Провадження № 2/357/189/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 грудня 2022 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі: головуючого судді - Бондаренко О. В., при секретарі - Вангородській О.С., розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про визнання батьківства, внесення змін до актового запису про народження дитини та стягнення аліментів, -

В С Т А Н О В И В :

20.10.2021 ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом, шляхом направлення засобами поштового зв`язку, який зареєстрований судом 25.10.2021, мотивуючи тим, що у грудні 2006 року вона познайомилася та почала зустрічатися з ОСОБА_2 , тривалий час вони мали інтимні стосунки та з 2007 року почали проживати однією сім`ю без реєстрації шлюбу у батьків відповідача. Під час спільного проживання вони були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, спільний бюджет, разом їздили на відпочинок. В період їх стосунків та в період її вагітності ні вона ні відповідач не перебували у шлюбі з іншими особами та вважали себе подружжям і однією сім`єю. В серпні 2016 року вона завагітніла та ІНФОРМАЦІЯ_1 у них з відповідачем народилася дочка ОСОБА_3 та в актовому записі про народження дитини відомості про батька зазначено у відповідності до ст. 135 СК України. Після народження дочки відповідач тривалий час надавав їй матеріальну допомогу. Згодом вона дізналася, що відповідач перебуває у нових стосунках та його цивільна дружина вагітна, у зв`язку з чим у червні 2021 року відповідач відмовився надавати будь - яку матеріальну допомогу на утримання їх спільної дочки. Відповідач є батьком ОСОБА_4 , визнає дитину своєю дочкою, однак відмовляється звернутися до органів ДРАЦС, щоб подати спільну заяву про реєстрацію батьківства. Відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дочки, хоча має таку можливість та відповідно до законодавства зобов`язаний приймати участь в утриманні дитини до досягнення нею повноліття, а вона не має можливості в повній мірі забезпечити дитину усім необхідним. Тому, просила в судовому порядку визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , внести відповідні зміни до актового запису №638 від 11.05.2017 про народження дитини, складений Білоцерківським міськрайонним відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Київській області, зазначивши батьком дитини - громадянина України ОСОБА_2 , уродженця с. Олійникова слобода Білоцерківського району Київської області, стягнути з відповідача на її користь аліменти на дочку - ОСОБА_4 в розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до повноліття дитини та стягнути з відповідача судові витрати у справі.

23.11.2021, після усунення позивачем недоліків позову, судом прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

16.12.2021 судом постановлено ухвалу, якою призначено судово-медичну експертизу у справі на предмет встановлення біологічного батьківства, проведення якої доручено експертам Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи та зупинено провадження у справі.

19.10.2022 на адресу суду надійшов висновок експерта №103-13-2022 від 17.10.2022 згідно ухвали суду від 16.12.2021.

20.10.2022 судом постановлено ухвалу, про поновлення провадження у справі та призначення підготовчого засідання.

25.11.2022 відповідач подав до суду заяву, про визнання частини позовних вимог, а саме: він визнає позовні вимоги щодо визнання батьківства і внесення змін до актового запису про народження дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та визнає частково позовну вимогу про стягнення з нього аліментів на дитину, а саме в розмірі 1/6 частини від всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до повноліття дитини. Заяву обґрунтовує тим, що він у вересні 2017 року проходив лікування в опіковому центрі відділення Київської обласної лікарні з діагнозом: термічний опік полум`ям І-ІІ ст., S-82% голови, шиї, тулуба, верхніх та нижніх кінцівок, опіковий шок тяжкого ступеня та проходив тривалу реабілітацію, яка триває до цього часу. На даний час він проживає однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_5 , має з нею спільну дитину - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та виховує старшу дочку дружини - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка є напівсиротою (батько помер). Він являється безробітнім, оскільки займається вихованням та доглядом двох дітей, які у зв`язку з введенням воєнного стану не відвідують дитячий садок і школу. Він разом із дружиною та дітьми проживає і зареєстрований у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Разом із ними проживає його батько - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , який є пенсіонером і враховуючи похилий вік та відсутність зору на лівому оці потребує постійного догляду та допомоги. Їх родину забезпечує лише дружина ОСОБА_5 , яка працює оператором заправних станцій ПАТ «УКРНАФТА» та отримує щомісячно заробітну плату, яка після утримання усіх необхідних платежів і зборів складає в середньому 7000,00 грн. Він надавав позивачу в добровільному порядку грошові кошти та продукти харчування на утримання спільної дитини, однак, у визначеному нею розмірі він не має можливості сплачувати аліменти, адже його дохід є недостатнім та не дозволяє сплачувати мінімальний рекомендований розмір аліментів, встановлений законодавством. Крім того, відповідно до ст. 161 ЦПК України, при видачі судового наказу про стягнення аліментів розмір аліментів на двох дітей складає 1/3 заробітку (доходу) платника аліментів, тобто по 1/6 на одну дитину. Враховуючи його матеріальне становище, стягнення аліментів на першу дитину у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів не дозволить забезпечити гідний рівень життя та належним чином утримувати малолітнього сина. Також, просив проводити розгляд справи за його відсутності.

