ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/6406/21 Номер провадження 22-ц/814/714/22Головуючий у 1-й інстанції Чуванова А. М. Доповідач ап. інст. Пікуль В. П.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2022 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Пікуля В.П.,

суддів Лобова О.А., Триголова В.М.,

при секретарі Філоненко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 24 грудня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , що діє в інтересах ОСОБА_4 , приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу Огир Людмили Андріївни, треті особи: Головне територіальне управління юстиції у Полтавській області, Полтавський обласний державний нотаріальний архів, товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс» про визнання дій неправомірними та скасування нотаріальної дії,

В С Т А Н О В И В:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , що діє в інтересах ОСОБА_4 , приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу Огир Л.А., треті особи: Головне територіальне управління юстиції у Полтавській області, Полтавський обласний державний нотаріальний архів, товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс» (далі ТОВ «ФК «Поліс») про визнання дій неправомірними та скасування нотаріальної дії.

В обґрунтування вимог позивач зазначила, що в 2007 році батько її чоловіка ОСОБА_4 ОСОБА_2 мав намір отримати кредитні кошти (споживчий кредит) та вів перемовини з банком з цього приводу. Зі слів її чоловіка ОСОБА_4 , він мав намір 2007 року викупити 4-х квартирний будинок за адресою: АДРЕСА_1 , та за ці квартири він дав власникам передоплату. У зв`язку з нестачею коштів йому потрібен кредит для викупу та знесення будівлі та забудови приватної шестиповерхової будівлі з вбудованими нежитловими приміщеннями, та на це потрібна згода ОСОБА_1 , так як вона є його дружиною .

21 грудня 2007 року ОСОБА_1 разом з чоловіком ОСОБА_4 та його батьком ОСОБА_2 і представником банку прийшли до приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу Огир Л.А., яка запропонувала позивачу надати заяву, якою вона дозволяє передати в іпотеку будинок за адресою: АДРЕСА_1 , в забезпечення по кредитному договору. Ознайомившись з текстом заяви, ОСОБА_1 поставила свій підпис. Ні кредитного договору, ні договору іпотеки нотаріус для ознайомлення їй не надала. В подальшому її чоловік ОСОБА_4 став власником 4-х квартирного будинку згідно договорів купівлі-продажу, який було знесено в 2008 році та розпочато будівництво згідно дозвільних документів шестиповерхового будинку.

У 2019 році позивач дізналася від своєї матері, що в цивільній справі за її позовом банком долучено заяву, якою ОСОБА_1 надає дозвіл на передачу в іпотеку будівлі по АДРЕСА_1 , та в заяві закреслено «провулок» та зверху написано «проспект».

ОСОБА_1 не писала заяву до нотаріуса ОСОБА_5 з проханням виправити помилку. Зазначене підтверджується відповіддю Полтавського обласного державного нотаріального архіву, згідно якої встановлено факт відсутності заяви від імені ОСОБА_1 про виправлення помилки в заяві про надання згоди на укладення її чоловіком ОСОБА_4 договору іпотеки.

Позивач вважає, що неправомірні (незаконні) дії ОСОБА_2 та приватного нотаріуса Огир Л.А., якими ОСОБА_1 введено в оману при підписанні договору іпотеки від 21 грудня 2007 року №22.45-10/07-ДІ призвело до порушення її майнових прав, так як вона на той час була одружена з ОСОБА_4 - іпотекодавцем, та на підписання договору потрібна згода дружини на розпорядження спільним майном.

У заяві, яку позивач подавала 21 грудня 2007 року приватному нотаріусу Огир Л.А., нічого не йдеться про Генеральну угоду №10, укладену між ОСОБА_6 ( ОСОБА_2 ) та ПАТ «ВТБ Банк», та іпотечного договору №22.45-10/07-ДІ. В даній заяві вона дає згоду на підписання кредитних договорів в майбутньому та іпотечних договорів за адресою АДРЕСА_1 . Виправлення в заяві нотаріусом (чи невідомо ким) не завірені печаткою нотаріуса та ОСОБА_1 не підписані. Позивач не розписувалась з цього приводу в журналі як це потребує законодавство. Цей факт та лист органів юстиції та нотаріального архіву прямо впливають на дійсність правочину. Таким чином, вважає виправлення в даній заяві незаконними та нотаріальну дію недійсною.

