Справа №198/324/22
Провадження №2/0198/140/22
28 грудня 2022 року Юр`ївський районний суд Дніпропетровської області у складі судді Гайдар І.О., за участю секретаря судового засідання Ткаченко Т.О., позивача ОСОБА_1 , представника органу опіки та піклування виконавчого комітету Юр`ївської селищної ради Павлоградського району Дніпропетровської області Стаценко О.В., розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду смт Юр`ївка Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа орган опіки та піклування виконавчого комітету Юр`ївської селищної ради, про позбавлення батьківських прав,
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав.
В обґрунтування позову позивач зазначив, що 20.10.2020 між ним та відповідачкою укладений шлюб. За час шлюбу у них народився син, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
02.08.2022 відповідачка покинула будинок, в якому проживала спільно з чоловіком та сином. З цього часу вихованням та утриманням дитини займається позивач, при цьому відповідачка жодного разу не відвідала дитину, не цікавилась його життям та не надавала сину матеріальної допомоги, має заборгованість зі сплати аліментів на утримання дитини.
На підставі викладеного, позивач змушений звернутись до суду та просить позбавити ОСОБА_2 батьківських прав у відношенні неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
02.11.2022 у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання.
14.12.2022 підготовче провадження закрито, вирішено питання про виклик свідків та призначено судовий розгляд цивільної справи.
В судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримав повністю, пояснивши, що приблизно на початку серпня 2022 року його дружина ОСОБА_2 пішла з дому в невідомому напрямку, не повідомивши коли повернеться та покинувши півторарічного сина. З цього часу позивач як батько повністю піклується про хлопчика, самостійно забезпечує його виховання, лікування, розвиток та матеріальне забезпечення. Разом з тим, матір малолітнього без поважних причин жодного разу за вказаний період не відвідала ОСОБА_4 , не спілкувалась з ним та не передавала кошти на його утримання. При цьому позивач не чинив перешкод у спілкуванні матері з дитиною. Основною причиною звернення до суду ОСОБА_3 назвав бажання в подальшому убезпечити сина від психологічної травми через спілкування з матір`ю у разі повернення відповідачки.
Позивач також відмовився від заяви про виклик свідка ОСОБА_5 , яка була задоволена судом в підготовчому провадженні.
Представник третьої особи органу опіки та піклування виконкому Юр`ївської селищної ради Павлоградського району Дніпропетровської області в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, вважала можливим позбавити ОСОБА_2 батьківських прав.
Відповідачці у встановленому законом порядку за зареєстрованим місцем проживання направлено копію позовної заяви з доданими документами, судову повістку про виклик до суду та копію ухвали про відкриття провадження
Вказана поштова кореспонденція та судова повістка про виклик до суду повернулась на адресу суду з відміткою відділення поштового зв`язку «адресат відсутній за вказаною адресою».
В подальшому з огляду на те, що за заявою власниці житлового будинку, де було зареєстровано місце проживання ОСОБА_2 , останню знято з реєстрації, виклик до суду здійснювався шляхом опублікування відповідного оголошення на офіційному веб-порталі суду.
З огляду на викладене, відповідачка належним чином повідомлена про дату, час і місце судового розгляду справи, однак, в судове засідання не з`явилась, причини неявки суду не повідомила, відзиву на позов не подала, тому зі згоди позивача та на підставі ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі матеріалів.
Вислухавши пояснення учасників справи та показання свідка, дослідивши письмові матеріали справи, суд доходить таких висновків.
Встановлено, що 20 жовтня 2020 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 укладений шлюб, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_1 , виданим виконкомом Юр`ївської селищної ради Юр`ївського району Дніпропетровської області 20.10.2020. Після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище « ОСОБА_7 » (а.с. 21).
Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого 04.02.2021 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Павлоградському, Юр`ївському районах та місту Павлограду Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), за час шлюбу у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 народився син, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 22).
За інформацією виконкому Юр`ївської селищної ради Павлоградського району Дніпропетровської області та відомостями з домової книги місце проживання ОСОБА_2 до 02.11.2022 було зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 . За цією ж адресою відповідачка разом з чоловіком та сином фактично мешкала до початку серпня 2022 року, однак покинула житло та малолітню дитину, що підтвердили мешканці будинку (а.с. 18, 35, 56-57).
Судовим наказом Юр`ївського районного суду Дніпропетровської області від 29 серпня 2022 року з ОСОБА_2 стягнуто аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання дитини ОСОБА_3 в розмірі ј частини її заробітку (доходу), але не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 19.08.2022 та до досягнення дитиною повноліття. Відповідачка має заборгованість зі сплати аліментів за два місяці (а.с. 19-20).
В принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.
