Справа № 458/277/22
31.05.2022 м. Турка
26.05.2022 року ОСОБА_1 подав до Турківського районного суду Львівської області позовну заяву до Т відділу освіти, культури, туризму, молоді та спорту Боринської селищної ради про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від посади.
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.05.2022 року у провадження судді Турківського районного суду Львівської області Ференц Р.І. передана дана справа.
Предметом позову є визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від посади.
Дослідивши позовну заяву та додані до неї додатки, суддя вважає, що позовну заяву слід залишити без руху з огляду на наступне.
Згідно ч.1 ст.3 та ст.4 КЗпП України, трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулюються законодавством про працю, яке складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.
Відповідно до ч.1 ст.94 КЗпП України, приписи якої кореспондуються із ч.1 ст.1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.
Водночас, згідно зі ст..1 Конвенції «Про захист заробітної плати» №95, ухваленої генеральною конференцією Міжнародної організації праці та ратифікованої Україною 30.06.1961 року, термін «заробітна плата» означає, незалежно від назви й методу обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано.
Конституційний Суд України, в рішенні від 15.10.2013 року №8-рп/2013 у справі №1-13/2013 зазначив, що поняття «заробітна плата» і «оплата праці», які використано у законах, що регулюють трудові правовідносини, є рівнозначними в аспекті наявності у сторін, які перебувають у трудових відносинах, прав і обов`язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов`язків, а також дійшов висновку, що під заробітною платою, що належить працівникові, необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, установлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.
Таким чином, заробітною платою є винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець (власник або уповноважений ним орган підприємства, установи, організації) виплачує працівникові за виконану ним роботу (усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій).
За змістом приписів ст..ст.94,116,117 Кодексу законів про працю України та ст..ст.1,2 Закону України від 24.03.1995 року № 108/95-ВР «Про оплату праці» середній заробіток за час вимушеного прогулу за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця та не входить до структури заробітної плати.
Зі змісту висунутого позову, а також з доданих до позову матеріалів вбачається, що позивач згідно наказу по установі №82 від 20.04.2022 року «Про проведення службового розслідування» згідно п.3 з 28.04.2022 року по 27.05.2022 року на час проведення службового розслідування відсторонити від займаної посади директора Верхнєяблунського закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступеня - закладу дошкільної освіти Боринської селищної ради ОСОБА_1 був відсторонений від роботи, у зв`язку з чим просить стягнути з відповідача відділу освіти, культури, туризму, молоді та спорту Боринської селищної ради середній заробіток за час вимушеного прогулу з 28.04.2022 року по 27.05.2022 року.
До структури заробітної плати, визначеної у ст..2 Закону України "Про оплату праці" входять: основна заробітна плата, додаткова заробітна плата та інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До останніх належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами та положеннями, компенсації та інші грошові та матеріальні виплати, які передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами.
Середній заробіток за час вимушеного прогулу не входить до структури заробітної плати і є видом відповідальності роботодавця.
Крім того, на підставі ст..2 Закону України «Про оплату праці», структуру заробітної плати можна визначити, беручи до уваги положення «Інструкції зі статистики заробітної плати», затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 13.01.2004 року №5, розробленої відповідно до Закону України від 17.09.1992 року №2614-XII «Про державну статистику» та Закону України «Про оплату праці» з урахуванням міжнародних рекомендацій у системі статистики оплати праці й стандартів Системи національних рахунків.
Відповідно до п.1.3 Інструкції №114/8713, для оцінки розміру заробітної плати найманих працівників застосовується показник фонду оплати праці. До фонду оплати праці включаються нарахування найманим працівникам у грошовій та натуральній формі (оцінені в грошовому вираженні) за відпрацьований та невідпрацьований час, який підлягає оплаті, або за виконану роботу незалежно від джерела фінансування цих виплат. Фонд оплати праці складається з: фонду основної заробітної плати; фонду додаткової заробітної плати; інших заохочувальних та компенсаційних виплат.
Встановлені в розділі 3 Інструкції №114/8713 інші виплати не належать до фонду оплати праці.
З наведених норм чинного законодавства вбачається, що середній заробіток за час вимушеного прогулу за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою, а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою у розумінні ст..2 Закону України "Про оплату праці", тобто середній заробіток за час вимушеного прогулу не входить до структури заробітної плати.
У вступній частині позовної заяви позивач не зазначає, що він на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» не звільнений від сплати судового збору.
За приписами ч.4 ст.175 ЦПК України, якщо позовна заява подається особою, звільненою від сплати судового збору відповідно до закону, у ній зазначаються підстави звільнення позивача від сплати судового збору відповідно до закону.
