Справа № 165/3472/19
Провадження № 2/165/11/22
НОВОВОЛИНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2022 року м. Нововолинськ

Нововолинський міський суд Волинської області в складі:

головуючого судді Василюка А.В.,

за участю секретаря Навроцької М.Р.,

позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Нововолинську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа на стороні відповідачів Нововолинська міська рада Волинської області, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою,

Керуючись ст.12, ст.81, ст.137, ст.141, ст.259, ст.263, ст.264, ст.265, ст.268 ЦПК України, на підставі ст.116, ст.125, ст.126 Земельного кодексу України, суд

встановив:

18 грудня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона будучи власником квартири АДРЕСА_1 , користується з відповідачами, як співвласниками квартири АДРЕСА_2 , прибудинковою територією з однієї сторони цього будинку. Зазначає, що за згодою всіх співвласників у 1998 році до власної квартири, що має окремий вхід з двору, вона добудувала веранду. Оскільки на той час між усіма співвласниками існувала домовленість розділити прибудинкову територію, а приміщеннями загального користування залишити у користуванні всіх співвласників, з двору будинку, вона також вмонтувала драбину. У 2009 році відповідачі придбали квартиру АДРЕСА_2 і не погодившись з існуючими домовленостями, неодноразово зверталися до суду з позовами з приводу користування нею горищем та здійснення самочинного будівництва (веранди, драбини до горища). Рішенням Нововолинської міської ради народних депутатів від 21 листопада 1988 року №276, було виділено шахті №2 «Нововолинська» під будівництво 4-квартирного житлового будинку по АДРЕСА_3 , земельну ділянку загальною площею 0,13 га, і оскільки дана обставина встановлена рішенням апеляційного суду Волинської області від 28 лютого 2013 року, тому не підлягає доказуванню. Зазначає, що відповідачі всупереч чинному законодавству, без будь-якого погодження з іншими власниками квартир в будинку, посадили в ряд туї, розділивши таким чином земельну ділянку із сторони квартир АДРЕСА_4 і 4 навпіл і позбавивши її права користуватися всією прибудинковою територією. З огляду на вищевикладене вона не в змозі підійти до вікон належної їй квартири, що знаходиться на першому поверсі та помити їх знадвору, а також проїхати машиною до вікна підвалу (приямок) та використовуючи його помістити до підвалу продукти на зиму. Туями, на її думку, також перегороджено в`їзд пожежної машини на територію ділянки, а тому, за таких обставин, можуть виникнуть труднощі в пожежогасінні будинку. Неодноразово, з цього приводу вона зверталася з заявою до ВП №1 Володимирського РП ГУНП України у Волинській області і отримала відповідь, в якій їй було рекомендовано звернутися саме до суду. Вважає, що відповідачі своїми неправомірними діями, порушили охоронювані законом її особисті права. Більше того, зазначила, що відповідач ОСОБА_3 під час словесного конфлікту побила її та зламала руку, а ОСОБА_5 шарпаючи, намагався зіштовхнути її зі сходів. На ґрунті тривалого конфлікту з приводу перешкод в користуванні земельною ділянкою, горищем, підвальним приміщенням, вона понесла сильні душевні страждання та переживання, а тому моральну шкоду оцінює в сумі 10 000 грн. З огляду на вищевикладене, просить суд усунути перешкоди в користуванні нею земельною ділянкою, розміщеною по АДРЕСА_3 , забезпечивши вільний доступ до вікон належної їй на праві приватної власності квартири АДРЕСА_4 , вільний проїзд пожежної машини до будинку та проїзд транспортного засобу до підвалу (приямок), шляхом видалення чи пересадження туй із прибудинкової території будинку. Також просила стягнути з відповідачів в свою користь 10 000 грн. моральної шкоди та понесені судові витрати у справі.

26 жовтня 2020 року ОСОБА_1 у поданій до суду позовній заяві просила суд усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою по АДРЕСА_3 , забезпечивши вільний доступ до вікон належної їй квартири АДРЕСА_4 та вільний проїзд транспортними засобами до підвалу житлового будинку АДРЕСА_3 , прибравши вісім туй з вищевказаної земельної ділянки. Крім того просила стягнути солідарно з відповідачів в свою користь 10 000 грн. моральної шкоди та судові витрати у справі.

Ухвалою Нововолинського міського суду від 15 вересня 2020 року, за клопотанням позивача залучено Нововолинську міську раду Волинської області до участі в справі в якості третьої особи на стороні відповідачів, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору (а.с.106).

