ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2022 року

м. Хмельницький

Справа № 671/869/22

Провадження № 22-ц/4820/1794/22

Хмельницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Корніюк А.П. (суддя - доповідач), П`єнти І.В., Талалай О.І., секретар судового засідання Магера О.В.

розглянув в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу №671/869/22 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Волочиського районного суду Хмельницької області від 12 жовтня 2022 року (суддя Андрущенко О.Ю., повне судове рішення складено 17 жовтня 2022 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_3 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги і матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

Звертаючись до суду із позовом ОСОБА_1 вказувала, що рішенням Волочиського районного суду Хмельницької області від 15.09.2020 стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 у розмірі 1200 грн щомісячно та на утримання сина ОСОБА_5 у розмірі 2000 грн щомісячно, починаючи з 09 липня 2020 року і до досягнення ними повноліття. 17 квітня 2022 року доньці сторін виповнилось 18 років і стягнення аліментів на її утримання припинились. Разом з тим, ОСОБА_4 є студенткою першого курсу денної форми навчання на платній основі юридичного факультету Львівського національного університету ім. І. Франка, вартість якого становить 38255 грн за кожний рік навчання. Проте, вартість навчання зростає, тому за 2 курс потрібно сплатити 42081 грн. Позивачка вказує, що у зв`язку із навчанням донька не працює, а тому потребує матеріальної підтримки зі сторони батьків. ОСОБА_1 посилається на те, що стан здоров`я та матеріальне становище відповідача дозволяє йому надавати кошти на утримання доньки ОСОБА_4 , оскільки він регулярно їздить на роботу до Республіки Польща та має інші тимчасові заробітки.

Тому, ОСОБА_1 просила суд стягувати щомісячно з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти в розмірі 3000 грн, які щорічно підлягають індексації відповідно до закону, починаючи із дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною двадцяти трьох років.

Рішенням Волочиського районного суду Хмельницької області від 12 жовтня 2022 року в задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись із цим рішенням суду, ОСОБА_1 оскаржила його в апеляційному порядку, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Так, на думку апелянтки, суд першої інстанції невірно застосував норми ст. 199 СК України. Адже у разі заявлення позову одним із батьків суд може залучити до участі у справі (якщо залежно від її обставин визнає необхідним) повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися. Крім того, апелянтка вважає недоречним посилання суду на ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.11.2017 у справі №273/750/16, оскільки у цій справі суд зазначив, що залучення повнолітньої дочки або сина є правом, а не обов`язком суду та вказав, що не є обов`язковою підставою для скасування судового рішення не залучення цих осіб до участі у справі. Також, ОСОБА_6 посилається на те, що стан здоров`я та матеріальне становище відповідача дозволяє йому надавати кошти на утримання повнолітньої доньки, адже він регулярно їздить на роботу до Республіки Польща та має інші тимчасові заробітки, в тому числі дохід від здачі в оренду земельної ділянки та інших осіб на утриманні не має.

А тому, ОСОБА_1 просить колегію суддів скасувати оскаржуване рішення та ухвали нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 29 листопада 2022 року залучено до участі у справі №671/869/22 ОСОБА_3 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору.

Відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_2 до апеляційного суду не надходив.

Третя особа ОСОБА_3 надіслала до апеляційного суду заяву, в якій зазначила, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 підтримує в повному обсязі.

Справа розглядається в порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Положеннями ч. 2 ст. 247 ЦПК України передбачено, що у разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Вивчивши матеріали справи і перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, позовних вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, суд приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Згідно зі ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 263 ЦПК судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду не відповідає.

Відмовляючи в задоволені позову, суд першої інстанції виходив із того, що надане ст. 199 СК України право звернення до суду не тільки повнолітньому сину чи доньці, а й одному з батьків, не свідчить про наявність підстав для представництва, а передбачає самостійне право сина, доньки чи одного з батьків звернутися до другого з батьків про стягнення на свою користь аліментів. І оскільки ОСОБА_3 є повнолітньою особою та має повну цивільну дієздатність, тому вона вправі самостійно захищати свої права щодо стягнення аліментів з батька на свою користь на період навчання до досягнення нею 23 років шляхом звернення до суду як особисто так і через представника на підставі довіреності.