В порушення зазначених вимог процесуального закону, позивачем до позовної заяви не в повному обсязі додано документів, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення її від сплати судового збору відповідно до закону, а зміст позовної заяви не містить посилань на підстави для звільнення від сплати судового збору.
Окрім цього, позивач в описовій та мотивувальній частині позовної заяви зазначає, що згідно п.9 ч.3 ст.175 ЦПК України понесені судові витрати становлять 992,40 грн як сплата судового збору.
При цьому позивач, проводячи оплату судового збору в розмірі 992,40 грн, не зазначає про те, за яку позовну вимогу проведена оплата судового збору, хоча в прохальній частині позову ставить дві позовні вимоги.
Відповідно до п.10 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року № 10 подані до суду позовні заяви чи заяви, а також зустрічні позовні заяви можуть містити кілька самостійних позовних вимог, кожна з яких є об`єктом справляння судового збору.
Згідно п.11 постанови Пленуму ВССУ №10 від 17.10.2014 року розміри ставок судового збору визначаються з урахуванням розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 01 січня календарного року, в якому відповідна позовна заява, інша заява і скарга подані до суду. При цьому ставки судового збору також визначаються розміром мінімальної заробітної плати, встановленої у році, коли позовну заяву, іншу заяву і скаргу було подано до суду.
Суд наголошує, що за змістом цієї норми Закону від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.
Тобто, за вимогами, які випливають із трудових відносин, позивачі не звільняються від сплати судового збору, за винятком двох категорій справ: за вимогами про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.
Разом з тим, суд зауважує, що за змістом норм КЗпП України поновлення на роботі має місце у випадку припинення трудового договору з працівником з передбачених трудовим законодавством підстав, тобто фактичним звільненням працівника з роботи.
З описової частини прозову, а також доданих до позовної заяви доказів не вбачається факту припинення трудового договору і звільнення працівника.
Наказ про відсторонення від роботи не є тотожним наказу про звільнення з роботи, а тому не дає підстав для звільнення від сплати судового збору за цю позовну вимогу.
Належить звернути увагу позивача на те, що за змістом норм КЗпП України поновлення на роботі має місце у випадку припинення трудового договору з працівником з передбачених трудовим законодавством підстав, тобто фактичним звільненням працівника з роботи, оскільки згідно ч.1 ст.3 та ст.4 КЗпП України, трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулюються законодавством про працю, яке складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.
Відсторонення ж від роботи по своїй суті є лише призупиненням виконання працівником своїх трудових обов`язків з відповідними наслідками по оплаті праці та інших трудових гарантій, а не звільнення з роботи, що мало б наслідком вирішення питання про поновлення на роботі такого працівника.
За вимогами, які випливають із трудових відносин, позивачі не звільняються від сплати судового збору, за винятком двох категорій справ: за вимогами про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.
Отже, поняття відсторонення від роботи не є тотожним поняттю звільнення з роботи, тому вимога про визнання незаконним наказу про відсторонення позивача від роботи повинна бути оплачена судовим збором на загальних підставах, якщо позивач не має інших, передбаченихст.5 Закону України "Про судовий збір", пільг.
Оскільки предметом цього позову є оскарження наказу про відсторонення від роботи, яке по своїй суті є призупиненням виконання трудових обов`язків, а не звільнення із займаної посади/роботи/професії, що мало б наслідком вирішення питання про поновлення на роботі працівника, а тому ОСОБА_1 не звільнений від сплати судового збору за вказану позовну вимогу.
З огляду на вище викладене, пільга щодо сплати судового збору, передбачена п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», згідно з якою від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі, не поширюється на вимоги позивачів про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (або за час вимушеного прогулу) під час розгляду таких справ в усіх судових інстанціях.
Такий правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 року у справі № 910/4518/16 (провадження № 12-301гс18).
Відповідно до ч.3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Порядок сплати та розмір судового збору визначено Законом України від 08.07.2011 року «Про судовий збір», який набрав чинності 01.11.2011 року. При цьому з 15.12.2017 року набули чинності зміни до вказаного Закону України щодо сплати судового збору на підставі Закону України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів».
Відповідно до ч.1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
Станом на 01.01.2022 року прожитковий мінімум для працездатних осіб був встановлений у розмірі 2481,00 грн.
Згідно із п.п.1 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру (стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу), яка подана фізичною особою, ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Позивачем заявлено вимогу про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 28.04.2022 року по 27.05.2022 року. При цьому позивач не відобразив ні в прохальній частині позовної заяви у якому розмірі підлягає до стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а також в описовій та мотивувальній частині позовної заяви не проведено відповідних розрахунків з посиланням на відповідні докази таких розрахунків і не відображено відповідної загальної суми спірного середнього заробітку.
