Постанова

Іменем України

14 грудня 2022 року

м. Київ

справа № 209/104/20

провадження № 61-5014св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М., Тітова М. Ю. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз», Товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справикасаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 21 вересня 2020 року в складі судді Байбара Г. А. та постанову Дніпровського апеляційного суду від 24 лютого 2021 року в складі колегії суддів: Пищиди М. М., Ткаченко І. Ю., Деркач Н. М.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» (далі - АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз»), Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут» (далі - ТОВ «Дніпропетровськгаз збут»), у якому з урахуванням уточнення позовних вимог просив:

визнати порушенням прав споживача агресивну політику відповідачів щодо його примушування до погашення простроченого боргу, визначеного за показниками загальнобудинкового лічильника, шляхом припинення газопостачання;

визнати недійсними та несправедливими вимоги щодо погашення простроченої заборгованості за особовим рахунком № НОМЕР_1 за час, коли він не був власником квартири та не користувався послугами з газопостачання;

зобов`язати відповідачів припинити дії щодо примусу погашення цієї заборгованості та здійснити перерахунок;

визнати протиправними дії АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» в частині визначення об`єму та обсягу спожитого газу споживача ОСОБА_1 , виходячи із показників загальнобудинкових вузлів обліку газу, та ТОВ «Дніпропетровськгаз» в частині нарахування плати за спожитий газ виходячи з показників загальнобудинкових вузлів обліку газу, зобов`язати відповідачів припинити такі дії та здійснити перерахунок;

визнати незаконними дії АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» щодо відмови у встановленні в квартирі АДРЕСА_1 індивідуального лічильника обліку газу та зобов`язати товариство безкоштовно встановити у вказаній квартирі індивідуальний лічильник обліку природного газу;

стягнути з відповідачів на його користь по 5 000 грн на відшкодування моральної шкоди.

На обґрунтування позову зазначав, що він з 25 грудня 2015 року є власником квартири АДРЕСА_1 і споживачем комунальних послуг з газопостачання.

З серпня 2019 року ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» надсилає йому повідомлення про припинення газопостачання та погашення простроченої заборгованості, але вказана сума боргу в три рази перевищує річну норму споживання. Згідно надісланого ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» повідомлення від 27 серпня 2019 року, за особистим рахунком № НОМЕР_1 накопичена прострочена заборгованість за послуги з газопостачання в сумі 1 570,64 грн, та попереджено, що у разі непогашення заборгованості споживач зобов`язаний самостійно припинити споживання природного газу шляхом перекриття запірного пристрою та надати безперешкодний доступ працівникам АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» для здійснення заходів з примусового припинення газопостачання до об`єкту за дорученням ТОВ «Дніпропетровськгаз збут».

Він не згоден із сумою боргу, тому звернувся до ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» із заявою від 18 вересня 2019 року про те, що сплачує за спожитий газ відповідно до норм споживання. Також просив безкоштовно встановити індивідуальний лічильник обліку газу в його квартирі.

Аналогічна заява про встановлення індивідуального лічильника обліку газу, була направлена до АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз», однак листом від 16 грудня 2019 року йому було відмовлено у її задоволенні, оскільки облік природного газу за його адресою здійснюється з використання загальнобудинкового вузла обліку природного газу відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 16 травня 2002 року № 620.

Нарахування плати за спожитий природний газ порушує його права як споживача, оскільки суб`єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу, зобов`язані забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується тільки для приготування їжі, до 01 січня 2021 року. Загальнобудинковий лічильник показує об`єм споживання природного газу усім будинком вцілому, тобто всіма побутовим споживачами, які в ньому проживають, відтак не може забезпечити облік споживання кожного окремого побутового споживача.

Також до заборгованості за спожитий природний газ, погашення якої вимагають відповідачі, неправомірно включені борги попереднього власника квартири, що мешкав у ній до 25 грудня 2015 року. Вказаними діями відповідачів йому завдано майнову та моральну шкоду.

З урахуванням наведеного, ОСОБА_1 просив позов задовольнити.