17.11.2022 позивач подала до суду заяву, про стягнення з відповідача судових витрат, сплачений за проведення судово - медичної експертизи.

25.11.2022 відповідач подав до суду клопотання про зменшення розміру витрат на проведення судово - медичної експертизи, враховуючи обставини вказані ним у заяві про визнання позову в частині вимог.

01.12.2022 судом постановлено ухвалу, яка внесена до протоколу судового засідання, про закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті.

Позивач - ОСОБА_1 у судовому засіданні позов підтримала у повному обсязі та зазначила, що вони з відповідачем проживали разом однією сім`єю без реєстрації шлюбу у його будинку, який поступово добудовували. Відповідач не хотів мати дітей, але вона завагітніла і на 6 місяці вагітності дізналася по те, що у нього є інша жінка, яка також вагітна. Наразі їх з відповідачем донці 5 років, дитина перебуває на її утриманні. Вона не працює, оскільки дитина не має можливості відвідувати садочок, в зв`язку з введенням воєнного стану. Відповідач офіційно не працює, однак, веде домашнє господарство, а саме: тримає корови та свиней, продає молочні продукти та здає м`ясо, отже має доходи. Відповідач має на праві власності житловий будинок та автомобіль, працездатний та не має встановленої інвалідності, тому має можливість сплачувати аліменти на дочку у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу).

Представник позивача, адвокат Собчук Ольга Олегівна, в судовому засіданні позов підтримала та зазначила, що відповідач визнав позов в частині встановлення батьківства лише після проведеної судової експертизи, а до цього не визнавав свого батьківства і в добровільному порядку відповідні дії не вчиняв, він вказує на те, що на його утриманні перебувають двоє дітей, однак, доказів того, що дитина його теперішньої дружини від першого шлюбу перебуває на його утриманні до суду не подав. Відповідач займається тваринництвом, отримує від цього доходи, отже, має можливість сплачувати аліменти.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату,час та місце засідання повідомлений належним чином, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності.

Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до змісту ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із ч.2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 79, ч. ст. 78 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Судом встановлено, що позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 народила дочку - ОСОБА_4 , яка проживає разом із матір`ю та перебуває на її утриманні, що підтверджено матеріалами справи та визнається відповідачем.

Як вбачається зі свідоцтва про народження Серії НОМЕР_1 (а.с.7) та витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про державну реєстрацію народження (а.с. 99-100), внесення відомостей про батька дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , здійснені відповідно до ч.1 ст.135 СК України, та за заявою матері батьком дитини зазначено - ОСОБА_9 .

З висновку експерта № 103-13-2022, який визнається відповідачем (а.с. 62-65), вбачається, що біологічне батьківство ОСОБА_2 відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , становить 99,99%, тобто практично доведено.

Відповідно до ч.1 ст.135 СК України, при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

Також, встановлено, що відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , 25.11.2022 подав до суду заяву про визнання позову в частині вимог щодо визнання його батьківства відносно дочки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідно до ч.1 ст.128 СК України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду.

Відповідно до ч.2 ст.128 СК України, позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття.

Відповідно до ч. 4 ст.128 СК України, позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.

Отже, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджено висновком експертизи та визнається відповідачем.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позов у частині визнання батьківства, підлягає до задоволення.

Відповідно до п. п. 20 п. 1 Розділу ІІІ Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року №52/2 з відповідними змінами, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану.

Відповідно до п.2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, які затверджено наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 96/5 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 р. за N 55/18793, рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану, є підставою для внесення відповідних змін до актового запису.

Відповідно до п.2.16.4. Розділу II Правил на підставі рішення суду про визнання батьківства (материнства) в актовому записі про народження змінюються відомості про батька та вносяться пов`язані з цим інші зміни згідно із зазначеними в рішенні суду.

За положеннями ст. 134 СК України на підставі заяви осіб, зазначених у статтях 126 СК України або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до Книги реєстрації народжень та видає нове Свідоцтво про народження.

