідносин і їх юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.
Крім того, у зв`язку з укладенням зазначених договорів між сторонами, виникли правовідносини, які регулюються (окрім положень Цивільного кодексу України) Законом України «Про захист прав споживачів», так як вказаний Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживча, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.
Статтями 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати до договорів із споживачем умови, які є несправедливим, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживачу, а також встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця.
Згідно з п. 14 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», нечесна підприємницька практика - будь-яка підприємницька діяльність або бездіяльність, що суперечить правилам, торговим та іншим чесним звичаям та впливає або може вплинути на економічну поведінку споживача щодо продукції.
Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист споживачів», умови договору, що обмежують права споживача порівняно з положеннями, передбаченими законодавством, визнаються недійсними.
Статтею 15 Закону України «Про захист прав споживачів», передбачено, що споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги).
Згідно з ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.
В п. 2 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність, що вводить споживача в оману або є агресивною.
Відповідно до п. п. 1, 3 ч.2 ст. 19 зазначеного Закону, якщо підприємницька практика спонукає або може спонукати споживача дати згоду на здійснення правочину, на який в іншому випадку він не погодився б, така практика вводить в оману стосовно, зокрема, основних характеристик продукції, таких як: її наявність, переваги, небезпека, склад, методи використання, гарантійне обслуговування, метод і дата виготовлення або надання, поставка, кількість, специфікація, географічне або інше походження, очікувані результати споживання чи результати та основні характеристики тестів або перевірок товару; ціни або способу розрахунку ціни чи наявності знижок або інших цінових переваг.
Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.
Частиною 6 наведеної статті передбачено, що правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.
Поняття «нечесна підприємницька практика» означає будь-яку підприємницьку діяльність або бездіяльність, що суперечить правилам, торговим чи іншим чесним звичаям та впливає або може вплинути на економічну поведінку споживача щодо продукції.
Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» містить підстави визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача.
Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в ч. 2 статті 18 цього Закону. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживачу.
Несправедливими, згідно з ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов`язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов`язання споживача з оплати та його вимогу у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв`язку з розірванням або невиконанням ним договору (пункти 2-4); надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі (пункт 11); визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору (пункт13).
Перелік несправедливих умов у договорі зі споживачем не є вичерпним (ч. 4 ст. 18 цього Закону).
З аналізу матеріалів справи, суд доходить висновків, що основний договір купівлі продажу обумовленого Додатковою угодою транспортного засобу марки: FORD, моделі: FUSION SE PHEV, 2016 року випуску, номер шасі (рами, кузова) НОМЕР_3 , об`єктивно не може бути укладений до визначеного Попереднім договором строку 30.04.2022 року.
Жодних повідомлень щодо неможливості виконання своїх зобов`язань за попереднім договором купівлі продажу транспортного засобу, як це передбачено у пп. 4.2, 6.3, 6.4 Договору відповідачем не надано та матеріали справи не містять.
Вказані обставини свідчать про нечесну підприємницьку практику з боку ТОВ «ВЕЗЕМ ШИППІНГ», оскільки позивача при укладенні Попереднього договору було введено в оману шляхом надання їй нечіткої та двозначної інформації щодо умов договору в частині визначення належності предмета Договору - автомобіля марки: FORD, моделі: FUSION TITANIUM PHEV, 2013 року випуску, номер шасі (рами, кузова) НОМЕР_1 ТОВ «ВЕЗЕМ ШИППІНГ» на момент укладення Попереднього договору, а також ТДВ «СК «БЄНЄФІТ», оскільки позивач застрахувала вантаж до якого не мала ніякого відношення.
Вищезазначене свідчить про те, що укладання основного договору між сторонами в майбутньому неможливо, оскільки позивач, як споживач, втратив довіру до відповідача, та наполягає на поверненні сплачених коштів. За таких обставин користування відповідачем коштами, які сплатив позивач в рахунок майбутнього придбання транспортного засобу марки: FORD, моделі: FUSION TITANIUM PHEV, 2013 року випуску, номер шасі (рами, кузова) НОМЕР_1 є безпідставними, а тому сплачені позивачем кошти в сумі 347 996,18 грн. підлягають поверненню.