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні підтримала позов з підстав викладених у ньому. Зазначила, що з відповідачами проживає по сусідству і перебуває зі ОСОБА_3 та членами її родини в неприязних стосунках. Вказала, що прибудинкова територія ніким з жильців будинку не приватизована і знаходиться у їх спільному користуванні. Тривалі конфлікти із відповідачами стали причиною її сильних душевних хвилювань. Як наслідок вона понесла моральну шкоду, яку оцінює в 10 000 грн. Також звернула увагу на те, що їй не було відомо про наявність рішення Виконавчого комітету Нововолинської міської ради №217 від 18 липня 2018 року та дозвіл ОСОБА_3 на висадку і належний догляд за туями в кількості 8 штук.

Відповідач ОСОБА_3 у судовому засіданні позов не визнала, зазначила, що жодних неправомірних дій зі сторони відповідачів не було, всі обставини вимог позивача надумані. Спірна земельна ділянка перебуває у комунальній власності і будь-яких доказів того, що частина її надана у власність чи користування, позивач ОСОБА_1 не надала. Туї на прибудинковій території вона висаджувала лише після отримання 28 липня 2018 року позитивного рішення Виконавчого комітету Нововолинської міської ради №217. Також, просила врахувати, що Виконавчий комітет зробив висновок про відсутність підстав для викорінення або пересаджування зелених насаджень туй в кількості 8 шт., за адресою: АДРЕСА_3 . Наголосила на тому, що вікна в квартирі з надвору не миються, а позивач ОСОБА_1 має доступ до підвалу у квартирі, де знаходяться вхідні двері, тому їй не зрозуміло, чому через приямки із віконні отвори, які знаходяться нижче рівня землі і не використовуються у спосіб зазначений позивачем, необхідно заносити до цього підвалу продукти чи будь-які інші речі. Зазначила, що у будинку всього шість аналогічних приямків в зовнішніх стінах будинку, один з яких знаходиться безпосередньо біля входу в квартиру позивача, а тому їй є незрозумілим використання інших приямків. Крім того зазначила, що жодними доказами позивачем не підтверджено спричинення їй моральної шкоди, а тому просила у задоволенні позову відмовити повністю. Свої заперечення виклала у відзиві, який долучила до матеріалів справи (а.с.61-68), та письмовій промові в судових дебатах долученій до матеріалів справи, наголосила на безпідставності та необґрунтованості позову (а.с. 235-243).

Відповідачі ОСОБА_4 , ОСОБА_5 в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Представник третьої особи Нововолинської міської ради в судове засідання не з`явився, міський голова Карпус Б. подав до суду письмову заяву, у якій просив проводити розгляд справи за відсутності представника, не заперечив щодо задоволення позову (а.с.206).

Суд, заслухавши пояснення позивача ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_3 , дослідивши письмові докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Захисту в порядку цивільного судочинства підлягають порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних і трудових відносин, що передбачено ст. 15 ЦПК України.

Вирішуючи спір між сторонами, суд встановив, що вони проживають у одному багатоквартирному будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 . Відповідачам ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 належить на праві приватної власності квартира АДРЕСА_2 у цьому будинку, а відповідачу ОСОБА_1 , на праві приватної власності, належить квартира АДРЕСА_4 . Кожна з цих квартир облаштована окремими входами.

Попри це, між сторонами, тривалий час виникають конфлікти з приводу користування прибудинковою територією та допоміжними приміщеннями будинку, що в їх спільному користуванні (горищами, підвалу, під`їздами).

Згідно з повідомленням начальника ВП №1 (м. Нововолинськ) Володимирського РВП ГУНП у Волинській області №К-86/63/01-2020 від 25 травня 2020 року, позивач ОСОБА_1 в період часу з 2017 року з 2020 року, двадцять шість разів зверталася з повідомленням у службу 102 з приводу, на її думку, неправомірних дій сусідів та бездіяльності правоохоронних органів (а.с.115-121).

Звертаючись вже до суду, відповідач ОСОБА_1 вказала на те, що висаджені відповідачами туї в кількості 8 штук перегороджують їй доступ до вікна квартири, а також перегороджують проїзд транспортними засобами до підвалу будинку АДРЕСА_3 , а саме облаштованих на цоколі будинку приямків.

Висадку туй на прибудинковій території у судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 не заперечила, однак вказала на те, що такі її дії були правомірними.

Твердження останньої частково підтверджуються письмовими доказами.