Короткий зміст рішення судів попередніх інстанцій

Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 21 вересня 2020 року, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 24 лютого 2021 року, в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» на законних підставах встановило загальнобудинковий вузол обліку газу в будинку АДРЕСА_2 , оскільки з 01 січня 2018 року у випадку незабезпечення обліку природного газу у побутових споживачів, оператор ГРС був би змушений припинити розподіл природного газу відповідно до статті 5 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу».

Визначений частиною першою статті 6 Закону «Про забезпечення комерційного обліку газу» кінцевий строк встановлення лічильників газу, в тому числі індивідуальних, ще не настав, тому відсутні підстави для задоволення вимог ОСОБА_1 щодо зобов`язання АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» безкоштовно встановити у належній йому квартирі індивідуальний лічильник обліку природного газу.

Позивач не надав доказів на підтвердження припинення газопостачання належної йому квартири, а також не довів, що до розміру заборгованості, яка існує за спожитий природній газ, зарахований борг попередніх власників житла, який утворився до 25 грудня 2015 року, тому відсутні підстави для задоволення його вимог про визнання порушенням прав споживачів агресивної політики відповідачів щодо його примушування до погашення простроченого боргу, визначеного за показниками загальнобудинкового лічильника, шляхом припинення газопостачання, а також щодо визнання недійсними та несправедливими вимог по погашенню простроченої заборгованості за особовим рахунком № НОМЕР_1 за час, коли ОСОБА_1 не був власником квартири та не користувався послугами з газопостачання.

Оскільки судом не встановлено порушення відповідачами прав позивача як споживача послуг з газопостачання, відсутні підстави, передбачені Законом України «Про захист прав споживачів», статтям 23, 1167 ЦК України, для стягнення з відповідачів на користь ОСОБА_1 моральної шкоди.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій просив скасувати рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 21 вересня 2020 року і постанову Дніпровського апеляційного суду від 24 лютого 2021 року та ухвалити нове рішення про задоволення його позову.

На обґрунтування касаційної скарги вказував про застосування судом апеляційної інстанції норм права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 214/2435/17 та від 05 грудня 2018 року у справі № 591/393/17 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Також оскаржив судові рішення з підстав, передбачених частиною третьою статті 411 ЦПК України (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

Зазначав, що колективний споживач - мешканці багатоквартирного будинку на АДРЕСА_2 і особисто він не надавали згоду на встановлення загальнобудинкового лічильника газу.

Встановлення такого лічильника порушило його права як споживача на безкоштовне встановлення індивідуального приладу обліку природного газу в його помешканні.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 07 червня 2021 року відкрито касаційне провадження у справі з огляду на те, що справа стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, та становить значний суспільний інтерес, та витребувано її матеріали з Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області.

22 червня 2021 року справа № 209/104/20 надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 02 вересня 2021 року зупинено касаційне провадження у цій справі дозакінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 212/5836/17.

Ухвалою Верховного Суду від 21 грудня 2021 року поновлено касаційне провадження у справі № 209/104/20.

Ухвалою Верховного Суду від 06 грудня 2022 року справу призначено до судового розгляду.

АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» та ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» направили відзиви на касаційну скаргу, в яких просили залишити її без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що ОСОБА_1 на підставі договору дарування від 25 грудня 2015 року належить на праві власності квартира АДРЕСА_1 .

Станом на 27 серпня 2019 року за особовим рахунком № НОМЕР_1 по квартирі АДРЕСА_1 існує прострочена заборгованість за послуги з газопостачання в сумі 1 570,64 грн.

Не погодившись із зазначеним розміром заборгованості, ОСОБА_1 звернувся до відповідачів із заявами про її перерахунок та встановлення в його квартирі індивідуального лічильнику газу, оскільки встановлення загальнобудинкового вузла обліку газу та його експлуатація, а отже і нарахування йому плати за спожитий газ згідно даних цього вузла обліку, здійснюється з порушенням законодавства, оскільки загальнобудинковий лічильний був встановлений всупереч волі власників квартир.

