Справа № 459/3157/21
Провадження № 2/459/1021/2021
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 травня 2022 року Червоноградський міський суд Львівської області

в складі: головуючого судді Мельникович М. В.

з участю секретаря судового засідання Горощук А. О.

позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Червонограді в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Львівській області про стягнення моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров`я при виконанні трудових обов`язків, внаслідок професійного захворювання та трудового каліцтва

У С Т А Н О В И В :

05.10.2021 позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на його користь 60 000, 00 грн. відшкодування моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров`я при виконанні трудових обов`язків внаслідок професійного захворювання та трудового каліцтва. В обгрунтування позову зазначив, що з 21.07.1981 до 08.06.1999 працював на різних шахтах ДП «Львіввугілля» у підземних умовах. З 08.06.1999 звільнений по ст. 38 КЗпП України. Зазначив, що пропрацював в умовах впливу шкідливих факторів 16 років 10 місяців. У зв`язку з тривалою роботою в особливо шкідливих умовах праці у нього погіршився стан здоров`я, внаслідок чого він змушений був звертатись за медичною допомогою. 10.04.2002 позивачу було вперше встановлено третю групу інвалідності, внаслідок професійного захворювання та 35 % втрати працездатності з 22.01.2002. 18.03.2003 позивачу продовжено перебування на третій групі інвалідності, внаслідок професійного захворювання та 35 % втрати професійної працездатності. 12.04.2007 позивачу встановлено третю групу інвалідності безтерміново, а також визначено ступінь втрати професійної працездатності у відсотках, а саме 50% втрати професійної працездатності, з них 40% - на силікоз, 10 % - травма 01.10.1986. Через це він неодноразово звертався за медичною допомогою. Позивач вказує, що внаслідок отриманого професійного захворювання та трудового каліцтва йому завдано великої моральної школи у вигляді фізичних та душевних страждань. Він не в змозі вести активний спосіб життя, займатись улюбленою справою, змушений звертатись за медичною допомогою та витрачати значні кошти на лікування. Постійний кашель викликає небажану увагу людей і тому позивач знаходиться у пригніченому та депресивному стані. Також професійне захворювання значною мірою вплинуло на життєві відносини, сімейні обставини, а тому викликає значні моральні переживання, почуття безвихідності і відсутності перспектив на майбутнє. Враховуючи вищенаведене, просить позов задовольнити та стягнути на його користь завдану йому моральну шкоду.

Ухвалою від 06.10.2021 відкрито спрощене позовне провадження у справі, а розгляд справи призначено на 16.11.2021.

16.11.2021 розгляд справи було відкладено на 13.12.2021 за клопотанням представника відповідача та визнано явку позивача обов`язковою.

18.11.2021 представник відповідача подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив що проти позову заперечує, оскільки вважає вимогу позивача незаконною, необґрунтованою, та такою що не підлягає до задоволення. Вважає, що позивачем невірно визначено належного відповідача. Відшкодування моральної шкоди, причиненої ушкодженням здоров`я, незалежно від часу настання страхового випадку не є обов`язком для відповідача. Відповідач вважає, оскільки позивач отримав професійне захворювання під час виконання трудових обов`язків, а заподіяна йому шкода випливає із трудових правовідносин, тому має відшкодовуватися роботодавцем, який не створив безпечних умов праці. Окрім цього вказав, що позивач не долучив жодного доказу про наявність факту спричинення йому моральної шкоди, чи страждань у результаті професійного захворювання та нещасного випадку, також не обґрунтував розмір моральної шкоди.

13.12.2021 позивач подав відповідь на відзив, в якому зазначив, що оскільки вперше йому встановлено 35 % втрати професійної працездатності та ІІІ групу інвалідності у зв`язку із професійним захворюванням, обов`язок відшкодування моральної шкоди покладається саме на Фонд соціального страхування. Також вказав, що нанесення моральної шкоди носить індивідуальний характер, який він пов`язує з виконанням трудових обов`язків в шкідливих умовах праці і як наслідок, втратою працездатності та інвалідністю.

13.12.2021 розгляд справи було відкладено за клопотанням представника відповідача з метою виклику свідка до 13.01.2022, а також визнано явку позивача обов`язковою

13.01.2022 заслухано пояснення позивача та оголошено перерву в судовому засіданні до 09.02.2022, яке в подальшому було продовжено до 03.03.2022.

03.03.2022 розгляд справи не відбувся, оскільки справа була знята з розгляду у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану. Наступне судове засідання було призначено на 28.04.2022.

28.04.2022 в судовому засіданні оголошено перерву до 17.05.2022 за клопотанням представника відповідача.

17.05.2022 позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити в повному обсязі та стягнути з відповідача на його користь 60000 грн. моральної шкоди.