Так, згідно з повідомленням Виконавчого комітету Нововолинської міської ради Волинської області №С-101 від 24 лютого 2020 року (а.с.73) земельна ділянка за адресою АДРЕСА_3 , не передана у власність та користування фізичним і юридичним особам.

Рішенням апеляційного суду Волинської області від 05 квітня 2013 року визнано недійсним рішення Нововолинської міської ради від 27 грудня 2011 року №14/19 в частині, що стосується надання в оренду ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0,0023 га по АДРЕСА_5 та визнано недійсним договір оренди землі від 05 травня 2012 року, укладений між ОСОБА_1 та Нововолинською міською радою (а.с. 10-12).

Згідно статті 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Відповідно до ст.12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності тощо.

Суб`єктами права на землі комунальної власності згідно статті 80 ЗК України, є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, незалежно від того, зареєстрована земельна ділянка за територіальною громадою, чи ні.

У відповідності до ст.83 ЗК України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об`єкти комунальної власності.

Способом волевиявлення ради, яка здійснює право власності від імені відповідної територіальної громади, з регулювання земельних відносин, є прийняття рішення сесією.

Виконавчий комітет Нововолинської міської ради у своєму рішенні №217 від 18 липня 2018 року, у зв`язку з сухостійним станом дерев, дозволив ОСОБА_3 зрізати 5 штук туй, які знаходяться по АДРЕСА_5 , а також дозволив їй виконати озеленення підвідомчої території згідно плану благоустрою та висадити і в подальшому забезпечити належний догляд 8 штук дерев (а.с.78).

Дане рішення було ухвалено на підставі того, що відділ будівництва, комунального господарства у акті №16 від 17 липня 2018 року обстеження зелених насаджень (а.с.77) дійшов висновку про необхідність знесення зелених насаджень та видалення п`яти дерев і сухостійному, аварійному стані.

У листі №995 від 20 серпня 2020 року т.в.о. начальника Нововолинського ВП Сватко В. повідомив позивача, що для перевірки правомірності дій ОСОБА_3 та ОСОБА_2 з приводу озеленення ними прибудинкової території м. Нововолинська та дотримання норм ДБН 79-92 (а.с.122), скеровано запит до Нововолинської міської ради, як розпорядника комунальної власності громади.

Внаслідок комісійного обстеження, яке проведеного з урахуванням п.2 Постанови КМУ від 01 серпня 2006 року №1045 «Про затвердження Порядку видалення дерев, кущів, газонів і квітників у населених пунктах», Виконавчий комітет Нововолинської міської ради Волинської області зробив висновок про відсутність підстав для видалення або пересаджування зелених насаджень, а саме: туй в кількості 8 шт. за адресою: АДРЕСА_5 (а.с.47).

Згідно з повідомленням Виконавчого комітету Нововолинської міської ради №735/4 від 09 жовтня 202 року, спірні туї розташовані по уявній межі між квартирами АДРЕСА_4 та АДРЕСА_6 . Фактів того, що саме вказані зелені насадження спричинили чи можуть спричинити пошкодження бруківки, водо-каналізаційної мережі та фундаменту будинку не виявлено. Натомість встановлено, що співвласники багатоквартирного будинку влаштували обмеження (паркани) вільного проходу по прилеглій території навколо будинку, що спричинило кожному власнику квартир перешкоди у вільному пересуванні по прилеглій території (а.с.151).

Саме позивач ОСОБА_1 понесла адміністративну відповідальність за порушення правил ст.29 Закону України «Про планування і забудову територій» та порушення правил користування житловими будинками, що підтверджується рішенням Нововолинського міського суду від 30 квітня 2013 року, яке змінено рішенням апеляційного суду Волинської області від 09 січня 2014 року (а.с.40-44). Більше того, з оглянутих судом фототаблиць (а.с. 52-53) вбачається, що вільний прохід по прилеглій навколо будинку території обмежено парканом, який облаштований саме зі сторони квартири позивача, який в повній мірі не був демонтований.

Оскільки Виконавчий комітет Нововолинської міської ради Волинської області, як представницький орган територіальної громади, у власності якої перебуває прибудинкова територія, надав дозвіл на висадку туй та не знайшов підстав для видалення (пересаджування) зелених насаджень при обстеженні цієї території, суд, з врахуванням принципу непорушності прав власності, вважає, що немає підстав для видалення усіх восьми туй, що зазначені позивачем ОСОБА_1 .

