Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 травня 2022 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі: головуючого - судді Фазикош О.В., за участі секретаря Химинець О.Я., розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду в м. Ужгороді, в порядку спрощеного позовного провадження цивільну за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт капітал», третя особа,яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сазонова Олена Миколаївна про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,-

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ч. 6 ст. 268 ЦПК України 19.05.2022 року було проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення виготовлено та підписано 24.05.2022 року.

ОСОБА_1 , звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із позовною заявою до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт капітал», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сазонова Олена Миколаївна про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Разом із позовною заявою подано і заяву про забезпечення позову.

Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24.12.2021 вказана позовна заява залишена без руху.

Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24.12.2021 заяву про забезпечення позову повернуто заявнику.

На усунення недоліків, 05.01.2022 року, від позивача на адресу суду надійшла позовна заява в новій редакції із додатками та заява про забезпечення позову.

Позовна заява мотивована тим, що в грудні 2021 року їй було заблоковано банківську картку. Пізніше виявилося, що відносно неї відкрите виконавчого провадження №67899170 від 15.12.2021 р., яке знаходиться на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Закарпатської області Зейкан Віталія Ласловича за виконавчим написом №18728 виданий 25.11.2021 року Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою Оленою Миколаївною.

У позовній заяві вказано на те, що як вбачається з виконавчого напису , строк платежу за кредитним договором 0 від 22.09.2008 року настав. Боржником допущено прострочення платежів. Стягнення заборгованості проводиться за період з 15.11.2018 року по 15.11.2021 р. Сума заборгованості становить -588 349,65 коп., в тому числі:прострочена заборгованість за сумою кредиту становить 511533,97 грн.; сума заборгованості за відсотками та комісіями 76815,69 грн.

Позивач вважає оскаржуваний виконавчий напис незаконним, таким що не підлягає виконанню. Зазначає, що з відповідачем не має жодних правовідносин, отже у нього відсутні всі документи на підставі яких було вчинено виконавчий напис.

Крім того, позивач зазначає, що ні відповідач ні нотаріус не проінформував ОСОБА_1 про намір вчинити виконавчий напис, до моменту вчинення виконавчого напису, тому в нотаріуса в розпорядженні немає і не може бути доказів отримання позивачем попередження про вчинення виконавчого напису. При цьому вона вказує на те, що тільки в разі отримання нею такого попередження та відсутності заперечень з її боку стосовно існування будь-якого боргу та розміру заборгованості зазначена сума набула би статусу безспірної.

При обґрунтуванні позивної заяви ОСОБА_1 , посилається на положення ст.ст. 15,16 ЦК України, ст. 4 ЦПК, ст. 88 ЗУ «Про нотаріат». Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, Главою 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України.

Позивач вважає, що положення глави 16, були грубо порушені.

При цьому позивач зазначає, що оскаржуваний нею виконавчий напис вчинений з грубим порушенням Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, оскільки виконавчий напис не містять бо не може містити перелік документів, на підставі яких вчинено виконавчий напис, бо в неї не існує боргу, їй не надсилалися вимоги.

Окрім того, ОСОБА_1 , вказує і на те, що незрозумілим є те, як зазначено у виконавчому написі: «Строк платежу за кредитним договором настав», вказує на безпідставність розрахунку боргу, оскільки у виконавчому написі вказано стягнення заборгованості проводиться за період з 15.11.2018 року по 15.11.2021 року, незрозуміло для неї, якого саме платежу.

Таким чином, виконавчий напис вчинено з порушенням вимог ст.ст. 87,88 Закону України "Про нотаріат", Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, а тому виконавчий напис підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню. Позивач, у позовній заяві наводить зміст Глави 16 Поряду. Звертає увагу і на строки, в межах яких стягувач може звернутися до нотаріуса із завою про видачу виконавчого напису, та що такі має перевірити сам нотаріус.

Згідно прохальної частини позовної заяви, позивач просить суд: визнати Виконавчий напис №18728 від 25.11.2021 року виданий приватним нотаріусом Київського міського Нотаріального округу Сазоновою Оленою Миколаївною про стягнення заборгованості з мене - ОСОБА_1 , таким що не підлягає виконанню. Всі понесені судові витрати покласти на відповідача.

Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11.01.2022 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у вказаній справі.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11.01.2022 року, задоволено клопотання ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт капітал», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сазанова Олена Миколаївна про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Зупинено стягнення на підставі виконавчого напису №18728 від 25.11.2021 року виданий приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою Оленою Миколаївною, який виконується приватним виконавцем виконавчого округу Закарпатської області Зейкан В.Л.

22.02.2022 від відповідача по справі надійшов відзив. Представник відповідача вказує на те, що якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора в зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків, в даному разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Неповідомлення боржника про заміну кредитора у зобов`язанні не звільняє від обов`язку погашення кредитного зобов`язання.

У відзиві щодо вчинення виконавчого напису міститься посилання на ст.ст. 15,16, 18 ЦК України, ЗУ «Про нотаріат» (від 2 вересня 1993 року № 3425-ХІІ, зокрема: ст.ст. 50,87,88, главу 16 Порядку вчинення нотаріальних дій, правові висновки Верховного Суду.

При цьому відповідач зазначає, що вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості, або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Безспірність вимог визначається не нотаріусом або стягувачем, а відповідно до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, а нотаріус лише перевіряє безспірність заборгованості по наданим документам (Лист ВССУ від 07.02.2014р. «Про судову практику розгляду справ про оскарження нотаріальних дій,-або відмову в їх вчиненні»).

Так, у відзиві зазначено, що Договір на якому вчинено Виконавчий напис - не містить заборон, або будь - яких обмежень щодо заборони використання позасудового способу захисту майнових інтересів товариства, а так само, чинне законодавство України також не містить будь - яких обмежень щодо вчинення виконавчого напису, що цілком підтверджує правомірність вчинених дій ТОВ «Вердикт Капітал» та Нотаріусом, оскільки, Приватному нотаріусу були подані всі необхідні документи для вчинення наведеної нотаріальної дії, що в повній мірі спростовує позовні вимоги Позивача, оскільки, ТОВ «Вердикт Капітал» та Приватний нотаріус - вчиняючи Виконавчий напис, діяли в межах правового поля.

Щодо строку вчинення виконавчого напису, то відповідач вказує на те, що ототожнення строку давності вчинення виконавчого напису із строком позовної давності є помилковим і з методологічного, і з практичного боку, оскільки, «позовна давність - це строк у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 Цивільного кодексу України), а у разі вчинення виконавчого напису стягувач звертається не до суду, а до нотаріуса, що відповідно до ст. 18 Цивільного кодексу України - с самостійним способом захисту порушеного права».

Щодо вчинення виконавчого напису на оригіналі кредитного договору, відповідач вказує на те, що:

п. 3 Указу Президента "Про порядок офіційного оприлюднення нормативно- правових актів та набрання ними чинності" від 10.06.1997 N 503/97) ,п. 9, 13 Порядку скасування рішення про державну реєстрацію нормативно- правових актів.

Відповідач посилається на те, що на день подання відзиву, Наказ про скасування рішення про державну реєстрацію нормативно- правового акта відсутній. Пункт 2 (розділ 2) Постанови № 1172, на підставі якого було вчинено виконавчий напис не виключений з державного реєстру нормативно-правових актів, а тому ця норма є чинною. Відтак, як вказано у відзиві, посилання на те, що пункт 2 (розділ 2), на підставі якого було вчинено виконавчий напис, втратив чинність - є безпідставним.

Також відповідач посилається на статтею 204 Цивільного кодексу України визначено «Презумпцію правомірності правочину».

Відповідач зазначає, що договори (правочини) з додатками, які були пред`явлені нотаріусу для вчинення нотаріальної дії: Виконавчого напису - не визнані судом недійсними, а так/само, їхній зміст не містить положень щодо невідповідності законодавству України, а тому, в даному випадку діє презумпція правомірності наведених правочинів, що повністю спростовує твердження боржника про недоказовість відступлення права вимоги та відмови нотаріуса у вчиненні виконавчої дії: Виконавчого напису.