Представник відповідача суду пояснила, що позов не визнає. Підтримала раніше подані заперечення та наголосила, що на відповідача не покладено обов`язку відшкодовувати моральну шкоду.

Вислухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши докази і письмові пояснення, що викладені у заявах по суті справи, суд дійшов наступного висновку.

З 21.07.1981 до 08.06.1999 позивач працював на різних шахтах ДП «Львіввугілля» на підземних роботах у шкідливих умовах, що підтверджується копіями з трудової книжки (а. с. 8-9).

02.10.1986 директором шахти «Великомостівська» затверджено акт №57 про нещасний випадок на виробництві ( форма Н-1), що стався з позивачем 01.10.1986 (а. с. 37-38).

Відповідно до виписки з акту Травматологічної МСЕК від 03.03.1993 у зв`язку із вищевказаним нещасним випадком позивачу було встановлено 10% втрати професійної працездатності безтерміново, однак інвалідність не встановлено (а. с. 36).

04.02.2002 комісія ВП «Шахти «Надія» провела розслідування випадку професійного захворювання працівника ОСОБА_1 про що було складено акт розслідування професійного хронічного захворювання по формі П-4, згідно якого встановлено, що професійне захворювання виникло внаслідок контакту з вугільно породним шахтним пилом від роботи по професії підземним гірничим робітником очисного вибою, напротязі роботи на вугільних шахтах ДП «Львіввугілля». (а. с.11-12).

Із довідки МОЗ Обласної МСЕК №3 від 10.04.2002 (серія ЛВА -2 №007000) убачається, що позивачу вперше встановлено третю групу інвалідності, внаслідок професійного захворювання та визначено ступінь втрати професійної працездатності 35 відсотків з 22.01.2002 ( а. с.10).

Відповідно до довідки МОЗ Обласної МСЕК №3 від 18.03.2003 (серія ЛВА -2 №017996) позивачу продовжено перебування на третій групі інвалідності, внаслідок професійного захворювання та 35 відсотків втрати професійної працездатності ( а. с. 10).

Відповідно до довідки МОЗ Обласної МСЕК №3 від 12.04.2007 (серія ЛВА-2 №020408) позивачу встановлено третю групу інвалідності та 50 % втрати професійної працездатності безтерміново (40 % силікоз з 29.03.2007, 10% травма 01.10.1986) ( а. с. 10).

У зв`язку з тривалою роботою в особливо шкідливих та тяжких умовах праці позивач був змушений періодично звертатися за медичною допомогою, що підтверджується витягами з медичної карти амбулаторного хворого (а. с. 13-17).

Позивач стверджує, що внаслідок отриманого професійного захворювання та трудового каліцтва йому завдано великої моральної шкоди у вигляді фізичних та душевних страждань, оскільки він не в змозі вести активне життя, змушений лікуватися та витрачати гроші на ліки. Тому звернувся до відповідача з даним позовом.

При ухваленні рішення суд керується наступними правовими нормами.

Відповідно до підпункту «е» пункту 1 частини першої статті 21 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (далі - Закон № 1105-XIV) у редакції, чинній станом на час настання страхового випадку та встановлення позивачеві втрати професійної працездатності у зв`язку з трудовим каліцтвом і 3 групи інвалідності, у разі настання вказаного випадку Фонд зобов`язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров`я або в разі його смерті, виплачуючи йому або особам, які перебували на його утриманні грошову суму за моральну шкоду за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому.

Страховим випадком є нещасний випадок на виробництві або професійне захворювання, що спричинили застрахованому професійно зумовлену фізичну чи психічну травму за обставин, зазначених у статті 14 цього Закону, з настанням яких виникає право застрахованої особи на отримання матеріального забезпечення та/або соціальних послуг (частина друга статті 13 Закону № 1105-XIV у вказаній редакції).

Нещасний випадок - це обмежена в часі подія або раптовий вплив на працівника небезпечного виробничого фактора чи середовища, що сталися у процесі виконання ним трудових обов`язків, внаслідок яких заподіяно шкоду здоров`ю або настала смерть (частина перша статті 14 Закону № 1105-XIV).

До професійного захворювання належить захворювання, що виникло внаслідок професійної діяльності застрахованого та зумовлюється виключно або переважно впливом шкідливих речовин і певних видів робіт та інших факторів, пов`язаних з роботою (стаття 14 Закону № 1105-XIV).

Професійне захворювання є страховим випадком також у разі його встановлення чи виявлення в період, коли потерпілий не перебував у трудових відносинах з підприємством, на якому він захворів (частина третя статті 13 Закону № 1105-XIV).

Отже, право потерпілого на відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я, Закон № 1105-XIV пов`язував з настанням страхового випадку.