У зв`язку з вищевказаним, позивач прохала визнати дії приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу Огир Л.А. про вчинення нотаріальної дії від 21 грудня 2007 року (щодо заяви ОСОБА_1 про дозвіл передачі в іпотеку будинку, що розташований за адресою АДРЕСА_1 ) неправомірними та визнати цю нотаріальну дію недійсною.

Короткий зміст рішення суду

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 24 грудня 2021 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , що діє в інтересах ОСОБА_4 , приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу Огир Л.А., треті особи: Головне територіальне управління юстиції у Полтавській області, Полтавський обласний державний нотаріальний архів, ТОВ «ФК «Поліс» про визнання дій неправомірними та скасування нотаріальної дії.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Із рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 24 грудня 2021 рокуне погодилася позивач ОСОБА_1 та оскаржила його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 прохала суд скасувати рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 24 грудня 2021 року в повному обсязі та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Позиції учасників справи

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі позивач зазначає, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного судового рішення не врахував норми законодавства, що діяли на момент підписання оспорюваної заяви.

ОСОБА_1 в апеляційній скарзі зазначає, що виправлення в заяві нотаріусом не завірені печаткою останнього та не підписані саме позивачем, а також особа, яка подала апеляційну скаргу не розписувалась з приводу внесених виправлень у журналі, що є обов`язковим відповідно до норм законодавства.

Також позивачем вказано, що суд першої інстанції при ухваленні рішення не врахував правову позицію, висловлену Верховним Судом, зокрема не було взято до уваги правові висновки, які викладені у постанові Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року по справі №755/7239/16, та від 11 лютого 2019 року по справі №308/2205/16-ц.

Разом з тим, у спірній заяві відсутні відомості щодо вчинення яких саме конкретних дій надано дозвіл другого із подружжя, а саме відсутні будь-які відомості про укладену генеральну угоду та іпотечний договір, що свідчить про вчинення даного правочину позивачем під впливом помилки та обману.

Узагальнені доводи особи, яка подала відзив на апеляційну скаргу

Від представника Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що Управління лише забезпечує виконання організаційних та контрольних функцій щодо органів та установ нотаріату, та водночас, не може втручатися, нести відповідальність за вчинення нотаріальних дій нотаріусом, та надавати оцінку правомірності вчиненим нотаріусом нотаріальним діям.

Представник третьої особи прохав суд у задоволенні апеляційної скарги відмовити у частині позовних вимог до Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), а в іншій частині ухвалити законне і обґрунтоване рішення.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ТОВ «ФК «Поліс» зазначає, що ОСОБА_1 чітко розуміла природу вчинюваного нею правочину згоди на передачу майна в іпотеку, а, отже, під час укладення даного правочину в діях скаржника були відсутні помилки, які мали істотне значення для укладення правочину.

Крім того, вказано, що враховуючи опис будівлі та чітку послідовність дій осіб, вбачається, що у скаржника дійсне волевиявлення було спрямовано на надання згоди на передачу нерухомого майна в іпотеку за адресою: АДРЕСА_1 .

Представник третьої особи прохав суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 у повному обсязі, а оскаржуване судове рішення залишити в силі та без змін.

Щодо явки та позиції учасників справи в суді апеляційної інстанції

У суді апеляційної інстанції представник ТОВ «ФК «Поліс» - адвокат Голубничий О.І., взявши участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції, проти задоволення апеляційної скарги заперечував з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу, та прохав оскаржуване судове рішення залишити без змін.

Інші учасники справи, будучи належним чином повідомлені про час, дату та місце судового засідання, на розгляд справи до суду апеляційної інстанції не з`явилися.

Крім того, від ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до суду надійшли заяви про перенесення розгляду справи.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення представника третьої особи, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до такого висновку.

