Дата документу 29.11.2022 Справа № 467/891/15-ц
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2022 року

м. Запоріжжя

Єдиний унікальний № 467/891/15-ц

Провадження № 22-ц/807/2117/22

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кримської О.М. (суддя-доповідач),

суддів: Дашковської А.В., Кочеткової І.В.,

за участю секретаря судового засідання Рикуна А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя у складі судді Турбіної Т.Ф. від 22 листопада 2021 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

У травні 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом, уточненим в процесі розгляду, до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позову було вказано, що відповідно до укладеного договору № ZPC0GA00000651 від 20.06.2007 року ОСОБА_2 отримала кредит в розмірі 60130 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11,04% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 19.06.2017.

ОСОБА_2 взяті на себе зобов`язання не виконувала належним чином у зв`язку з чим станом на 03.06.2015 має заборгованість в розмірі 263528,29 доларів США, яка складається із: заборгованості за кредитом в розмірі 52458,84 доларів США, заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 67692,56 доларів США, заборгованості по комісії за користування кредитом в розмірі 8736,00 доларів США, пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором 122080,62 доларів США та штрафу (фіксована частина) в розмірі 11,87 доларів США та штрафу (процентна складова) у розмірі 12548.40 доларів США.

Виконання ОСОБА_2 зобов`язань за кредитним договором забезпечено порукою в розмірі 1000 грн. відповідно до договору поруки № 02/ДЗ від 15.08.2014 укладеного з ОСОБА_1 .

Також на забезпечення виконання ОСОБА_2 зобов`язань за кредитним договором укладено договір поруки з ОСОБА_3 .

Відповідно до уточненої позовної заяви від 03.06.2015 позивач просив стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь банку заборгованість у розмірі 263480,82 доларів США, що за курсом 21,07 грн. за 1 дол. США станом на 03.06.2015 складає 5551540,99 грн. та стягнути з ОСОБА_1 на користь банку 1000 грн. Судові витрати стягнути з ОСОБА_2 .

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 22 листопада 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

АТ КБ «Приватбанк», не погоджуючись із вказаним рішенням суду в частині відмови у стягненні пені з відповідача ОСОБА_2 та відмови в задоволенні позовних вимог до відповідача ОСОБА_1 , подало апеляційну скаргу.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що із оскаржуваним рішенням банк не згоден в частині незадоволених позовних вимог щодо стягнення пені за останній рік, що передували моменту звернення до суду із цим позовом за період з 03.06.2014 по 03.06.2015 в сумі 38920,58дол. США.

Апелянт вважає, що рішення в цій частині ухвалено без повного всебічного дослідження обставин справи, без належної оцінки доказів по справі, з порушенням норм процесуального і матеріального права.

Посилаючись в апеляційній скарзі на постанову Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц та постанову Касаційного Цивільного Суду Верховного Суду від 22 грудня 2021 року по справі № 757/47199/18 зазначав, що неустойка нараховується в разі порушення боржником зобов`язання з першого дня прострочення та до тих пір поки зобов`язання не буде виконане. Період, за який нараховується пеня за порушення зобов`язання не обмежується. Ії розмір збільшується залежно від тривалості порушення зобов`язання, тобто пеня може нараховуватись на суму невиконаного чи неналежно виконаного грошового зобов`язання протягом усього періоду прострочення.

Нарахування пені не ставиться в залежність від направлення дострокової вимоги про погашення кредиту в повному обсязі. Пеня нараховується з першого дня прострочення та доти, доки зобов`язання не буде виконано.

До того ж, оскаржуючи судове рішення в частині відмови у стягненні 1000 грн. з відповідача ОСОБА_1 апелянт, не навів мотиви з яких, рішення у цій частині, на його думку є незаконним.

Відповідачі не скористались своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, що у відповідності до положень ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Представник позивача, адвокат Якушев С.О. в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу, наполягав на її задоволенні.

Представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Ткаченко О.С. в судовому засіданні заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, вважала рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

Відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_3 до суду апеляційної інстанції не з`явились, повідомлялись про місце та час розгляду справи за адресою місця проживання, зазначеному в апеляційній скарзі.

Колегія суддів, враховуючи положення ч.2 ст. 372 ЦПК України, ухвалила розглядати справу за відсутності учасників справи, які не прибули в судове засідання.

Оскільки рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 22 листопада 2021 року оскаржується АТ КБ «ПриватБанк» лише в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені з відповідача ОСОБА_2 та стягнення 1000 грн. з відповідача ОСОБА_1 , апеляційним судом вказане рішення суду в іншій частині не переглядається.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції було встановлено та не оспорювалось сторонами, що 20.06.2007 між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір ZPC0GA00000651.