Згідно відповіді ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» від 02 жовтня 2019 року за інформаційними даними Оператора ГРМ з 01 листопада 2017 року облік природного газу за адресою позивача здійснюється з використанням загальнобудинкового вузла обліку природного газу відповідно до Постанови КМУ від 16 травня 2002 року № 620 «Про затвердження Тимчасового положення про порядок проведення розрахунків за надання населенню послуг з газопостачання в умовах використання загальнобудинкового вузла обліку». Заборгованість за особовим рахунком позивача виникла у зв`язку з тим, що сплата за послуги газопостачання не відповідає визначеним Оператором ГРМ обсягам природного газ, який споживається позивачем. Встановлення індивідуальних приладів обліку газу входить до компетенції газорозподільного підприємства.

АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» у відповіді від 16 грудня 2019 року зазначило, що на підставі Тимчасового положення про порядок проведення розрахунків за надання населенню послуг з газопостачання в умовах використання загальнобудинкового вузла обліку, затвердженого постановою КМУ від 16 травня 2002 року № 620, пункту 1 глави 5 розділу ІХ Кодексу ГРС, в будинку АДРЕСА_2 встановлено будинковий вузол обліку газу, усі квартири цього будинку вважаються забезпеченими комерційними обліком газу, як того вимагають норми Закону. Побутовий споживач може встановити індивідуальний лічильник газу як за власні кошти, так і за рахунок інших джерел, не заборонених законодавством. Кабінетом Міністрів встановлені норми споживання природного газу, які застосовуються у разі відсутності лічильників газу. З огляду на наведене, відсутні підстави для здійснення перерахунку заборгованості за спожитий природній газ.

Суди встановили, що загальнобудинковий вузол обліку природного газу був встановлений в будинку АДРЕСА_2 01 листопада 2017 року.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини другої статті 2 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» в редакції від 20 січня 2018 року загальнобудинковий лічильник газу може бути встановлений лише за згодою співвласників багатоквартирного будинку в порядку, визначеному статтею 10 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку».

До 20 січня 2018 року питання встановлення загальнобудинкового приладу обліку природного газу не було врегульоване на рівні закону, а регламентувалося підзаконними нормативно-правовими актами.

Приписами абзаців третього-п`ятого пункту 4 Тимчасового положення у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 27 січня 2016 року № 46 передбачено, що:

- ініціювати встановлення будинкового вузла обліку на багатоквартирний будинок, групу багатоквартирних будинків, групу споживачів можуть як власник (власники) такого будинку (таких будинків) (квартир), так і оператор газорозподільної системи;

- встановлення будинкового вузла обліку здійснюється згідно з Кодексом газорозподільних систем. Встановлення будинкового вузла обліку, в тому числі витрати на проектування, монтаж, здійснюється за кошти сторони, яка ініціювала встановлення такого вузла обліку;

- власник (власники) будинку (будинків) (квартир), особа, відповідальна за експлуатацію будинку (будинків) (далі - експлуатаційна організація), балансоутримувач будинку (будинків) тощо та оператор газорозподільної системи зобов`язані врегулювати між собою договірні відносини щодо зняття показань будинкового вузла обліку та лічильників газу, установлених у квартирі (далі - квартирні лічильники газу) (за їх наявності), а також забезпечення можливості проведення монтажу, збереження та здійснення експлуатації будинкового вузла обліку. У разі неврегулювання зазначених питань газопостачання такому будинку, групі будинків, групі споживачів може бути припинено відповідно до законодавства.

Згідно з пунктом 1 глави 5 розділу IX Кодексу газорозподільних систем (далі - Кодекс ГРС), затвердженого постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2494, за ініціативи балансоутримувача (управителя) або оператора газорозподільної системи та за їх рахунок у багатоквартирному будинку (гуртожитку) або на групу будинків (гуртожитків), мешканці яких у повному обсязі чи частково розраховуються за нормами споживання, або для цілей складання загального балансу споживання природного газу може бути організований та встановлений загальнобудинковий вузол обліку природного газу. Балансоутримувач (управитель) не може відмовити оператору газорозподільної системи в організації та встановленні загальнобудинкового вузла обліку природного газу, якщо ці заходи здійснюються за рахунок Оператора ГРМ.