За нормами статей 11, 12 та 14 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Держава надає батькам або особам, які їх замінюють, допомогу у виконанні ними своїх обов`язків щодо виховання дітей, захищає права сім`ї. Діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України батьки можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання батьківських обов`язків по вихованню дитини.
Ухилення батьків від виконання обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до сімейного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Виходячи зі змісту вказаних норм права, позивач, звертаючись до суду з позовом про позбавлення батьківських прав, повинен довести, що батьки або один з них свідомо ухиляються від виконання батьківських обов`язків без поважних причин протягом відносно тривалого часу.
Статтею 12, 13 та частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено здійснення судочинства на засадах змагальності сторін, в межах заявлених особою вимог і на підставі поданих доказів, а також обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Оцінюючи подані позивачем докази у їх сукупності та кожний доказ окремо, суд вважає, що в ході судового розгляду не знайшов достатньо переконливого підтвердження той факт, що позивачка протягом тривалого часу свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками.
Так, не дивлячись на те, що за поясненнями позивача мати дит ОСОБА_2 Д.М., в серпні 2022 зникла в невідомому напрямку, станом на день прийняття рішення він як батько дитини та чоловік відповідачки не вживав жодних заходів з її розшуку через органи поліції.
Посилання позивача на те, що під час проживання з дитиною відповідачка майже з моменту народження сина та до дати зникнення, тобто впродовж 1,5 року застосовувала до сина фізичне насильство, не підтверджені відповідними доказами (наприклад, звернення до правоохоронних органів або соціальних служб та результати розгляду заяв).
В матеріалах справи відсутні докази ведення відповідачкою аморального способу життя, створення загроз життю або здоров`ю малолітньої дитини, систематичного зловживання спиртними напоями або наркотичними засобами та притягнення до адміністративної відповідальності за неналежне виконання батьківських обов`язків.
Аналізуючи висновок органу опіки та піклування Юр`ївської селищної ради Павлоградського району Дніпропетровської області від 22.11.2022, згідно з яким орган опіки та піклування вважає доцільним позбавити батьківських ОСОБА_2 Д.М. відносно малолітн ОСОБА_3 С ІНФОРМАЦІЯ_2 ження, суд вважає його недостатньо об`єктивним, поверхневим та передчасним, адже висновок ґрунтується лише на підставі одноразового обстеження умов проживання за адресою реєстрації батька та дитини, до того ж виключно на поясненнях позивача та осіб, які спільно з ним проживають (його родичів), а також наданих ним довідках з медичного закладу та органу державної виконавчої служби (а.с. 22).
Крім того, як виходить з матеріалів справи, малолі ОСОБА_3 С.В. ніколи не перебував на обліку відповідних соціальних служб як дитина, яка опинилась у складних життєвих обставинах, а соціальний супровід сім`ї не здійснювався.
За таких обставин висновок органу опіки та піклування до уваги не приймається.
Показання одного свідка, ОСОБА_1 В.П. просив допитати в судовому засідан ОСОБА_8 Н.П. (проживає в одному будинку з сім`єю позивача), про те, що починаючи з народження сина відповід ОСОБА_2 Д.М. увесь час недбало доглядала за сином, іноді могла вдарити його, об`єктивно не підтверджуються іншими доказами у справі.
Згідно зі статтею 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на повагу до свого сімейного життя. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.
На думку суду, всупереч Закону України «Про охорону дитинства», Декларації прав дитини та Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод відповідні державні органи не виконали свій обов`язок зі збереження єдності сім`ї, не забезпечили в достатньому обсязі соціальну допомогу та над ОСОБА_1 В.П. ефективних конкретних рекомендацій щодо можливого розв`язання проблеми.
Посилання на те, що дитина впродовж п`яти місяців проживає разом з батьком та з матір`ю не бачиться не є підставою для позбавлення її батьківських прав, оскільки позбавлення батьківських прав, тобто природніх прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого та відповідність такого заходу інтересам дитини на думку суду не була доведена.
Разом з тим, позбавлення батьківських прав відповідачки лише з метою усунення на майбутнє можливого негативного впливу на психіку дитини не може бути ціллю, яку повинен переслідувати позивач, вдаючись до такого способу захисту прав дитини.
Таким чином, позовні ви ОСОБА_1 В.П. не підлягають задоволенню, оскільки станом на день прийняття рішення відсутні підстави для позбавлення батьківських ОСОБА_2 Д.М. відносно малолітн ОСОБА_3 и С.В.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 141, 209, 258, 259, 263-265, 268, 273, 280, 352, 354, 430 ЦПК України, суд
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку, передбаченому ЦПК України, шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом 20 днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Повне судове рішення складено та підписано 04 січня 2023 року.

Суддя І. О. Гайдар