Позивач, висуваючи в прохальній частині вимогу про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 28.04.2022 року по 27.05.2022 року, в описовій частині позовної заяви не вказує про розмір заробітної плати за попередні місяці, які передують спірному періоду, не вказує на кількість або числа відпрацьованих робочих днів за вказаний період. Без проведення будь-яких розрахунків, позивачем не додано до позовної заяви відповідних підтверджуючих документів середньої заробітної плати за місяці перед відстороненням від роботи, без надання будь-яких доказів того, що позивач звертався до відповідача з метою отримання довідки про доходи або інших підтверджуючих документів про розмір заробітної плати чим, фактично, унеможливлює підтвердження правильності, повноти обрахування середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Окрім цього, позивачу, в обов`язки якого покладено добросовісне здійснення процесуальних прав щодо надання доказів, слід уточнити позовні вимоги: зазначити розмір середнього заробітку, який підлягає до стягнення, визначити період за який такий заробіток повинен стягуватися, надавши при цьому відповідні підтверджуючі документи такого розміру і проведені відповідні розрахунки за спірний період і за спірну суму, оскільки згідно приписів п.3 ч.3 ст.175 ЦПК України, позовна заява, крім інших обов`язкових реквізитів, має містити зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються і належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять у предмет доказування. Суд не бере до розгляду доказів, які не стосуються предмета доказування.
Відповідно до ч.4 ст.177 ЦПК України, до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.
На підтвердження сплати судового збору до суду необхідно надати оригінал квитанції про сплату судового збору, оскільки відповідно до ч.4 ст.177 ЦПК України, до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.
Окрім цього, позивачу, в обов`язки якого покладено добросовісне здійснення процесуальних прав щодо надання доказів, слід уточнити позовні вимоги: зазначити розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу заробітку з 28.04.2022 року по 27.05.2022 року, надавши при цьому відповідні підтверджуючі документи такого розміру і проведені розрахунки за спірний період, оскільки згідно приписів п.3 ч.3 ст.175 ЦПК України, позовна заява, крім інших обов`язкових реквізитів, має містити зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються.
Крім цього, в порушення вимог п.2 ч.3 ст.175 ЦПК України, позовна заява не містить повного найменування сторін (для юридичних осіб).
Вказане порушення вбачається з того, що за другою вимогою про стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, позивач зазначає відповідачем відділ освіти, культури, туризму, молоді та спорту Боринської селищної ради не зазначаючи при цьому в описовій або мотивувальній частині позовної заяви, ким заклад фінансується і чи є відповідач юридичною особою, а також не вирішує питання залучення позовною заявою належного відповідача.
Згідно ч.1 ст.185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у ст..ст.175 і 177 ЦПК України, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.
Згідно ч.3 ст.185 ЦПК України, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені ст.ст.175 і 177 ЦПК України, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає необхідним залишити позовну заяву без руху, надавши позивачу строк для усунення виявлених недоліків.
При постановленні данного рішення судом враховано прецедентну практику Європейського суду з прав людини, яка виходить з того, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.
У зв`язку з наведеним, вимога суду про усунення недоліків позовної заяви не є порушенням права на справедливий судовий захист.
Крім того, як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана добросовісно користуватись належними їй процесуальними правам та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10,13,43,76-83,175,185,258-260,353 ЦПК України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до відділу освіти, культури, туризму, молоді та спорту Боринської селищної ради про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від посади - залишити без руху.
Надати ОСОБА_1 п`ятиденний строк з дня отримання копії даної ухвали для усунення недоліків, вказаних в описовій частині ухвали, подавши у визначений ухвалою строк усі підтверджуючі документи (подати на юридичну адресу суду квитанцію на підтвердження сплати судового збору у розмірі 1 відсотка ціни позову та не більше 5 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, як за позовну вимогу майнового характеру (стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу) відповідно до вимог чинного законодавства, подати обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються, визначити ціну позову в частині позовної вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, підтверджуючі документи звернення до відповідача за отриманням довідки про розмір заробітної плати за повні два місяці перед відстороненням від роботи, довідку про розмір заробітної плати).
Роз`яснити ОСОБА_1 , що у випадку не усунення позивачкою недоліків позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважатиметься неподаною і буде повернута позивачу.
Копію ухвали направити позивачу на вказану в позовній заяві адресу.
Ухвала набирає законної сили з моменту постановлення та оскарженню не підлягає.

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Заперечення на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя Р.І.Ференц