Позиція суду щодо процесуальних питань

Щодо клопотань про відкладення розгляду справи

Частиною першою статті 182 ЦПК України передбачено, що при розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань.

Окрім того, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними (частина перша статті 372 ЦПК України).

28 листопада 2022 року ОСОБА_1 подала до суду апеляційної інстанції заяву, в якій пославшись на військовий стан, своє місцезнаходження та неможливість прибуття в судове засідання 29 листопада 2022 року, прохала справу за її відсутності не розглядати та перенести розгляд на іншу дату.

28 листопада 2022 року до Полтавського апеляційного суду надійшла заява від ОСОБА_2 про перенесення розгляду справи до закінчення строку військового стану, в якій останній, вказуючи на отримання ним тимчасового притулку в Швейцарській Конфедерації, прохав перенести розгляд справи на дату після закінчення провадження військового стану.

Водночас, вищевказані заяви містять особисті підписи заявників, натомість будь-які дані, які б свідчили про направлення даних заяв засобами поштового зв`язку відсутні.

Колегія суддів зазначає, що заявниками до вищевказаних заяв про відкладення розгляду справи не було додано будь-яких доказів щодо неможливості їх прибуття до Полтавського апеляційного суду, що в свою чергу позбавляє можливості суд встановити дійсні обставини неможливості прибуття до суду останніх та визнати вищевказані підстави поважними за для відкладення розгляду справи.

Окрім того, ОСОБА_2 долучив до поданої ним заяви документ викладений іноземною мовою, що в свою чергу позбавляє суд встановити його зміст.

Разом з тим, у постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року по справі № 361/8331/18 зазначено, що Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» вказав, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд виходить з того, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору.

Враховуючи, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 були повідомлені про час, дату та місце судового засідання, відсутності підтвердження поважності підстав для відкладення розгляду справи, тривалий час апеляційного перегляду рішення місцевого суду та можливість розгляду апеляційної скарги за наявними у справі матеріалами, колегія суддів не вбачає підстав для відкладення розгляду справи.

Щодо клопотання про витребування доказів

Учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

У клопотанні повинно бути зазначено: 1) який доказ витребовується; 2) обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; 3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; 4) вжиті особою, яка подає клопотання, заходи для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу (частини перша, друга статті 84 ЦПК України).

Частиною другою статті 83 ЦПК України перебачено, що позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що позивач зверталася з аналогічним клопотанням до місцевого суду, у задоволенні якого було відмовлено ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 06 грудня 2021 року.

Оскільки дане клопотання має формальний зміст та не відповідає вимогам цивільного процесуального законодавства, то колегія суддів вважає, що воно не підлягає задоволенню, у зв`язку з чим Полтавський апеляційний суд під час розгляду справи протокольною ухвалою відмовив у його задоволенні.

Встановлені обставини справи

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що між ВАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_6 було укладено Генеральну угоду №10 від 21 грудня 2007 року (т.2, а.с.50-51).

На підставі Генеральної угоди між банком та позичальником було укладено: кредитний договір №22.45-10/07-СК від 21 грудня 2007 року; кредитний договір №22.47-10/07-СК від 21 грудня 2007 року; кредитний договір №22.71-10/08-СК від 31 березня 2008 року, згідно яких банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі, визначеному кредитними договорами (т.2, а.с.52-69).

Для забезпечення виконання зобов`язань за Генеральною угодою та кредитними договорами між банком та ОСОБА_4 було укладено договір іпотеки №22.45-10/07-ДІ, зареєстрований приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Огир Л.А. за №6540 (т.2, а.с.70-73).

Згідно з пунктом 1.3 договору іпотеки, предметом договору є нежитлова будівля (приватний клуб), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 928,4 кв.м.

21 грудня 2007 року ОСОБА_1 , як співвласник предмету іпотеки, надала згоду на передачу нерухомого майна в іпотеку, така згода засвідчена приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Огир Л.А. за №6542 (т.2, а.с.133).