При цьому відповідач зазначає, що вчинення виконавчого напису, є альтернативним позасудовим способом захисту цивільних прав, а виконавчий напис нотаріуса - самостійною підставою для задоволення вимог кредитора шляхом стягнення грошових сум або витребування майна від боржника за цим виконавчим документом, в зв`язку з чим, просить суд: в задоволенні позовних вимог про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, відмовити в повному обсязі.

При цьому в додатку на відзив додано: копію статуту ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ», виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, підтвердження повноваження Генерального директора Іжаковського О.В.

Позивач та його представник на розгляд справи не з`явилися, про дату та час судового засідання повідомлялися належним чином про причини неявки не повідомляли. Від представника позивача ОСОБА_2 , до суду надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду справі повідомлявся належним чином, клопотань не подавав.

Третя особа, Сазонова О.М. , в судове засідання не з`явилася, про дату та час судового засідання повідомлялася належним чином, про причини неявки не повідомляла, заяв не подавала.

З урахування того, що сторони по справі повідомлені належним чином про дату та час судового засідання, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін, за наявними у матеріалах справи доказами.

Дослідивши матеріали справи, оцінюючи докази в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді справи в судовому процесі на засадах змагальності, як того вимагає ст.12 ЦПК України, та у відповідності з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного:

Судом встановлено, що 25.11.2021 Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою Оленою Миколаївною видано виконавчий напис №18728.

Згідно вказаного виконавчого напису із позивача ОСОБА_1 стягнуто на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ», заборгованість що виникла за Кредитним договором №0 від 22.09.2008 року, з усіма додатками та додатковими угодами, який укладений між Акціорнерний інноваційний банк «УкрСиббанк» (правонаступник Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 .

Правонаступником усіх прав та обов`язків ПАТ «УКРСИББАНК» за вказаним кредитним договором є ТОВ «Кредикс Фінанс» на підставі договору факторингу (відступлення прав вимоги) №05/12 від 20.04.2012 року. ТОВ «Кредекс Фінанс» змінило назву на ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» (Протоколом загальних зборів учасників ТОВ «Кредекс Фінанс» №01/08-2018 від 01 серпня 2018 р.

Згідно виконаного напису вчиненого нотаріусом, строк платежу за Кредитним договором №0 від 22.09.2008 року настав, допущено прострочення платежів, стягнення заборгованості проводиться за період з 15.11.2018 року по 15.11.2021 року. Сума заборгованості складає 588 349,65 ( п`ятсот вісімдесят вісім тисяч триста сорок дев`ять гривень 65 копійок), в тому числі: 511 533,97 (п`ятсот одинадцять тисяч п`ятсот тридцять три гривні 97 копійок), сума заборгованості за відсотками та комісія 76 815 ,69 (сімдесят шість тисяч вісімсот п`ятнадцять гривень 69 копійок).

Згідно витягу щодо інформації про виконавче провадження від 05.01.2022 року, відкрито виконавче провадження №67899170, на підставі виконавчого напису від 25.11.2021 №18728. Окрім того, зі змісту витягу вбачається, що 17.12.2021 приватним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та арешт коштів боржника. Також виконавцем винесено постанови про арешт коштів боржника від 28.12.2021 та про арешт майна боржника від 29.12.2021.

Згідно з частиною першої статті 1 Закону України «Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону «Про нотаріат»).

Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Таке вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. При цьому сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року за № 1172.

З моменту прийняття цієї постанови і до 10 грудня 2014 року була чинною редакція Переліку, згідно якої стягнення кредитної заборгованості на підставі виконавчих написів було можливе тільки за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також звернення стягнення на заставлене майно.

10 грудня 2014 року набула чинності постанова Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», якою, зокрема, Перелік був доповнений новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що виникають з кредитних правовідносин», яким створено можливість вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями.