Оскільки, суд дійшов до висновку про наявність підстав про встановлення батьківства, підлягають задоволенню вимоги щодо внесення відповідних змін до актового запису про народження дитини.

Щодо позовних вимог про стягнення аліментів на дитину суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України.

Відповідно до ст. 7 СК України, сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до ст. 141 СК України, мати та батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя ( ч. ч. 1, 2, 3 ст. 150 Сімейного кодексу України).

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України (ст. 180 СК України).

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Способи виконання обов`язку утримувати дитину визначені статтею 181 СК України, за змістом якої, кошти на утримання дитини (аліменти) за рішенням суду присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України.

Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти присуджуються від дня пред`явлення позову.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2021 рік» прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком до 6 років встановлено: з 1 січня - 1921 гривня, з 1 липня - 2013 гривень, з 1 грудня - 2100 гривень.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2022 рік» прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць встановлений для дітей віком до 6 років: з 1 січня - 2100 гривень, з 1 липня - 2201 гривня, з 1 грудня - 2272 гривні.

Позивач заявила вимоги щодо стягнення аліментів на дочку у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи з дати подання позову до суду і до досягнення дитиною повноліття, відповідач, у свою чергу, дані вимоги визнав частково та не заперечує проти стягнення з нього аліментів на дочку, однак, у розмірі 1/6 частини від його заробітку (доходу), мотивуючи тим, що він має ушкодження здоров`я і до даного часу триває його реабілітація, він проживає однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_5 , має з нею спільну дитину - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та виховує старшу дочку дружини - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , являється безробітнім, оскільки займається вихованням та доглядом двох дітей, разом із ними проживає його батько, який є пенсіонером і враховуючи похилий вік та відсутність зору на лівому оці він потребує постійного догляду та допомоги.

З виписки з медичної карти стаціонарного хворого (а.с.82) вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в період з 03.09.2017 по 29.09.2017 перебував в опіковому відділенні Київської обласної лікарні з діагнозом: термічний опік полум`ям І-ІІ ст., S-82% голови, шиї, тулуба, верхніх та нижніх кінцівок, опіковий шок тяжкого ступеня та проходив лікування та виписаний у задовільному стані без патології з рекомендаціями: спостереження хірурга за місцем проживання, ЛФК та ванни з травами, консультація в КОКЛ через 1-1,5 місяці.

Разом з тим, відповідачем не надано доказів щодо незадовільного стану здоров`я на час розгляду справи, проходження ним реабілітації до даного часу та зокрема встановленої групи непрацездатності.

Зі свідоцтва по народження Серії НОМЕР_2 (а.с.83) вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_8 народився ОСОБА_6 , батьком якого записаний - ОСОБА_2 , а матір`ю - ОСОБА_5 .

Зі свідоцтва по народження Серії НОМЕР_3 (а.с.84) вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_9 народилася ОСОБА_7 , батьком якої записаний - ОСОБА_10 , а матір`ю - ОСОБА_5 .

З довідки Узинської міської ради від 23.11.2022 за № 317 ( а.с.85) вбачається, що ОСОБА_2 являється власником житлового будинку АДРЕСА_1 , за вказаною адресою зареєстровано 5 осіб: ОСОБА_2 - заявник, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_10 - дружина, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 - донька, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 - син, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 - батько.

З матерів справи (а.с.86 - 88) вбачається, що ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , являється батьком відповідача та в період з 02.08.2021 по 13.08.2021 знаходився на лікуванні в офтальмологічному відділенні Білоцерківської міської лікарні, однак, у виписному епікрізі історії хвороби № 4088 відсутні рекомендації з приводу того, що дана особа підлягає постійного догляду в зв`язку з захворюванням та відповідачем не надано доказів, що він відповідно до Закону України «Про соціальні послуги» є особою, яка надає соціальні послуги з догляду громадян похилого віку чи хворого, який не здатний до самообслуговування і потребує постійної сторонньої допомоги.

Також, з наданих відповідачем доказів (а.с. 85-89) вбачається, що він проживає разом з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , яка має дочку - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та від спільного проживання з ОСОБА_2 має сина - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та працює оператором заправних станцій 3 розряду в АЗС ПАТ «Укрнафта» і отримує заробітну плату, яка в середньому становить, після відрахування обов`язкових платежів, 7251,99 грн.

Разом з тим, суд критично оцінює доводи відповідача щодо перебування на його утриманні ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , оскільки, до суду не надано належних та допустимих доказів в підтвердження даних обставин, а факт народження другої дитини відповідача - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів на першу дитину, адже батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою.