Згідно зі Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 28 листопада 2007 року нежитлова будівля (приватний клуб), що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , належала на праві власності ОСОБА_4 (т.2, а.с.134).

Згідно договору купівлі-продажу від 14 січня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Полежаєвою Н.П. за №180, ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 (продавці) продали ОСОБА_4 (покупець) трикімнатну квартиру номер три, що знаходиться в АДРЕСА_1 (т. 2, а.с.137-138).

Згідно договору купівлі-продажу від 19 червня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Полежаєвим О.Є. за №2684, ОСОБА_11 (продавець) продав ОСОБА_4 (покупець) однокімнатну квартиру номер два, що знаходиться в АДРЕСА_1 (т. 2, а.с.139-140).

07 травня 2009 року ОСОБА_1 оформила нотаріально засвідчену заяву, справжність підпису ОСОБА_1 зареєстровано в реєстрі за №2048, про відкликання заяви від 21 грудня 2007 року про надання згоди на укладення договору іпотеки нежитлової будівлі (приватний клуб), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , між її чоловіком ОСОБА_4 та ВАТ ВТБ Банком для забезпечення його зобов`язань перед банком за кредитними договорами (т.2, а.с. 135).

На підставі договору про відступлення права вимоги та Договору про відступлення права вимоги за договором іпотеки, до ТОВ «ФК «Поліс» перейшли права вимоги до позичальника за кредитними договорами та до іпотекодавця за договором іпотеки. 19 жовтня 2016 року ТОВ «ФК «Поліс», як іпотекодержатель, на підставі відповідного застереження, що міститься в договорі іпотеки, зареєструвало право власності на предмет іпотеки (т.2, а.с.28-49).

Позиція суду апеляційної інстанції

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Таким чином, зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

Можливість оскарження нотаріальних дій або відмови у їх вчиненні забезпечує законність нотаріального провадження і захист прав та інтересів учасників нотаріального процесу. Судовий контроль за діяльністю нотаріусів має забезпечити виправлення нотаріальних помилок, тлумачення чинного законодавства та сприяти дотриманню законності у сфері цивільних правовідносин, що виникають із вчинення нотаріальних дій.

Нотаріальними діями є посвідчення права, а також фактів, що мають юридичне значення, та інші дії, передбачені Законом України «Про нотаріат», із метою надання їм юридичної вірогідності.

Щодо внесення виправлень нотаріусом

Відповідно до змісту Закону України «Про нотаріат» на нотаріуса покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені Законом України «Про нотаріат», з метою надання їм юридичної вірогідності.

Згідно з абзацом 1 пункту 23 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України № 20/5 від 3 березня 2004 року (у редакції, яка діяла на момент внесення змін до спірної згоди) тексти нотаріально посвідчуваних правочинів, засвідчуваних копій (фотокопій) документів і виписок з них, тексти перекладів та заяв повинні бути написані зрозуміло і чітко; числа і строки, що стосуються змісту посвідчуваних правочинів, мають бути позначені хоча б один раз словами, а назви юридичних осіб - без скорочень і із зазначенням їх адреси. У необхідних випадках зазначаються номери рахунків юридичних осіб у банках (кредитних установах), а також дата, місце народження та місце роботи фізичних осіб.

В абзаці 3 вищевказаного пункту передбачено, що на нотаріально оформлюваних документах не заповнені до кінця рядки та інші вільні місця прокреслюються, за винятком документів, призначених для дії за кордоном, у яких прокреслення не допускаються. Дописки і виправлення повинні бути застережені нотаріусом перед підписом відповідних осіб (сторін правочинів та інших осіб, які підписали правочин, заяву та ін.) і повторені в кінці посвідчувального напису. При цьому виправлення мають бути зроблені так, щоб усе помилково написане, а потім закреслене можна було прочитати.

Виправлення, зроблені в тексті нотаріально оформлюваного документа, який не потребує підпису особи, що звернулася за вчиненням нотаріальної дії (наприклад, копія документа), застерігаються нотаріусом лише в кінці посвідчувального напису до підпису нотаріуса і проставлення печатки.