Для одержання виконавчого напису за кредитним договором, за яким боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, додаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначення заборгованості.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року в справі № 826/20084/14, про визнання нечинним і скасування п. 1 та п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 визнано незаконним та нечинним, зокрема розділ «Стягнення заборгованості з підстав, що виникають з кредитних правовідносин», а відтак Перелік діє в попередній редакції, яка не передбачала можливості вчинення виконавчого напису нотаріуса на нотаріально не посвідченому кредитному договорі.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року рішення суду залишено без змін.

Згідно з пунктом 10.2 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 7 від 20 травня 2013 року «Про судове рішення в адміністративній справі» визнання акта суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта.

Таким чином, застосуванню при вирішенні спору підлягає постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 1172 від 29 червня 1999 року (в редакції постанови КМУ від 29 листопада 2001 року).

Пунктом 1 зазначеного Переліку передбачено, що для одержання виконавчого напису за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, нотаріусу подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Підпунктом 5.1. пункту 5 глави 16 «Вчинення виконавчих написів» розділу ІІ «Порядок вчинення окремих видів нотаріальних дій» Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року, встановлено, що виконавчий напис вчинюється на оригіналі документа (дублікаті документа, що має силу оригіналу), що встановлює заборгованість.

Таким чином, після скасування внесених постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 до Переліку змін виконавчий напис міг бути вчинений лише за умови подання оригіналу нотаріально посвідченого договору чи його дублікату, що має силу оригіналу.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису за відсутності необхідних оригінал нотаріально посвідченого договору, чи їх дублікатів має наслідком визнання такого виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Доказів на підтвердження того, що виконавчий напис було вчинено у відповідності та з дотриманням чинного законодавства суду не надано.

Таким чином, суд вважає, що на день розгляду вказаної справи, відсутні належні та допустимі докази того, що на момент вчинення виконавчого напису існувала безспірна заборгованість позивача перед відповідачем.

Верховний Суд у своїй постанові від 12 березня 2020 року (справа № 757/24703/18-ц, провадження № 61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника.

Отже, згідно наведеного, визначення самого поняття вчинення нотаріусом виконавчого напису, його мети, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису.

Згідно правового висновку, викладеного у постанові Верховного суду України від 05.06.2017 року у справі №6-887цс17, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів; для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Безспірність документу, відповідно до якого вчиняється виконавчий напис, перевіряється наступним чином: боржник повинен бути повідомлений не менш, ніж за 30 днів до вчинення виконавчого напису про порушення кредитних зобов`язань та ліквідувати допущені порушення чи оскаржити виставлену вимогу у судовому порядку або виставити заперечення кредитору. Якщо жодна із цих дій не виконана, заборгованість вважається безспірною.

В даному випадку, за твердженням позивача, її не було проінформовано про намір вчинити виконавчий напис ні стягувачем, ні нотаріусом. Вказане відповідачем не спростоване.

Натомість у відзиві на позовну заяву вказано лише на те, що якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора в зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків, в даному разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням (ч.2 ст. 516 Цивільного кодексу України).

Разом з тим, видача виконавчого напису відбулася уже після заміни стягувача (після його перейменування) а саме 25.11.2021, та саме на користь відповідача було нотаріусом запропоновано стягнути борг, що утворився за Кредитним договором №0 від 22.09.2008 року.

Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Умови вчинення виконавчих написів визначені Порядком вчинення виконавчих дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5.

За приписами ст. 88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років.

Главою 16 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012року№296/5 передбачено порядок вчинення виконавчих написів.

Згідно 1.1. даної Глави, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів.

Згідно п. 1.2. перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.п. 3.1, 3.5 п. 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем, за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 р. №1172.

Як вказано вище, у виконавчому написі вказано період за який проводиться стягнення заборгованості, а саме з 15.11.2018 року по 15.11.2021 року, зазначено суму заборгованості, яка складає 588 349,65 ( п`ятсот вісімдесят вісім тисяч триста сорок дев`ять гривень 65 копійок), в тому числі: 511 533,97 (п`ятсот одинадцять тисяч п`ятсот тридцять три гривні 97 копійок), сума заборгованості за відсотками та комісія 76 815 ,69 (сімдесят шість тисяч вісімсот п`ятнадцять гривень 69 копійок). Однак з наданих суду документів, встановити наявність заборгованості за вказаний період та у вказаному розмірі встановити не надається можливим.