Крім того, суд знаходить не обґрунтованими твердження позивача щодо використання приямків в якості переміщення через них продуктів на зиму і вказує на те, що згідно проектної документації, дослідженої судом, у будинку облаштовані спеціальні входи до підвального приміщення. Суд наголошує також на тому, що головним призначенням приямків є захист цокольних стін, а також захист як вікна, так і стін підвальних приміщень, створення бар`єру на шляху талих вод і снігу, сміття та живності, а співвласники багатоквартирного житлового будинку повинні використовувати допоміжні приміщення саме в цілях та в спосіб який передбачений для їх облаштування.

Суд не бере до уваги відворений у судовому засіданні аудіозапис судового засідання Апеляційного суду Волинської області, оскільки такий жодним чином не стосується предмету спору і не має доказового значення у справі.

Оскільки суд не вбачає необхідності використання приямків у спосіб зазначений позивачем, тому немає підстав вважати, що відповідачі чинять позивачу ОСОБА_1 перешкоди у користуванні цими приямками чи проїзду до них транспорту.

Однак попри вищевикладене, суд враховує та бере до уваги твердження ОСОБА_1 стосовно того, що зелені насадження (туї) перешкоджають вільному її доступу до вікна власної квартири, що знаходиться на першому поверсі і можуть бути помиті з надвору, оскільки такі твердження останньої жодним чином не спростовані відповідачами і суд, з врахуванням діючих на момент висадки зелених насаджень норм ДБН 79-92, згідно яких чітко визначено допустиму відстань від чагарнику до стіни будівлі(1,5 м), вважає за необхідне усунути перешкоди ОСОБА_1 у вільному доступі до належної їй квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_7 , шляхом видалення зелених насаджень (туй), які розміщені на відстані до півтора метра від стіни будівлі багатоквартирного житлового будинку, оскільки саме у такому випадку буде забезпечений вільний прохід позивача до вікон власної квартири та не буде порушено права інших осіб, зокрема відповідачів, які після отримання всіх належних документів та дозволів, здійснили озеленення прибудинкової території.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідачів моральної шкоди в користь ОСОБА_1 в сумі 10 000 грн., суд виходить з того, що на її обґрунтування позивач надала копії направлення в рентгенологічний кабінет, виписки з медичної картки, копію довідки №74, виписний епікриз та копію консультаційного висновку спеціаліста (а.с.123-130), які датовані 2017-2018 роками. Разом з тим, згідно з витягами з ЄРДР в період 2017-2018 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачами виникали конфлікти з приводу усунення перешкод у користуванні горищем, сходовою кліткою та загальним коридором, а також з приводу невиконання сторонами рішень судів різних інстанцій ухваленими з цього приводу (а.с.131-133) і не стосуються озеленення відповідачами прибудинкової території та здійснення таким чином перешкод позивачу у користуванні нею цією територією, тобто жодним чином не стосується заявленого предмету позову.

Матеріалами кримінального провадження №0000990, оглянутими в судовому засіданні винна поведінка відповідачів не була встановлена.

З врахуванням того, що позивачем ОСОБА_1 не надано належних та допустимих доказів про спричинення їй відповідачами дій та їх наслідків, які б призвели до моральних страждань останньої, суд вважає, що позовні вимоги позивача щодо стягнення моральної шкоди з відповідачів є необґрунтованими та такими що не підлягають задоволенню.

З врахуванням також ст.141 ЦПК України, пропорційно задоволеним позовним вимогам, суд стягує із відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 в користь позивача ОСОБА_1 , з кожного по 256,13 грн. судового збору, що був сплачений позивачем при подачі позову до суду та підтверджений документально (а.с. 6).

Керуючись ст.12, ст.81, ст.137, ст.141, ст.259, ст.263, ст.264, ст.265, ст.268 ЦПК України, на підставі ст.116, ст.125, ст.126 Земельного кодексу України, суд

вирішив:

Позов задоволити частково.

Усунути перешкоди ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( РНОКПП НОМЕР_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_7 ) в користуванні нею земельною ділянкою, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 , забезпечивши вільний доступ до належної їй квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_7 , шляхом видалення зелених насаджень (туй), які розміщені на відстані до 1,5 (півтора) метра від стіни будівлі багатоквартирного житлового будинку.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_8 ), ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_8 ), ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (РНОКПП невідомий, зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_8 ) в користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_7 ), з кожного по 256 (двісті п`ятдесят шість) грн. 13 коп. судового збору.

У решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги, рішення набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення виготовлено 02 грудня 2022 року.

Головуючий суддя підпис А.В. Василюк