Якщо документ, що підлягає посвідченню або засвідченню, викладений неправильно чи неграмотно (чи складений з порушенням вимог чинного законодавства), нотаріус пропонує особі, що звернулася за вчиненням нотаріальної дії, виправити його або скласти новий. На бажання зацікавленої особи документ може бути складений нотаріусом (абзац 4, 5 пункту 23 Інструкції).

З вищезазначеного вбачається, що Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України передбачено певні вимоги щодо внесення виправлень в оформлювані нотаріусом документи, зокрема таке виправлення повинно бути застережено нотаріусом перед підписом відповідних осіб (сторін правочинів та інших осіб, які підписали правочин, заяву та ін.) і повторено в кінці посвідчувального напису.

Копія спірної заяви ОСОБА_1 , яка міститься в матеріалах справи, містить виправлення нотаріуса, а саме замінено шляхом закреслення і написання над ним - «провулок» на «проспект». Також приватним нотаріусом після роз`яснення заявнику змісту статті 65 Сімейного Кодексу України вказано, що «вірно читати «проспект» та проставлено особистий підпис нотаріуса, а в кінці посвідчувального напису до підпису нотаріуса і проставлення печатки ще раз зазначено, що «вірно читати «проспект».

Відповідно до вимог частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частинами першою та другою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Водночас частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивач, посилаючись на лист Полтавського обласного державного нотаріального архіву від 13 листопада 2019 року вих. № 3454/01-20, в якому зазначено про відсутність заяви від імені ОСОБА_1 про виправлення помилки в заяві про надання згоди на укладення її чоловіком договору іпотеки, вказує на неправомірність дій приватного нотаріуса щодо внесення таких виправлень без її згоди.

Натомість колегія суддів зазначає, що даний довід не береться судом до уваги, адже чинними на момент вчинення спірної нотаріальної дії нормами Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України не передбачено подання заявником письмової заяви на виправлення помилок.

Будь-яких інших доказів щодо необізнаності позивачем про внесення виправлення у спірну заяву ОСОБА_1 матеріали справи не містять.

Отже, з аналізу чинної на час здійснення спірної нотаріальної дії Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України та змісту заяви-згоди позивача на передачу майна в іпотеку від 21 грудня 2007 року вбачається, що приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу Огир Л.А. у встановленому законодавством порядку виправила технічну помилку в документі, застерігши її.

Щодо волевиявлення ОСОБА_1 .

Згідно із частиною третьою статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Частиною першою статті 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (частина перша статті 229 ЦК України).

Позивачем в апеляційній скарзі зазначено, що її було уведено в оману, адже в заяві-дозволі від 21 грудня 2007 року відсутні відомості про Генеральну угоду №10 від 21 грудня 2007 року та укладені на її підставі кредитні договори, натомість нею надавалася згода на підписання кредитних договорів в майбутньому та іпотечних договорів за адресою АДРЕСА_1 .

З матеріалів справи вбачається, що згідно зі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 28 листопада 2007 року нежитлова будівля (приватний клуб), що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , належала на праві власності ОСОБА_4 .

Натомість у заяві ОСОБА_1 від 21 грудня 2007 року вказано, що останньою надано згоду на укладення її чоловіком ОСОБА_4 договору іпотеки з ВАТ «ВТБ Банк», для забезпечення виконання його зобов`язань перед банком за кредитним договором, нежитлової будівлі (приватний клуб), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Слід зазначити, що нотаріальні виправлення стосувались лише виду вулиці проспект, натомість цільове призначення та порядковий номер будівлі залишився незмінними «нежитлова будівля (приватний клуб)» та «17 б» відповідно, що цілком відповідає даним, що зазначені в Свідоцтві про право власності на нерухоме майно.