У справі № 645/1979/15-ц Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16 дійшла висновку про те, що для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі та чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц погодилася з висновками апеляційного суду про законність вчинення нотаріусом виконавчих написів, оскільки позивач у встановленому законом порядку не спростував належними і допустимими доказами того, що сума заборгованості за кредитним договором на дату вчинення нотаріусом оспорюваного виконавчого напису була іншою, ніж та, яка запропонована в ньому до стягнення; не надав доказів часткового чи повного погашення заборгованості.

Верховний Суд, у справі № 569/8884/17, скасовуючи рішення апеляційного суду та направляючи справу на новий розгляд виходив з того, що суд взагалі не надав жодної оцінки документам на підтвердження безспірності заборгованості, не перевірив факт надання стягувачем нотаріусу всіх необхідних документів, що підтверджують безспірність заборгованості, не перевірив дотримання нотаріусом при вчиненні виконавчого напису всіх вищезазначених вимог закону.

Відповідно до п. 3.2 безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 р. №1172.

Таким чином, заборгованість або інша відповідальність боржника визнається безспірною і не потребує додаткового доказування у випадках, якщо для вчинення виконавчого напису подані документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 р. №1172.

Пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, встановлено, що по кредитним договорам, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Будь-яким чином перевірити безспірність заборгованості позивача перед відповідачем, суд позбавлений можливості, такий обов`язок на суд не покладається, оскільки довести безспірність такої заборгованості, з точки зору викладеного вище обґрунтування, має банк (кредитодавець) при зверненні до нотаріуса.

Оскільки безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, яка виключає можливість спору з боку боржника щодо її розміру, строку, за який вона нарахована, тощо, то і документи, які підтверджують її безспірність і на підставі яких нотаріус здійснює виконавчий напис, мають бути однозначними, беззаперечними та підтверджувати наявність у боржника заборгованості перед кредитором саме в такому розмірі, тому за вказаних обставин, відсутні підстави вважати, що заборгованість була безспірною.

З матеріалів даної справи вбачається, що відповідачем не було надано суду доказів безспірності заборгованості, за наявності якої було б можливим вчинення виконавчого напису, як і не вбачається безспірність заборгованості, оскільки про безспірність заборгованості можуть говорити докази, які можуть підтверджувати наявність або відсутність заборгованості, а також встановлювати її розмір; такими документами, на думку суду, можуть бути виключно документи первинної бухгалтерської документації, оформлені відповідно до норм ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність", а саме: платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо.

Крім цього, із матеріалів справи не вбачається, що при вчиненні напису нотаріус отримував від позивача первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (квитанції, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), тому у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості перед відповідачем є безспірними.

Суд констатує, що відповідачем по справі жодного доказу на підтвердження наявності безспірної заборгованості не надано. При цьому, не вказано і на те, що такі документи існували та відповідно були надані приватному нотаріусу разом із заявою про вчинення виконавчого напису.

Суд приймає до уваги наведені твердження позивача, оскільки, в матеріалах справи відсутні переконливі докази, які б свідчили про безспірність заборгованості, як і відсутні докази того, що безспірність заборгованості була належним чином підтверджена відповідачем при подачі документів нотаріусу, та боржник про заборгованість достеменно знав, однак, проігнорував вимогу про її погашення.

З наданих суду документів неможливо встановити, чи дійсно на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, приймаючи до уваги той факт, що не встановлено судом факт отримання позивачем повідомлення вимоги про наявність такої заборгованості, яка була надана нотаріусу для вчинення нотаріального напису. Відповідачем не подано до суду належних та достовірних доказів щодо спростування доводів позивача в цій частині.

Окрім іншого, слід звернути увагу і на те, що як вказано у виконавчому напис Строк платежу за кредитним договором настав, період за який проводиться стягнення 15.11.2018 по 15.11.2021 року. При цьому як вбачається зі змісту виконавчого напису стягнення проводиться за кредитним договором від 22.09.2008 року.

