Справа № 298/152/22
Номер провадження 2/298/158/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2022 року смт. Великий Березний

Великоберезнянський районний суд Закарпатської області в складі:

головуючої судді Лютянської М.С.

при секретарі Брітовій Е.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Великий Березний цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру стягуваних аліментів,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним вище позовом, посилаючись на те, що рішенням Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 14.06.2016 року (справа № 298/446/16-ц) з нього, ОСОБА_1 було стягнуто на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 в твердій грошовій сумі у розмірі 1000 гривень щомісяця, починаючи з 21 квітня 2016 року і до досягнення дитиною повноліття. 14 травня 2020 року Великоберезнянським районним судом Закарпатської області (справа № 298/1730/19) винесено рішення про стягнення з нього неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за період з 21.04.2016 р. по 31.10.2019 р. в розмірі 42333 грн., та про стягнення з нього індексації в розмірі 7647 грн. Також рішенням Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 14.05.2020 року за позовом ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів в розмірі 1/4 всіх його доходів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, з нього, ОСОБА_1 було стягнуто на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , у розмірі 1/4 всіх його доходів але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Позивач зазначає у позові, що про рішення суду про стягнення неустойки і суми індексації та про змінений спосіб стягнення аліментів він не знав, а дізнався при зверненні до Новодністровського відділу державної виконавчої служби у Дністровському районі Чернівецької області. Так, відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів за виконавчим лисом № 298/446/16-ц від 18.11.2016 р. загальний борг по аліментах з 21.04.2016 р. по 15.06.2020 р. становив 44333.33 грн.,; з 16.06.2020 р. по 28.10.2021 р. - 35991,75 грн., ; - штраф -20597 грн., ; - неустойка (пеня) 42333 грн., ; - індексація 7647 грн, на загальну суму 150902,08 грн. На сьогодні склалася ситуація, коли він не має зареєстрованого місця проживання, оскільки відповідно до рішення Новодністровського міського суду Чернівецької області від 30.07.2020 року втратив право користування житловим приміщенням квартирою АДРЕСА_1 , яке набрало законної сили 01.09.2020 року. А тому він вимушений звернутися до суду про зміну способу стягнення та розміру аліментів. За весь період виникнення заборгованості по сплаті аліментів, а саме з 21.04.2016 року по даний час він практично ніде не працював. Окрім того раніше мав змогу виїжджати за кордон та отримувати там доходи, який особисто віддавав відповідачці на утримання дитини, а зараз у зв`язку із винесенням державним виконавцем постанови про заборону виїзду за кордон, не має змоги отримувати дохід у вигляді тимчасових неофіційних заробітків. Таким чином, після ухвалення Великоберезнянським районним судом Закарпатської області судового рішення про стягнення аліментів, у нього погіршився матеріальний стан, так як він не має навіть зареєстрованого місця проживання. Окрім цього, він зобов`язаний надавати допомогу своїй непрацездатній матері, яка являється інвалідом II групи. Вважає, що позбавлення права користування житловим приміщенням, відсутність можливості виїзду за кордон на роботу, неможливість працевлаштуватися, наявність непрацездатної матері, відсутність нерухомого майна у власності або ж користуванні є саме тими випадками, на підставі яких відбувається зміна ( зменшення) розміру аліментів з 1/4 частини з усіх видів доходу на 1/8 частину з усіх видів його заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. На підставі викладеного позивач просить суд змінити розмір аліментів, який було встановлено рішенням Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 14.05.2020 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , у розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) позивача, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття, на стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , у розмірі 1/8 частини від заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення нею повноліття.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився , однак подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю. Позивач не подав відповідь на відзив.

Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, однак до суду надіслала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги не визнає. Також 30 березня 2022 року подала відзив на позовну заяву. У відзиві вказала, що позивач є особою, яка злісно ухиляється від сплати аліментів і в своїй позовній заяві показує суму заборгованості в розмірі 151000 грн. Позивач посилається у позові на те, що підставою зміни розміру аліментів є те, що він ніде не працює, немає постійного місця проживання та зобов`язаний надавати допомогу своїй матері, яка є інвалідом II групи. Однак, дані підстави спростовується рішенням Новодністровського міського суду Чернігівської області, яким його було визнано особою, що втратила право користування житловим приміщенням. Даний позов був поданий матір`ю позивача і в самому рішенні було встановлено, що позивач з 2019 року не проживає з матір`ю. Також позивачем не додано до позову доказів, що він потребує соціального захисту, перебуває в категорії для соціального незахищених верств населення і стоїть на біржі та отримує соціальні виплати. Позивач, який вже роки проживає окремо від нашої дитини, ухиляється від виконання свого обов`язку щодо її утримання, знаходить способи уникнути відповідальності та робить спроби щодо максимального зменшення своїх витрат на власну дитину, що є неприпустимим та не вкладається ні в норми права, ні в морально-етичні норми. А тому відповідачка просить відмовити повністю позивачу у задоволенні позовних вимог.

Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до такого висновку.

В судовому засіданні встановлено, що рішенням Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 14.06.2016 року (справа № 298/446/16-ц) з ОСОБА_1 було стягнуто на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 в твердій грошовій сумі у розмірі 1000 гривень., щомісяця, починаючи з 21 квітня 2016 року і до досягнення дитиною повноліття. 14 травня 2020 року Великоберезнянським районним судом Закарпатської області (справа № 298/1730/19) винесено рішення про стягнення з ОСОБА_1 неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за період з 21.04.2016 р. по 31.10.2019 р. в розмірі 42333 грн., та про стягнення з нього індексації в розмірі 7647 грн. Також рішенням Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 14.05.2020 року з ОСОБА_1 було стягнуто на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , у розмірі 1/4 всіх його доходів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

З копії постанови про накладення штрафу ВП № 53629564 від 22.10.2019 року, яка винесена начальником відділу Новодністровського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області убачається, що на ОСОБА_1 накладено штраф за заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 20597 грн. З розрахунку заборгованості зі сплати аліментів по виконавчому листі № 298/446/16-ц встановлено, що загальний борг по виплаті аліментів станом на 15.06.2020 року становить 70430,33 грн. З розрахунку заборгованості зі сплати аліментів по виконавчому листі № 298/1595/19 убачається, що загальний борг по виплаті аліментів станом на 28.10.2021 року становить 35991,75 грн. Також позивачем надано копію рішення Новодністровського міського суду Чернівецької області від 30 липня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, яким позов задоволено та визнано ОСОБА_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою АДРЕСА_1 . Також позивачем додано до позову копію посвідчення серія НОМЕР_1 на ім я ОСОБА_4 . З відомостей з державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків від 10.11.2021 року вбачається, що ОСОБА_1 за період з 1 кварталу 2020 року по 4 квартал 2021 року отримав дохід в розмірі 7648,34 грн. З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта встановлено, що відомості про права власності, інші речові права, іпотеки, обтяження у ОСОБА_1 відсутні.

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 51 Конституції України та статтею 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

За змістом статей 150, 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України)батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Із огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Тобто, стаття 192 СК України вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Звертаючись до суду з позовом про зміну розміру аліментів, позивач ОСОБА_1 посилався на такі підстави, що він не має зареєстроване місце проживання, оскільки позбавлений права користування житловим приміщенням; - відсутністю можливості виїзду за кордон на роботу, оскільки державним виконавцем була винесена постанова про заборону виїзду за кордон; - неможливість працевлаштуватися, наявність непрацездатної матері, яка є інвалідом II групи, та якій він зобов`язаний надавати допомогу; - відсутність нерухомого майна у його власності. Таким чином після винесення Великоберезнянським районним судом Закарпатської області судового рішення про стягнення аліментів, у нього погіршився матеріальний стан, так як він не має навіть зареєстрованого місця проживання.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крмі випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення ( частина перша та друга статті 77 ЦПК України).

В судовому засіданні встановлено, що14 травня 2020 року Великоберезнянський районний суд Закарпатської області виніс рішення у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну способу стягнення аліментів, яким змінив спосіб стягнення аліментів, визначених рішенням Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 14.06.2016 року та стягнуто з ОСОБА_1 та користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

На підтвердження своїх позовних вимог, позивач подав докази, а саме: копію рішення Новодністровського міського суду Чернівецької області від 30 липня 2020 року, копію посвідчення серія НОМЕР_1 видане на ім`я ОСОБА_4 , копію розрахунку заборгованості зі сплати аліментів по виконавчих листах № 298/1595/19 та № 298/446/16-ц, копію постанови про накладення штрафу від 22.10.2019 року на ОСОБА_1 за заборгованість по сплаті аліментів.

Відповідно до ч.2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За таких обставин, суд вважає, що позивачем не доведено факту погіршення його матеріального стану ,після винесення рішення Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 14 травня 2020 року у справі № 298/298/1595/19 про зміну способу стягнення аліментів, та не надав суду доказів, які би давали підстави для зменшення розміру аліментів.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Отже, суд дійшов до висновку, що позов не підлягає до задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 12, 76,77,80, 81,89, 263-265, 268 ЦПК України, ст.ст. 141,180, 192 СК України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканки АДРЕСА_3 ) про зміну розміру аліментів - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуюча: Лютянська М.С.