Так само ТДК«СК «БЄНЄФІТ», ввівши позивача в оману, безпідставно отримало від неї суму страхового внеску по договору добровільного страхування за вантаж, який не належав ОСОБА_2 і до якого вона не мала жодного відношення в розмірі 5667,00 грн.
Нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення (ч.1 ст. 236 ЦК України).
Укладені попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу та договір добровільного страхування вантажу є недійсним з моменту його вчинення, внаслідок чого позивачу, в порядку застосування ст. 216 ЦК України, слід повернути сплачені на виконання цього договору кошти шляхом їх стягнення з відповідачів.
Відповідно до позиції Конституційного Суду України у рішенні по справі №15-рп/2011 від 10.11.2011: «Одним із фундаментальних принципів приватноправових відносин є принцип свободи договору, закріплений у пункті 3 статті 3 Кодексу (ЦК). Разом з тим зазначена свобода є обмеженою - межі дії цього принципу визначаються критеріями справедливості, добросовісності, пропорційності, розумності. Конституційний Суд України виходить також з того, що держава сприяє забезпеченню споживання населенням якісних товарів (робіт, послуг), зростанню добробуту громадян та загального рівня довіри в суспільстві. Разом з тим споживачу, як правило, об`єктивно бракує знань, необхідних для здійснення правильного вибору товарів (робіт, послуг) із запропонованих на ринку, а також для оцінки договорів щодо їх придбання, які нерідко мають вид формуляра або іншу стандартну форму (частина перша статті 634 Цивільного Кодексу). Отже, для споживача існує ризик помилково чи навіть у наслідок введення його в оману придбати не потрібні йому послуги».
Враховуючи викладене можна зробити висновок, що відповідачі збагатилися за рахунок позивача поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.
Крім того, згідно з правовою позицією ВСУ від 2 березня 2016 року у справі № 6-2491цс15, якщо без достатньої правової підстави набуваються або зберігаються гроші (як готівкові, так і безготівкові), на них нараховуються відсотки згідно зі статтею 536 ЦК України з того часу, коли набувач дізнався або повинен був дізнатися про безпідставність набуття або збереження грошових коштів.
Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами згідно з ч. 2 ст. 536 ЦК України може бути встановлений договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір яких встановлюється договором.
Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
З аналізу матеріалів справи суд робить висновок, що відповідачі розуміли безпідставність набуття грошових коштів від ОСОБА_2 в день укладення відповідних договорів.
Так, згідно з п. 1.5 Попереднього договору купівліпродажу транспортного засобу від 06.12.2021 року, в момент укладення угоди ТОВ «ВЕЗЕМ ШИППІНГ» засвідчило, що вже здійснило викуп обумовленого транспортного засобу марки: FORD, моделі: FUSION TITANIUM PHEV, 2013 року випуску, номер шасі (рами, кузова) НОМЕР_1 з онлайн аукціону автомобілів, навмисно ввівши позивача в оману. Тобто, про безпідставність набуття грошових коштів у сумі 347 996,18 грн. від ОСОБА_2 ТОВ «ВЕЗЕМ ШИППІНГ» було відомо в день укладення Попереднього договору 06.12.2021 року.
Згідно з наданим позивачем розрахунком, відсотки на рівні облікової ставки Національного банку України за користування безпідставно набутими ТОВ «ВЕЗЕМ ШИППІНГ» грошовими коштами за період з 06.12.2021 року по 18.04.2022 року складають 12 318,10 грн.
За умовами договору добровільного страхування вантажу, укладеного між позивачем та ТДВ «СК «БЄНЄФІТ» 27.12.2021 року, предметом договору є майнові інтереси Страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням вантажем - транспортним засобом марки: FORD, моделі: FUSION SE PHEV, 2016 року випуску, номер шасі (рами, кузова) НОМЕР_3 . Проте, Страховику на день укладення угоди, було достеменно відомо, що ОСОБА_2 не набула права власності на вказаний транспортний засіб у встановленому законом порядку та не має жодного права ним володіти, користуватися чи розпоряджатися.