Також з матеріалів справи вбачається, що 07 травня 2009 року ОСОБА_1 оформила нотаріально засвідчену заяву, справжність підпису ОСОБА_1 зареєстровано в реєстрі за №2048, про відкликання заяви від 21 грудня 2007 року про надання згоди на укладення договору іпотеки нежитлової будівлі (приватний клуб), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , між її чоловіком ОСОБА_4 та ВАТ ВТБ Банком для забезпечення його зобов`язань перед банком за кредитними договорами, справжність підпису на якій було засвідчено 21 грудня 2007 року по реєстру №6542. Договір іпотеки посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Огир Л.А. по реєстру №6540.

З вищевикладеного вбачається, що позивач чітко розуміла, який саме об`єкт нерухомості буде переданий в іпотеку та надала свою згоду, як дружина іпотекодавця, на вчинення даних юридичних дій.

Позивач вказуючи, що нею надавалася згода на підписання кредитних договорів в майбутньому та іпотечних договорів за адресою АДРЕСА_1 , в той же час не зазначила, яка саме будівля розташована за даною адресою та не надала документи, які б підтверджували її право розпоряджатися даним об`єктом нерухомості станом на 21 грудня 2007 року.

Разом з тим, однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17 (провадження № 61-22315сво18) міститься висновок про те, що добросовісність - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина заборони суперечливої поведінки передбачає, що ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.

Дослідивши зібрані у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну правову оцінку, місцевий суд дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, оскільки позивачем не доведено викладених у позовній заяві обставин щодо відсутності волі ОСОБА_1 на передачу нежитлової будівлі (приватний клуб), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в іпотеку. Суд першої інстанції обґрунтовано виходив із того, що наявність виправлення в заяві від 21 грудня 2007 року, за умови, що волевиявлення ОСОБА_1 було спрямоване на надання згоди на укладення її чоловіком договору іпотеки щодо нежитлової будівлі (приватний клуб), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , не може бути підставою для визнання заяви чи нотаріальні дії недійсними.

Щодо інших доводів апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 також зазначала, що суд першої інстанції при ухваленні рішення не врахував правову позицію, висловлену Верховним Судом, зокрема не було взято до уваги правові висновки, які викладені у постанові Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року по справі №755/7239/16, та від 11 лютого 2019 року по справі №308/2205/16-ц.

Слід відзначити, що правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року по справі №755/7239/16 стосуються правовідносин, що є відмінними від тих, які розглядаються у даній цивільній справі, адже предметом позову у вищевказаній справі, що перебувала на розгляді у Верховному Суді, був договір купівлі-продажу, в який нотаріус внесла зміни без погодження із сторонами правочину. Натомість позовні вимоги ОСОБА_1 стосуються виправлень у поданій нею заяві, а не внесених в неї суттєвих змін.

Що ж стосується правового висновку Верховного Суду, висловленого останнім у постанові від 11 лютого 2019 року по справі №308/2205/16-ц, то слід відзначити, що в даній справі спір стосувався відсутності окремої заяви одного із подружжя на вчинення юридичних дій іншого з подружжя, пов`язаних із нерухомим майном, придбаним ними за час перебування у шлюбі.

Натомість, в заяві-згоді від 21 грудня 2007 року ОСОБА_1 вказала, що такий правочин відповідає інтересам їхньої сім`ї та вона погоджується з тим, щоб умови кредитного договору та договору іпотеки визначались її чоловіком самостійно.

Отже, ОСОБА_1 не обмежила свободу розсуду свого чоловіка при визначенні умов відповідних договорів, навпаки надала згоду на визначення істотних умов договорів на розсуд останнього.

Що ж стосується інших доводів апеляційної скарги, то вони не спростовують висновків суду першої інстанції, який дослідивши всі докази та врахувавши доводи учасників справи, дійшов до законного та обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Як вбачається з частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як передбачено пунктом 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне відмовити у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 ,а рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 24 грудня 2021 року залишити без змін.

Щодо судових витрат

За правилами частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Зважаючи на те, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, відсутні підстави для нового розподілу судових витрат за розгляд справи в суді першої інстанції.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 24 грудня 2021 року- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 02 грудня 2022 року.

Головуючий В.П. Пікуль

Судді О.А. Лобов

В.М. Триголов