Проте, колегія суддів не погоджується із такими висновками суду першої інстанції, виходячи із наступного.

Так, відповідно до ст. 198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

Згідно зі ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Відтак, у разі відмови батьків від утримання повнолітньої дитини в період навчання, стягнення з них аліментів проводиться в судовому порядку. Позов до суду в такому випадку може подати як самі дочка або син, так і той з батьків, з ким проживає дочка або син.

Відповідно до ч. 1 ст. 34 ЦК України повну цивільну дієздатність має фізична особа, яка досягла вісімнадцяти років (повноліття).

Відповідно до ч. 1 ст. 242 ЦК України батьки (усиновлювачі) є законними представниками своїх малолітніх та неповнолітніх дітей.

Виходячи із системного аналізу зазначених норм сімейного та цивільного законодавства, колегія суддів приходить до висновку, що право на пред`явлення позову про стягнення аліментів на повнолітню дитину, що продовжує навчання, має як той з батьків, з ким проживає дитина, так і сама повнолітня дитина, проте аліменти у разі задоволення позову стягуються на користь повнолітньої дитини, а не на користь того з батьків, хто звернувся до суду з позовом, оскільки у такому випадку батьки уже не є законними представниками повнолітніх дітей, які мають повну цивільну дієздатність.

Суд першої інстанції не звернув уваги на вищезазначені норми цивільного законодавства та не врахував, що відповідач не заперечував щодо стягнення аліментів на користь повнолітньої доньки, однак не погоджувався із визначеним позивачкою їх розміром. І ці обставини є підставою для скасування рішення суду, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині є такими, що заслуговують на увагу.

Вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 в розмірі 3000 грн на період навчання, але не більше як до досягнення дитиною 23 років, апеляційний суд зазначає наступне.

Так, судом першої інстанції вірно встановлено, що шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано заочним рішенням Волочиського районного суду Хмельницької області від 30 березня 2020 року по справі № 671/259/20 (а.с.5).

Від шлюбу сторони мають дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим Полянською сільською радою Волочиського району 27.04.2004, актовий запис №2 (а.с.10).

Рішенням Волочиського районного суду Хмельницької області від 15 вересня 2020 року по справі № 671/1021/20 вирішено стягувати аліменти з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій формі в розмірі по 1200 грн щомісячно та на утримання сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у твердій грошовій сумі по 2000 грн щомісячно, але не менше як 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи із 09.07.2020 і до досягнення дітьми повноліття (а.с.7-8).

І це рішення перебуває на виконанні у Волочиському РВ ДВС Центрально - Західного міжрегіонального управління юстиції (м. Хмельницький) (а.с.9).

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 досягла повноліття і стягнення аліментів припинено.

Відповідно до довідки №86 ЦНАП Волочиської міської ради від 18.01.2021 ОСОБА_3 проживає в с. Поляни Волочиського р-ну Хмельницької обл. (а.с.12).

Відповідно до довідки Львівського національного університету імені Івана Франка №6140 від 10.01.2022 та договору про навчання у Львівському національному університеті імені Івана Франка ОСОБА_3 є студенткою першого курсу денної форми навчання юридичного факультету Львівського національного університету імені Івана Франка; навчається на платній основі і запланований термін завершення навчання червень 2025 року (а.с.14,15).

Згідно договору про надання платної освітньої послуги для підготовки здобувачів вищої освіти № 3587с/21 від 17.08.2021 загальна вартість платної освітньої послуги за весь строк навчання ОСОБА_3 становить 137741 грн, що складає 38255 грн за кожен навчальний рік. Плата вноситься кожного семестру (а.с.16-17).

Позивачка здійснила оплату за навчання ОСОБА_3 на суму 19127 грн 50 коп та 19127 грн 50 коп, що підтверджується копіями квитанцій від 03.08.2021 № ПН3570 та від 28.12.2021 № 0.0..1 (а.с.18-19).