Відповідно до п.7 цього договору Банк зобов`язується надати Позичальникові кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу, на строк з 20 червня 2007 по 19 червня 2017 року включно, у вигляді не поновлюваної кредитної лінії у розмірі 60130,00 доларів США, на споживчі потреби у розмірі 54600,00 доларів США, а також у розмірі 5530,00 доларів США на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених п.п. 2.1.3, 2.2.7 даного Договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0,92% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагорода з надання фінансового інструменту у розмірі 0,20% від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 1,50 % від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно з п. 3.11 даного договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п.6.2. даного Договору. Періодом сплати вважати період з 10 по 16 число кожного місяця.

Забезпеченням виконання Позичальником зобов`язань за даним Договором виступає іпотека житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а також всі інші види застави, іпотеки, поруки, надані Банку з метою забезпечення зобов`язань за даним Договором ( т.1 а.с.10-12).

На забезпечення виконання ОСОБА_2 умов кредитного договору, 20.06.2007 року був укладений договір поруки з ОСОБА_3 , який зобов`язався перед кредитором за виконання зобов`язань за кредитним договором в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, відсотків за користування кредитом, комісій, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків.

15.08.2014 між банком та ОСОБА_1 укладено договір поруки № 02/ДЗ, яким остання зобов`язалась відповідати перед банком за виконання ОСОБА_2 умов кредитного договору № ZPC0GA00000651 від 20.06.2007 року. Розмір відповідальності поручителя перед кредитором обмежується сумою, зазначеною у Додатку № 1 до цього Договору та становить 1000,00 гривень ( т.1 а.с.13-14).

Позичальник належним чином свої зобов`язання за договором не виконував у зв`язку з чим за наданим кредитом утворилась заборгованість.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 04.08.2020 року відкрито провадження у справі № 908/1718/20 про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_3 , у зв`язку з чим провадження у цій справі відносно відповідача ОСОБА_3 закрито на підставі ч.1 ст.255 ЦПК України.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Виконання зобов`язання може забезпечуватися заставою (частина перша статті 546 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

В обґрунтування розміру заборгованості відповідача за наданим кредитом АТ КБ «ПриватБанк» до уточненої позовної заяви надавався розрахунок заборгованості, відповідно до якого станом на 03.06.2015 утворилась заборгованість за кредитом у розмірі 52458,84 доларів США, заборгованість за відсотками за користування кредитом - 67692,56 доларів США, заборгованість по комісії за користуванням кредитом - 8736,00 доларів США, пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором - 122080,62 доларів США, а всього 250968,02 доларів США ( т.1 а.с.38-41).

Згідно п.7.1 кредитного договору, погашення заборгованості за кредитним договором (за винятком винагороди, що сплачується в момент надання кредиту) здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 867,30 доларів США для погашення заборгованості за Кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди. У разі порушення вищевказаних термінів оплати (зокрема оплати заборгованості не в повному обсязі) на 120 календарних днів. Позичальник зобов`язаний повернути (сплатити) суму кредиту (залишок заборгованості по кредиту), відсотків, винагороди, пені в повному обсязі в останній день місяця, в якому відбулося порушення термінів оплати на 120 календарних днів.

Відповідно до п. 7.4 кредитного договору при порушенні позичальником зобов`язань по погашенню кредиту, передбачених пп. 1.1, 2.2.4, 2.3.3 цього договору, позичальник сплачує банку відсотки за користування Кредитом у розмірі 2,54% на місяць, розраховані на суму непогашеної в строк заборгованості за кредитом.

Також, п. 4.1 кредитного договору встановлено, що при порушенні позичальником будь-якого зобов`язання, передбаченого пп. 2.2.2, 2.2.3 даного договору, банк має нарахувати, а позичальник зобов`язується сплатити банку пеню в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 грн. за кожний день прострочки. Сплата пені здійснюється в гривні. У випадку якщо кредит видано в іноземній валюті, пеня сплачується в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на день сплати. (т.1 а.с. 11-13).

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Як вбачається із матеріалів справи, листом від 06.02.2009, за вих.№28, Банк висунув до позичальника ОСОБА_2 , вимогу про необхідність погашення простроченої заборгованості у тижневий термін, а у разі невиконання - достроково повернути кредит в повному обсязі, нараховані проценти, комісії, штрафні санкції на 31 день з дати одержання цього повідомлення ( т.2 а.с.65 зворот).

В подальшому, у зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_2 зобов`язань за кредитним договором № ZPC0GA00000651, 04.03.2009 ЗАТ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 05.10.2011 року, яке ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 12.09.2012 залишено без змін, суд вирішив в рахунок погашення заборгованості перед ПАТ КБ «Приватбанк» за кредитним договором № ZPC0GA00000651 від 20.06.2007 р. року в розмірі 62531,25 дол. США, що за офіційним курсом НБУ на цю дату дорівнює 499624,69 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру, загальною площею 67,93кв. м., житловою площею 39,9 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом продажу вказаного предмету іпотеки ПАТ КБ «Приватбанк» з укладанням від імені Іпотекодавця - ОСОБА_2 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням Витягу з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно і інших документів, а також наданням всіх повноважень ПАТ КБ «Приватбанк», необхідних для здійснення продажу.