Тобто до 20 січня 2018 року оператор газорозподільної системи мав право встановити загальнобудинковий лічильник природного газу, врегулювавши з власником (власниками) будинку, експлуатаційною організацією, балансоутримувачем будинку (будинків) тощо договірні відносини щодо зняття показань будинкового вузла обліку, а також забезпечити можливості проведення монтажу, збереження та здійснення експлуатації будинкового вузла обліку.

Отже, для встановлення загальнобудинкового лічильнику природного газу оператор газорозподільної системи не міг діяти в односторонньому порядку, оскільки повинен був в договірному порядку врегулювати з власником (власниками) будинку, експлуатаційною організацією, балансоутримувачем будинку (будинків) тощо договірні відносини щодо зняття показань будинкового вузла обліку.

Таким чином, слід вважати, що оператор газорозподільної системи, який в односторонньому порядку встановив для багатоквартирного будинку загальнобудинковий лічильник природного газу як до 20 січня 2018 року, так і після цієї дати, діяв з порушенням вимог законодавства.

Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 жовтня 2021 року в справі № 212/5836/17 (провадження № 14-11цс21).

АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» не уклало договори з окремими побутовими споживачами (власниками квартир, не обладнаних квартирними лічильниками газу) на зняття показань будинкового вузла обліку.

Загальнобудинковий вузол обліку природного газу був встановлений без погодження з мешканцями будинку, а тому його встановлення та нарахування вартості спожитого газу на підставі показників загальнобудинкового вузла обліку газу порушують права позивача, оскільки в процесу обліку спожитого газу не відображається фактичне споживання газу кожним окремо споживачем багатоквартирного будинку, у квартирі якого відсутній лічильник.

Враховуючи те, що загальнобудинковий лічильник газу встановлено з порушенням вимог діючого законодавства, Верховний Суд дійшов висновку про незаконність нарахування позивачу фактичного об`єму спожитого газу за показаннями такого лічильника.

У разі виникнення спору в умовах відсутності юридичної визначеності у правовому регулюванні щодо застосовних норм споживання природного газу суд повинен застосовувати останні норми споживання природного газу, які затвердив Кабінет Міністрів України (незалежно від втрати чинності відповідною постановою, зокрема від визнання її нечинною чи скасування), до затвердження нових норм споживання природного газу.

У спірний період такими постановами Кабінету Міністрів України необхідно вважати:

- постанову Кабінету Міністрів України від 23 березня 2016 року № 203 «Про норми споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників», якою затверджені норми споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників, що підлягають застосуванню до послуг з постачання природнього газу населенню з 01 лютого 2016 року і до 07 лютого 2019 року;

- постанову Кабінету Міністрів України від 30 січня 2019 року № 63 «Деякі питання споживання природного газу побутовими споживачами», якою затверджені норми споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників, що підлягають застосуванню до послуг з постачання природного газу населенню з 08 лютого 2019 року і до 06 березня 2019 року;

- постанову Кабінету Міністрів України від 27 лютого 2019 року № 143 «Питання споживання природного газу», якою затверджені норми споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників, що підлягають застосуванню до послуг з постачання природного газу населенню.

З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку про наявність правових підстав для задоволення вимог ОСОБА_1 про зобов'язання ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» здійснити перерахунок плати за газ, починаючи з 01 листопада 2017 року, виходячи з чинних протягом вказаного періоду норм споживання газу для громадян у квартирах, в яких не встановлені індивідуальні газові лічильники.

Вимоги про визнання протиправними дій АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» в частині визначення об`єму спожитого газу, виходячи з показників загальнобудинкового вузла обліку газу, та дій ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» в частині нарахування плати за спожитий газ, виходячи з вищевказаних показників, задоволенню не підлягають, оскільки такий спосіб захисту не передбачений статтею 16 ЦК України, не є ефективним та не призведе до відновлення порушених прав позивача.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) предметом його регулювання є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках.

Згідно з частиною першою статті 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» надання житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Постачання та розподіл природного газу споживачу здійснюються відповідно до типового договору, затвердженого Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (частина четверта статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Відповідно до глави 1 розділу 1 Кодексу ГРС Оператор ГРМ - суб`єкт господарювання, що на підставі ліцензії здійснює діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою, яка знаходиться у його власності або користуванні відповідно до законодавства, та здійснює щодо неї функції оперативно-технологічного управління.