Зі змісту заявленого позову вбачається, що ОСОБА_1 обґрунтувала своє право на звернення до суду тим, що спільна дитина сторін ОСОБА_4 проживає з позивачкою, в зв`язку із навчанням потребує матеріальної допомоги і ОСОБА_1 одна несене витрати за навчання повнолітньої дитини в учбовому закладі.

Статтею 199 СК України передбачено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Зокрема, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги та спосіб сплати аліментів (ст.199,200,201 СК України). При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.

Згідно ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).

Сімейний кодекс України виходить із принципу рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина.

Аналіз положень ст. 199, 200 СК України вказує на те, що законодавець пов`язує обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, коли батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу.

При визначенні розміру аліментів суд зобов`язаний врахувати ряд обставин, а саме матеріальний та сімейний стан платника аліментів і повнолітніх дочки, сина.

З матеріалів справи вбачається, що дочка сторін ОСОБА_3 навчається на денній формі навчання у Львівському національному університеті імені Івана Франка на платній основі, про що зазначалося вище.

У зв`язку з навчанням за денною формою дочка сторін об`єктивно позбавлена можливості працевлаштування. Крім того, загальновідомими є обставинами, які не потребують доказування, що у дитини наявна щоденна потреба у харчуванні, у засобах гігієни, одязі та взутті. І, оскільки дитина на період стаціонарного навчання не спроможна себе забезпечити, то саме на батьків покладається такий обов`язок, який не може бути перекладено винятково на матір дитини.

Встановлено, що дитина сторін проживає разом з позивачкою, що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи, а тому всі витрати на проживання, харчування та навчання лежать на ОСОБА_1 .

Звертаючись до суду, позивачка просила стягнути на користь повнолітньої доньки, яка продовжує навчання, аліменти у розмірі 3000 грн щомісячно, проте доказів того, що відповідач має хоч якийсь дохід, який дозволяє йому сплачувати аліменти в такому розмірі нею суду не надано, як і не надано доказів того, що ОСОБА_2 має у власності певне рухоме або нерухоме майном.

Апеляційний суд констатує, що ОСОБА_1 не доведено наявність у відповідача можливості сплачувати аліменти в розмірі 3000 грн щомісячно.

Тому твердження апелянтки про те, що матеріальне становище відповідача дозволяє йому сплачувати аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 саме в розмірі 3000 грн, адже він регулярно їздить на роботу до Республіки Польща та має інші тимчасові заробітки є голослівними.

Враховуючи, що донька сторін навчається у вищому навчальному закладі на денній формі навчання і в зв`язку із навчанням потребує матеріальної допомоги; що відповідач є людиною середнього віку і є працездатним та зобов`язаний утримувати своїх дітей; що ОСОБА_2 сплачує аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 , судова колегія вважає, що наявні підстави для стягнення аліментів на користь ОСОБА_3 у розмірі 2000 грн щомісячно на період її навчання, але не більше ніж до досягнення нею двадцяти трьох років.

Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційна скарга задовольняється частково, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню та враховуючи, що позивачка відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, тому судові витрати у вигляді судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги у розмірі 2481 грн (992,40 грн (судовий збір, що підлягав сплаті за подання позовної заяви) + 1488,60 грн (судовий збір, що підлягав сплаті за подання апеляційної скарги)) підлягають стягненню з відповідача в дохід держави.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382 - 384, 389 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Волочиського районного суду Хмельницької області від 12 жовтня 2022 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ; АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 ; АДРЕСА_1 ) аліменти у розмірі 2000 (дві тисячі) грн щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до закінчення донькою навчання чи досягнення нею двадцяти трьох років.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ; АДРЕСА_1 ) на користь держави 2481 (дві тисячі чотириста вісімдесят одна) грн судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 22 грудня 2022 року.

Судді А.П. Корніюк

І.В. П`єнта

О.І. Талалай