Тобто, про безпідставність набуття грошових коштів у сумі 5667,00 грн. від ОСОБА_2 ТДВ «СК «БЄНЄФІТ» було відомо в день укладення Договору добровільного страхування вантажу 27.12.2021 року.
За таких умов, згідно з наданим суду розрахунком, відсотки на рівні облікової ставки Національного банку України за користування безпідставно набутими ТДВ «СК «БЄНЄФІТ» грошовими коштами за період з 27.12.2021 року по 18.04.2022 року складають 171,57 грн., які підлягають стягненню з відповідача ТДВ «СК «БЄНЄФІТ» на користь ОСОБА_2 .
Вирішуючи питання про стягнення моральної шкоди, суд виходить із наступного.
Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.
Постійні емоційні страждання з приводу втрачених грошей, пошуки будь-якої роботи за кордоном для того, щоб мати можливість утримувати дитину та виконувати свої кредитні зобов`язання, призвели до значного погіршення психоемоційного стану, тяжких душевних і моральних страждань позивача.
Внаслідок протиправної поведінки відповідачів, порушено її звичайний ритм життя що також відображається на загальному стані здоров`я.
Розмір завданої моральної шкоди ОСОБА_2 оцінює в 120 104,67 грн для ТОВ «ВЕЗЕМ ШИППІНГ» та 1 946,19 грн для ТДВ «СК «БЄНЄФІТ» відповідно.
Ці суми позивачем розраховані виходячи з того, що моральна шкода складає 1/3 частину від суми завданої матеріальної шкоди і на думку позивача такий розрахунок відповідає принципу розумності і справедливості в даному випадку.
Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини (ч. 1ст. 1167 ЦК України).
Згідно з ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від глибини душевних страждань, ступеня вини особи, що завдала моральної шкоди, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.
Отже, право на відшкодування моральної шкоди у позивача виникло у зв`язку з неправомірною поведінкою відповідача, що призвело до моральних переживань.
При вирішенні даної справи і визначенні моральної шкоди судом враховуються положення п. п. 3, 5, 13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4.
Право на відшкодування моральної шкоди виникає за наявності передбачених законом умов або підстав відповідальності за заподіяну шкоду.
З огляду на положення вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України, зобов`язання відшкодувати моральну шкоду виникає за наявності: а) моральної шкоди як наслідку порушення особистих немайнових прав або посягання на інші нематеріальні блага; б) неправомірних рішень, дій чи бездіяльності заподіювача шкоди; в) причинного зв`язку між неправомірною поведінкою і моральною шкодою; г) вини заподіювача шкоди.
Разом з тим, з огляду на обставини справи, беручи до уваги принципи, які повинні враховуватись при стягненні моральної шкоди, суд вважає, що розмір моральної шкоди, який вказаний позивачем у розмірі 120 104,67 грн для ТОВ «ВЕЗЕМ ШИППІНГ» та 1 946,19 грн для ТДВ «СК «БЄНЄФІТ» є співрозмірним.
Враховуючи викладене, а також виходячи із засад розумності та справедливості, суд доходить висновку про можливість задоволення позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди та вважає, що грошова сума у розмірі 120 104,67 грн для ТОВ «ВЕЗЕМ ШИППІНГ» та 1 946,19 грн для ТДВ «СК «БЄНЄФІТ» є відповідною і достатньою грошовою компенсацією за завдану відповідачами позивачу моральну шкоду.
Згідно з положеннями статей 76-80 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд визнає їх належними, допустимими, достовірними, а позов таким, що підлягає задоволенню.
Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст.ст. 7, 8, 12, 13, 141, 258-259, 264-265, 280-282, 354 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЗЕМ ШИППІНГ» та Товариства з додатковою відповідальністю «СК «БЄНЕФІТ» про стягнення безпідставно набутих коштів та моральної шкоди - задовольнити.
Копію заочного рішення направити відповідачу.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Повне найменування сторін та інших учасників справи:
Позивач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ;
Повний текст рішення складений 17.01.2023 р.
Суддя Я.А. Чернявська