Отже, суд критично оцінює вказані доводи відповідача, оскільки ним не надано достатніх доказів на підтвердження обставин щодо його незадоволеного матеріального стану та стану здоров`я.

Крім того, відповідно до ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості, зокрема, у разі стягнення аліментів - 50 відсотків.

Загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Однак, це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати, зокрема, у разі стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків (ч. 3 ст. 70 ЗУ «Про виконавче провадження»).

Відповідно до ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Тобто, вказана норма передбачає стягнення аліментів в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) платника аліментів за умови їх стягнення на користь одного стягувача, на утриманні якого перебувають двоє дітей, що не узгоджується з обставинами даної справи.

Відповідно до змісту ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Також, у п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що «в мотивувальній частині кожного рішення у разі необхідності мають бути посилання на Конвенцію та рішення Європейського суду, які згідно з Законом №3477 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права і підлягають застосуванню в такій справі».

Частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно з ч.2 ст.3 Конвенції про права дитини, держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч.2 ст.6 цієї Конвенції).

Також, частинами 1 та 2 ст.27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та Протоколи до неї є складовою національного законодавства України. Рішення Європейського суду є офіційною формою роз`яснення основних (невідчужуваних) прав кожної людини, закріплених і гарантованих Конвенцією, яка є частиною національного законодавства, та у зв`язку з цим джерелом законодавчого правового регулювання і правозастосування в Україні.

Відповідно до ст.5 «Рівноправність подружжя» Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом України №475/97-ВРвід 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Так, з урахуванням рівності батьківських обов`язків, розмір аліментів - 1/4 частина від заробітку (доходу) платника не перевищує рекомендований законодавством відповідний прожитковий мінімум, не перевищує максимальний розмір аліментів та відповідає принципу якнайкращого забезпечення інтересів дитини.

Таким чином, суд дійшов висновку, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на дочку - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/4 частини від всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 20.10.2022 і до повноліття дитини, оскільки заявлені позивачем вимоги та визначений спосіб стягнення аліментів відповідає положенням законодавства та інтересам дитини, її рівню життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку.

Обґрунтовуючи судове рішення, суд приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення у повному обсязі.

Відповідно до ч.4 ст. 274 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Згідно із ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Згідно із ч.1 ст. 142 ЦПК України, в разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні суду вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 % судового збору сплаченого при поданні позову.

Позивач сплатила при подачі позову, за позовну вимогу щодо визнання батьківства, судовий збір в розмірі 908,00 грн. (а.с.1), таким чином, враховуючи, що відповідач визнав вказану позовну вимогу до початку розгляду справи по суті, з відповідача на користь позивача стягуються судові витрати (судовий збір) в розмірі 454,00 грн. та повертається з державного бюджету 50 % судового збору сплаченого при поданні позову.

Враховуючи, що позивач, відповідно до Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору при подані позову про стягнення аліментів, з відповідача в дохід держави стягується судовий збір у розмірі 908,00 грн.

Також, позивачем надано до суду докази, що сплати коштів за проведення судово - медичної експертизи по справі у розмірі 16303, 00 грн. (а.с.78), а відповідач подав клопотання про зменшення даних витрат, однак, належних та допустимих доказів в обгрунтування вказаних ними обставин до суду не надав, тому, суд дійшов висновку, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 даних витрат у повному обсязі.

Керуючись ст. 7, 128, 135, 141, 180- 183,191 СК України, ст.4, 12, 13, 76 - 82, 141,142, 206, 258, 259, 263-265, 268, 354, 355 ЦПК України суд, -

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 (дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_11 , РНОКПП: НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_3 ) до ОСОБА_2 (дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_12 , РНОКПП: НОМЕР_5 , місце проживання: АДРЕСА_1 ), про визнання батьківства, внесення змін до актового запису про народження дитини та стягнення аліментів, задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та внести відповідні зміни до актового запису № 638 від 11.05.2017 про народження дитини, що складений Білоцерківським міськрайонним відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Київській області, зазначивши батьком дитини - громадянина України ОСОБА_2 , уродженця с. Олійникова слобода Білоцерківського району Київської області.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на дочку - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/4 частини від всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 20.10.2021 і до повноліття дитини.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 16757,00 грн. (шістнадцять тисяч сімсот п`ятдесят сім гривень 00 копійок).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 908,00 грн.

Повернути ОСОБА_1 50 % судового збору сплаченого при подані позову у розмірі 454,00 грн.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 23.12.2022.

Суддя О. В. Бондаренко