За твердженнями відповідача ототожнення строку давності вчинення виконавчого напису із строком позовної давності є помилковим і з методологічного, і з практичного боку, оскільки, «позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 Цивільного кодексу України), а у разі вчинення виконавчого напису стягувач звертається не до суду, а до нотаріуса, що відповідно до ст. 18 Цивільного кодексу України - с самостійним способом захисту порушеного права».

Однак такі доводи відповідача є неспроможними з огляду на наступне:

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Для визначення моменту виникнення права на позов важливим є як об`єктивний (сам факт порушення права) так і суб`єктивний (особа дізналася або повинна була дізнатися про це порушення) моменти. Для правильного застосування частини першої статті 261 ЦК України при визначенні початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а і об`єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав.

За змістом статей 256, 267 ЦК України суд може відмовити в позові через сплив без поважних причин строку звернення до суду лише в тому разі, коли позов є обґрунтованим. У разі безпідставності позовних вимог і спливу строку звернення до суду в позові належить відмовити за безпідставністю позовних вимог.

Велика Палата у постанові від 21 вересня 2021 року у справі № 910/10374/17, вказала, що відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису в контексті застосування положень статті 88 Закону України «Про нотаріат» безпосередньо пов`язаний із позовною давністю, встановленою ЦК України. Фактично законом визначено, що строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису є таким самим, що й позовна давність для звернення до суду. Таким чином, різниця у правовій природі цих строків не має значення у цьому контексті. Тому і загальний строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису становить три роки (пункти 33-35 постанови від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17).

У справі № 916/3006/17 Велика Палата Верховного Суду сформулювала висновок про те, що строк для звернення до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису, передбачений статтею 88 Закону України «Про нотаріат», безпосередньо пов`язаний з позовною давністю, встановленою ЦК України. Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Отже, загальний строк для звернення стягувача до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису становить не більше трьох років з дня виникнення у стягувача права вимоги до боржника незалежно від суб`єктного складу сторін у правовідносинах, тобто цей строк підлягає застосуванню й у відносинах між юридичними особами. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено іншу позовну давність, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Відповідно дост.ст.4,5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно положень що закріплені в ст. ст. 13, 76, 80, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 89 ЦПК України).

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що при винесенні спірного виконавчого напису не було дотримано умову для винесення напису, а саме вимогу щодо безспірності заборгованості, а відтак позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Статтею 141 ЦПК України визначено, що у разі задоволення позову судовий збір покладається на відповідача. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Таким , чином з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума сплаченого позивачем судового збору що становить 1 404,20 грн. (908,00 грн. за подання позовної заяви та за подання до суду заяви про забезпечення позову 496,20 грн. ).

Відповідно до ч.7 ст.158 ЦПК України, у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Керуючись ст. ст. 16, 18 ЦК України, ст. ст. 4, 5, 13, 76, 80, 81, 89, 141, 258, 259, 263 265, 273, 354, 355 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позовну заяву позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт капітал», третя особа,яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сазонова Олена Миколаївна про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню - задовольнити.

Визнати Виконавчий напис №18728 від 25.11.2021 року виданий приватним нотаріусом Київського міського Нотаріального округу Сазоновою Оленою Миколаївною про стягнення заборгованості з мене - ОСОБА_1 , таким що не підлягає виконанню.

Стягнути з ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "Вердикт Капітал" (адреса місця знаходження:04053, м. Київ, вул. Кудрявський узвіз, буд. 5Б, Код ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 ) суму сплаченого судового збору у розмірі 1 404,20 грн..

Заходи забезпечення позову вжиті постановою ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11.01.2022 у справі продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Позивач ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 .

Відповідач: Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт капітал», м. Київ, вул. Вікентія Хвойки, 15/15.

Третя особа, що не заявляє самостійних вимог: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сазонова Олена Миколаївна, АДРЕСА_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду, при цьому відповідно до п. п. 15.5 п. 15 Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону України від 03.10.2017 року № 2147-VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду Фазикош О.В.