20 березня 2007 року набрав чинності Закон № 717-V, згідно з яким був виключений підпункт «е» пункту 1 частини першої статті 21 Закону № 1105-XIV, а також інші приписи, які кваліфікували відшкодування моральної шкоди як страхові виплати.

Конституційний Суд України в абзаці 9 пункту 5 мотивувальної частини рішення № 20-рп/2008 від 8 жовтня 2008 року звернув увагу на те, що положеннями пункту 1, абзацу третього пункту 5, пункту 9, абзацу третього пункту 10, пункту 11 розділу I Закону № 717-V скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону № 1105-XIV. Проте зазначив, що право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 ЦК України та статтею 2371 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності (частини друга та третя статті 5 ЦК України).

З огляду на вищевказане Закон № 717-V не міг встановити обов`язок роботодавця відшкодовувати моральну шкоду, оскільки щодо юридичної відповідальності, зокрема і цивільно-правової, новий закон застосовується лише тоді, коли він пом`якшує або скасовує відповідальність особи.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» (зі змінами та доповненнями) надано роз`яснення про те. що, оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати: якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при такому виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду.

Враховуючи викладене, до спірних правовідносин слід застосовувати Закон № 1105-XIV у редакції, під час дії якої позивачеві була заподіяна моральна шкода у зв`язку з настанням страхового випадку та яка передбачала, що обов`язок відшкодувати таку шкоду покладається на відповідача.

Наведене узгоджується із постановою Верховного Суду у справі №459/3304/16 від 12.02.2020.

Відповідно до частин 2, 3 статті 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або і інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ст. 173 КЗпП шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Згідно з частиною 1 статті 1168 ЦК моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Як зазначено у п. 4.1 рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Кіровоградській області про офіційне тлумачення положення частини третьої статті 34 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (справа про відшкодування моральної шкоди Фондом соціального страхування), ухваленого 27.01.2004 року у справі № 1-рп/2004, відповідно до статей 23, 1167 Цивільного Кодексу України моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров`я тощо. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання.

Таким чином, з огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що втрата професійної працездатності, хоч і часткова, спричиняє позивачу моральні страждання у зв`язку із чим він має право на відшкодування, завданої йому моральної шкоди.

Щодо заперечень представника відповідача про відсутність у відповідача обов`язку відшкодовувати моральну шкоду, оскільки професійне захворювання у нього виникло під час виконання трудових обов`язків, а тому обов`язок її відшкодовувати покладається на роботодавця, слід вказати наступне.

Як вже зазначалося вище, згідно з актом №57 про нещасний випадок на виробництві із позивачем 01.10.1986 стався нещасний випадок (а. с. 37-38). У зв`язку із вищевказаним нещасним випадком позивачу було встановлено 10% втрати професійної працездатності безтерміново, однак інвалідність не встановлено (а. с. 36). Проте, відповідно до довідки МОЗ Обласної МСЕК №3 від 10.04.2002 (серія ЛВА -2 №007000) позивачу вперше встановлено третю групу інвалідності, внаслідок професійного захворювання та визначено ступінь втрати професійної працездатності 35 відсотків з 22.01.2002. Отже, позивачу вперше встановлено ступінь втрати професійної працездатності під час дії нормативно-правового акту (Закону № 1105-XIV), який передбачав, що відшкодовувати моральну шкоду у зв`язку із цим повинен саме Фонд соціального страхування. Таким чином, вимоги позивача адресовані належному відповідачу.

Інші доводи представника відповідача судом до уваги не беруться, оскільки факт ушкодження здоров`я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, беззаперечно спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Таким чином, вищенаведені обставини справи та правові положення, на думку суду, свідчать про доведення факту спричинення позивачеві відповідачем моральної шкоди унаслідок ушкодження його здоров`я при виконанні трудових обов`язків, що потягло за собою професійне захворювання та трудове каліцтво, а отже, про право позивача на її відшкодування. З врахуванням глибини завданих моральних страждань, вимог розумності і справедливості, належним розміром відшкодування моральної школи на думку суду буде розмір 10 000 гривень.

Відтак, позов підлягає частковому задоволенню.

Оскільки позовні вимоги задоволено частково, суд, відповідно до вимог ст.141 ЦПК України вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 151,33грн. (з розрахунку 10 000 грн./ 60 000 х 908 = 151,33 грн.).

Керуючись ст. ст. 2, 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 273, 279, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Львівській області (, вул. Героїв УПА, 73, корпус 8, м.Львів) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) 10 000 (десять тисяч) гривень на відшкодування моральної шкоди.

В решті вимог відмовити.

Стягнути з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Львівській області на користь держави 151 (сто п`ятдесят одна) гривня 33 коп.судового збору.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 27.05.2022.

Суддя: М. В. Мельникович