З метою отримання та реєстрації достовірної інформації про обсяги і якість природного газу під час його транспортування, розподілу, постачання, зберігання та споживання здійснюється приладовий облік природного газу (частина перша статті 18 Закону України «Про ринок природного газу»).

Відповідно до частини першої статті 3 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення здійснюється за рахунок: коштів суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території; коштів відповідного бюджету; інших джерел, не заборонених законодавством.

За статтею 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» (в редакції, чинній на час звернення із позовом до суду) та графіками оснащення квартир і приватних будинків лічильниками газу, розробленими відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2012 року № 259-р «Деякі питання забезпечення комерційного (приладового) обліку природного газу», газорозподільні підприємства зобов`язані забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується для підігріву води та приготування їжі - до 1 січня 2016 року, тільки для приготування їжі - до 1 січня 2021 року.

Встановлено, що позивач є споживачем природного газу, а відповідач АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» є оператором ГРМ, виконавцем комунальної послуги, спрямованої на задоволення потреби фізичної особи у забезпеченні газопостачанням.

Відповідно до пунктів 1.1-1.3 Типового договору цей договір є публічним, регламентує порядок та умови переміщення природного газу з метою фізичної доставки оператором ГРМ обсягів природного газу, які належать споживачам (їх постачальникам), до об`єктів споживачів, а також правові засади санкціонованого відбору природного газу з газорозподільної системи. Умови договору однакові для всіх споживачів України.

Вказаний договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641 та 642 ЦК України на невизначений строк. Фактом приєднання споживача до умов договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір, зокрема, сплата рахунка Оператора ГРМ, та/або документально підтверджене споживання природного газу.

Встановлено, що ОСОБА_1 приєднався до вказаного типового договору, оскільки споживає природний газ та сплачував рахунки за спожитий природний газ, що, зокрема, підтверджується листом ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» від 02 жовтня 2019 року, відповідно до якого ОСОБА_1 23 вересня 2019 року здійснив оплату за спожитий природній газ у розмірі 100 грн.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року в справі № 214/2435/17 (провадження № 14-347цс18) зроблено висновок, що зі змісту статті 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» (далі - Закон № 3533-VI) вбачається обов`язок встановлення відповідними суб`єктами господарювання - газорозподільними організаціями лічильників для такої категорії споживачів природного газу, як населення у вигляді приладів обліку природного газу, що дозволяють визначати обсяги споживання газу кожним окремим споживачем. Стаття 6 Закону № 3533-VI визначає обов`язок газорозподільної організації встановити саме квартирні прилади обліку газу в багатоквартирному будинку.

У справі, що переглядається, встановлено, що із зазначеним позовом ОСОБА_1 звернувся до суду в січні 2020 року.

На момент звернення до суду з позовом та розгляду справи судами абзац четвертий підпункту «а» пункту 1 частини першої статті 6 Закону № 3533-VI було змінено на підставі Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» щодо порядку встановлення лічильників споживачам природного газу» (Закон № 2260-VIII від 21 грудня 2017 року). У зв`язку із внесеними змінами частиною першою статті 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» (у редакції Закону від 20 січня 2018 року) на суб`єктів господарювання було покладено обов`язок забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується тільки для приготування їжі - до 01 січня 2021 року.

Таким чином, на момент розгляду справи судами попередніх інстанцій законодавцем було покладено обов`язок на суб`єктів господарювання забезпечити встановлення лічильників газу для населення із продовженням кінцевої дати вчинення таких дій - до 01 січня 2021 року.

У подальшому на підставі Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» щодо перегляду термінів встановлення споживачам лічильників природного газу» (Закон від 05 березня 2021 року № 1338-IX) в абзаці четвертому підпункту «а» пункту 1 частини першої статті 6 Закону № 3533-VI цифри і слова «01 січня 2021 року» замінено цифрами і словами «01 січня 2023 року» (станом на момент касаційного перегляду справи).