Після ухвалення рішення у справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» про дострокове повернення усієї суми кредиту шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки банк надіслав на адресу ОСОБА_2 лист за № 30.1.0.0/2-70620ZPC0L970 від 14.09.2011 з повторною вимогою про повернення суми кредиту в повному обсязі, а також процентів, комісії та штрафних санкцій, нарахованих на день повернення кредиту, в тридцяти денний строк.

В оскаржуваному рішенні, суд першої інстанції прийшов до висновку, що 06.02.2009 позивач, направивши боржнику вимогу про дострокове повернення кредиту, та звернувшись до суду позовом 04.03.2009 про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення усієї заборгованості за кредитним договором № ZPC0GA00000651, своїми діями на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом.

Скориставшись своїм правом на дострокове повернення кредитних коштів шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, позивач змінив строк виконання основного зобов`язання і його право нараховувати пеню за кредитним договором після 04.03.2009 припинилось у зв`язку зі спливом строку кредитування.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно з частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою-другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Частиною першою статті 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Статтею 1050 ЦК України визначено, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, комісію, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року в справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18)).

Зазначений правовий висновок підтриманий у постановах Верховного Суду від 19 серпня 2022 року у справі № 203/1916/14-ц, від 22 серпня 2022 року у справі № 715/162/20, від 05 вересня 2022 року у справі № 369/9735/15-ц, від 14 вересня 2022 року у справі № 447/812/20, від 14 вересня 2022 року у справі № 216/1810/15-ц.

ПАТ КБ «ПриватБанк» використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, та пені за порушення умов договору, звернувшись у березні 2009 року до суду із позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Отже, врахувавши факт зміни на власний розсуд кредитодавця строку виконання зобов`язань та пред`явлення АТ КБ «ПриватБанк» вимоги щодо дострокового виконання позивальником зобов`язання, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив позивачу у стягненні з ОСОБА_2 пені нарахованої за період з червня 2014 року по червень 2015 року, оскільки право кредитодавця нараховувати неустойку припинилось у даному випадку 04.03.2009.

Посилання скаржника на зміст постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц не спростовує висновки суду першої інстанції виходячи з наступного.

Так, у наведеній постанові Верховний Суд серед іншого зазначав, що період, за який нараховується пеня за порушення зобов`язання, не обмежується. Її розмір збільшується залежно від тривалості порушення зобов`язання. Пеня може нараховуватись на суму невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов`язання (зокрема, щодо повернення кредиту чи сплати процентів за кредитом) протягом усього періоду прострочення, якщо інше не вказано в законі чи договорі.

Водночас, у цій же постанові Велика Палата Верховного Суду дійшла до висновку, що наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні.

Велика Палата Верховного Суду вважала, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Враховуючи, що права та інтереси кредитодавця в охоронюваних правовідносинах забезпечуються частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання, колегія суддів зазначає, що право кредитора нараховувати неустойку передбачену договором (зокрема пеню чи штрафи) можливо протягом усього періоду прострочення виконання зобов`язання, проте обмежено строком дії кредитного договору, який у даному випадку було змінено кредитором.

Отже, суд першої інстанції правомірно відмовив АТ КБ «ПриватБанк» у стягненні з відповідача ОСОБА_2 пені нарахованої за період з 03.06.2014 по 03.06.2015 у сумі 38920,58 дол. США, що відповідає 820056,62 грн. за курсом 21.07 грн. за 1 дол. США, у зв`язку з необґрунтованістю таких вимог.

Скаржник в обґрунтування апеляційної скарги також посилався на постанову Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 22 грудня 2021 року у справі № 757/47199/18.

Водночас, колегія суддів не може прийняти посилання скаржника на вищезазначену постанову, оскільки обставини цієї справи не є подібними обставинам справи № 757/47199/18, у якій позикодавцем не заявлялись вимоги щодо дострокового повернення усієї суми позики, а перед пред`явленням позову щодо стягнення заборгованості, позивачем не було ініційовано позов щодо звернення стягнення на предмет іпотеки.

Колегія суддів також звертає увагу на те, що позивач, оскаржуючи судове рішення в частині незадоволення позову до відповідача ОСОБА_1 , що є поручителем за зобов`язаннями ОСОБА_2 в межах 1000 грн. не вказує жодних підстав з яких вважає висновки суду першої інстанції в цій частині незаконними.

Ураховуючи, що апеляційна скарга не містить мотивів для скасування судового рішення в цій частині, апеляційний суд приходить до висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги з підстав її необґрунтованості.

З мотивів, викладених у мотивувальній частині цієї постанови, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга та зміст оскаржуваного рішення не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. 376 ЦПК України могли б бути підставами для його скасування, тому апеляційну скаргу у відповідності до ст. 375 ЦПК України необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині - без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 22 листопада 2021 року в оскаржуваній частині залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 02 грудня 2022 року.

Головуючий О.М. Кримська

Судді: А.В. Дашковська

І.В. Кочеткова