Справа № 202/3962/22
Провадження № 2/202/1748/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2022 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська

у складі:

головуючий суддя Кухтін Г.О.

за участю:

секретаря судового засідання Калантаєнка Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

15 грудня 2007 року між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб. Сторони мають двох неповнолітніх дітей. Причиною розлучення є різні погляди на сімейне життя, фактичні шлюбні відносини між сторонами припинені. Сім`я розпалася, шлюб носить тільки формальний характер. З липня 2021 року фактично сім`я припинила своє існування, в зв`язку із чим, позивач просив шлюб розірвати та двох неповнолітніх дітей залишити проживати з позивачем.

Позивач надав до канцелярії суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позов підтримала, просила задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з`явився, надав суду заяву згідно якої позов визнав повністю, не заперечував проти його задоволення.

ІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Сторони по справі знаходяться в шлюбі, зареєстрованому 15 грудня 2007 року Індустріальним відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 1240.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народилась ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії № НОМЕР_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 у сторін народилась ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 .

Судом було встановлено, що шлюбні стосунки між сторонами припинені. Спільне господарство вони не ведуть. Примирення сторін під час розгляду справи не відбулось.

ІІІ. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Відповідно до ст.ст. 110-112 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них.

Згідно із ст. 109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права.

Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.

Судом встановлено, що причиною припинення шлюбно-сімейних відносин являється те, що між сторонами втрачено почуття любові одне до одного. Сім`я розпалася та існує формально. Оскільки подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, шлюб підлягає розірванню.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню.

Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу.

Щодо визначення місця проживання дітей з позивачем суд зазначає наступне.

Згідно з положеннями статей 160, 161 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини..

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України "Про охорону дитинства").

Відповідно до частин другої, четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом.

Відповідно до частин першої, другої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Отже, сторони по справі є батьками двох неповнолітніх дітей, що підтверджується копіями свідоцтв про народження дітей.

Звертаючись до суду з позовом про розірвання шлюбу, позивач зазначила, що діти проживають разом з нею, однак, в зв`язку з бажанням розірвати шлюб з відповідачем, просить визначити місце проживання дітей з нею.

Вирішуючи питання про визначення місця проживання дітей з позивачем, суд виходить з того, що на час розгляду справи, спір про місце проживання дітей між сторонами відсутній.

Відповідачем було подано до суду заяву, в якій він зазначив, що пред`явлений до нього позов про розірвання шлюбу визнає та не заперечує проти розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей з позивачем.

В той же час, суду не надано належних доказів, які б підтверджували де та з ким саме із батьків проживають неповнолітні діти. Також не надано висновку щодо визначення місця проживання дітей.

Зверненню до суду з позовом про визначення місця проживання дитини має передувати спір між батьками дитини щодо місця її проживання, звернення до органу опіки та піклування з цього приводу, засідання комісії та надання висновку з вказаного питання.

При цьому той з батьків, хто звертається до суду з таким позовом має довести, що дійсно батьки не можуть досягнути згоди щодо місця проживання дитини і з цього приводу між ними існує спір.

Зважаючи на те, що сторони не позбавлені звернутися із вимогою про визначення місця проживання дітей у разі наявності спору до суду або ж до органу опіки та піклування, що відповідатиме вимогам ст. 161 СК України, а наявність чи відсутність спору з даного приводу на даний час жодними доказами не підтверджено, то позов в цій частині задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 24, 55, 56, 110, 112 Сімейного Кодексу України, керуючись ст.ст. 259, 263-265 ЦПК України суд,

УХВАЛИВ:

Задовольнити частково позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ) про розірвання шлюбу.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 15 грудня 2007 Індустріальним відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 1240 - розірвати.

Після розірвання шлюбу, прізвище позивача залишити - « ОСОБА_1 ».

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 992,40 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Г.О. Кухтін