У постанові Верховного Суду від 25 червня 2020 року в справі № 212/7490/17- ц (провадження № 61-1511св19) зроблено висновок про те, що оскільки за час розгляду справи в Закон України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» були внесені зміни, зокрема і в статтю 6 цього Закону, якою передбачається термін встановлення газових лічильників для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується тільки для приготування їжі - до 01 січня 2021 року, апеляційним судом правильно застосовано указаний Закон, оскільки спірні правовідносини є триваючими.

Зазначений висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах також наведено у постановах Верховного Суду від 23 листопада 2020 року у справі № 212/3482/18 (провадження № 61- 22896св19) та від 18 листопада 2020 року у справі № 212/4456/19 (провадження № 61-5824св20).

Таким чином, відмова у задоволенні позову з підстав внесення змін до нормативно-правового акта в частині зміни кінцевого строку встановлення лічильників газу не може вважатися законною та справедливою.

Вирішуючи питання про те, за чий рахунок повинно проводитися фінансування робіт з оснащення лічильниками газу, необхідно керуватися частиною першою статті 3 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», згідно з якою фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення здійснюється за рахунок: коштів суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території; коштів відповідного бюджету; інших джерел, не заборонених законодавством.

Саме на АТ Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» покладений обов`язок встановлення лічильників газу, лише воно повинно вживати заходів щодо залучення інших джерел фінансування цих робіт і покладання такого обов`язку на споживача є неправомірним.

Зазначене узгоджується з правовими висновками, викладеними у постановах Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 214/2435/17 (провадження № 14-347цс18), від 26 жовтня 2021 року у справі № 212/5836/17 (провадження № 14-11цс21).

З урахуванням зазначеного, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли помилкового висновку про відмову в задоволенні позовних вимог у частині зобов`язання АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» безкоштовно встановити у квартирі АДРЕСА_1 індивідуальний лічильник обліку природного газу.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 80 ЦПК України).

Оскільки ОСОБА_1 не надав належні та допустимі докази на підтвердження тієї обставини, що до заборгованості, нарахованої за спожитий природній газ, був зарахований борг попереднього власника належної йому квартири АДРЕСА_1 , відсутні правові підстави для перерахунку заборгованості за спожитий газ за період до 01 листопада 2017 року.

Вимоги ОСОБА_1 про визнання порушенням його прав як споживача агресивної політики відповідачів щодо його примушування до погашення простроченого боргу, визначеного за показниками загальнобудинкового лічильника, шляхом припинення газопостачання також задоволенню не підлягають з огляду на їх безпідставність та недоведеність.

Згідно з частинами першою - другою статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом. При задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Отже, вимога про відшкодування моральної шкоди, яка у цій справі є похідною від вимоги про захист прав позивача як споживача, не підлягає задоволенню, оскільки в задоволенні вимоги про захист прав споживача відмовлено, отже оскаржувані судові рішення в цій частині підлягають залишенню без змін.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Згідно зі статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по сутіі законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судами повно, однак судами порушено норми процесуального права і неправильно застосовано норми матеріального права в частині вирішення вимог ОСОБА_1 про зобов`язання здійснити перерахунок плати за спожитий газ, а також в частині вимог про зобов`язання АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» безкоштовно встановити у належній позивачу квартирі індивідуальний лічильник обліку природного газу, судові рішення в цій частині підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

В іншій частині оскаржувані рішення підлягають залишенню без змін.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 21 вересня 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 24 лютого 2021 року в частині вирішення вимог ОСОБА_1 про зобов`язання здійснити перерахунок плати за спожитий газ та зобов`язання безкоштовно встановити індивідуальний лічильник обліку природного газу скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут» здійснити ОСОБА_1 перерахунок плати за спожитий газ, починаючи з 01 листопада 2017 року, виходячи з чинних протягом вказаного періоду норм споживання газу для громадян у квартирах, в яких не встановлені індивідуальні газові лічильники.

Зобов'язати Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» за рахунок власних коштів встановити індивідуальний лічильник газу ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_3 .

В іншій частині рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 21 вересня 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 24 лютого 2021 року залишити без змін.

Головуючий М. Є. Червинська

СуддіА. Ю. Зайцев Є. В. Коротенко В. М. Коротун

М. Ю. Тітов