ПОСТАНОВА

Іменем України

03 червня 2022 року м. Кропивницький

справа № 398/1064/21

провадження № 22-ц/4809/583/22

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Мурашка С. І. (головуючий, суддя-доповідач), Голованя А. М., Карпенка О. Л.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув в порядку спрощеного (письмового) позовного провадження, без повідомлення учасників справи, цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та її представника адвоката Руссу Надії Олексіївни на рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області 24 грудня 2021 року у складі судді Нероди Л. М. і

В С Т А Н О В И В :

В березні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 та просила стягнути на свою користь з ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку на кожну дитину, починаючи з дня звернення до суду і до повноліття доньки ОСОБА_5 , тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 , а потім в розмірі ј частини на утримання сина ОСОБА_6 до його повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Позовна заява мотивована тим, що з відповідачем ОСОБА_2 перебуває у повтороному шлюбі з 08.02.2013, а від спільного проживання у них ІНФОРМАЦІЯ_5 народилася донька - ОСОБА_3 та ІНФОРМАЦІЯ_6 народився син - ОСОБА_4 .

З часу припинення спільного проживання відповідач жодної допомоги на утримання дітей не надає, а тому позивач звернулась до суду з позовом.

В квітні 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 та просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь аліменти на утримання дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі ј всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з моменту звернення до суду з цим позовом і до досягнення дитиною повноліття.

Зустрічна позовна заява мотивована тим, що 08.02.2013 між сторонами було вдруге укладено шлюб, так як до цього їх попередній шлюб було розірвано.

Від шлюбу позивач та відповідач мають двох спільних дітей - доньку ОСОБА_3 26 листпада 2007 року народження та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У січні 2021 року ОСОБА_1 повідомила відповідача, що має намір розірвати шлюб, забрала свої особисті речі та речі доньки ОСОБА_5 та виїхала з будинку, після чого вони проживають окремо.

При цьому, син позивача та відповідача ОСОБА_6 відмовився переїжджати на нове місце проживання матері, виявив бажання проживати з батьком за зареєстрованою адресою та з того часу ОСОБА_2 разом з сином проживають у двох.

З часу коли сторони припинили шлюбні відносини та стали проживати окремо син сторін знаходиться на повному утримані ОСОБА_2 , який самостійно займається його вихованням та матеріальним забезпеченням.

Відповідач також утримує їх спільний з позивачем будинок, сплачує комунальні послуги та вартість поточних ремонтних робіт.

З огляду на викладене, ОСОБА_2 вважає, що він має право на стягнення з ОСОБА_1 на свою користь аліменти на утримання сина, а тому звернувся до суду із зустрічним позовом.

Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 22 квітня 2021 року зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини прийнято до спільного розгляду з позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дітей.

В листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою, в якій просила залишити без розгляду її позовну заяву до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 29 квітня 2021 року позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , у розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно починаючи з дня подачі позовної заяви до суду, тобто з 21.04.2021 та до досягнення ОСОБА_4 повноліття, а саме, до ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Допущено негайне виконання рішення в межах платежу за один місяць.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у сумі 908 грн.

Рішення суду мотивовано тим, що ОСОБА_4 проживає разом з батьком, та знаходиться на його утриманні, а ОСОБА_1 , як мати дитини, зобов`язана матеріально утримувати свою дитину, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 та її представник адвокат Руссу Н. О. просять рішення Олександрійського міськрайнного суду Кіровоградської області від 24 грудня 2021 року скасувати та направити справу для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції є незаконним та підлягає скасуванню, оскільки винесене з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права.

Про день та час розгляду справи ні позивач, ні її представник не були належним чином повідомлені та не отримували копії оскаржуваного судового рішення, а з рішення суду вбачається, що відповідач та його представник також не приймали участь в судовому засіданні, як наслідок, суд першої інстанції повинен був винести заочне рішення.

Позивач зазначає, що у зв`язку з тим, що з нею проживає донька сторін ОСОБА_3 , а з колишнім чоловіком - син ОСОБА_4 , сторони домовились, що кожен із них напише заяву до суду першої інстанції про залишення позовних вимог без розгляду.

ОСОБА_1 з`явилась до суду і під диктовку написала неправильну заяву без узгодження її змісту зі своїм представником, проте, відповідач вказану заяву до суду не подав.

На підставі заяви позивача суд першої інстанції повинен був винести ухвалу про залишення її позову без розгляду, проте, в матеріалах справи така ухвала відсутня.

Крім того, ОСОБА_1 зазначає, що відповідач особисто не подавав до суду першої інстанції заяву про задоволення чи не задоволення його позовних вимог, а у його представника таких повноважень не було, що підтверджується матеріалами справи.

Від адвоката Швеця С. В., який представляє інтереси ОСОБА_2 , надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 та її представника адвоката Руссу Н. О., а рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 24 грудня 2021 року залишити без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 176 ЦПК України, у позовах про стягнення аліментів ціна позову визначається сукупністю всіх виплат, але не більше ніж за шість місяців.

Відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи викладене, суд вирішив розгляд справи здійснювати в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у встановлених статтею 367 ЦПК України межах, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

З урахуванням вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції в повній мірі не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що 08.02.2013 між сторонами було зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , виданим відділом ДРАЦС по місту Олександрія Олександрійського міськрайонного управління юстиції у Кіровоградській області.

Згідно свідоцтва про народження серія НОМЕР_2 , виданого повторно відділом ДРАЦС по місту Олександрія Олександрійського міськрайонного управління юстиції у Кіровоградській області, сторони є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Відповідно до свідоцтва про народження серія НОМЕР_3 , виданого Пантаївською селищною радою м. Олександрії Кіровоградської області, сторони є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Як свідчить довідка квартального комітету № 33 від 21.04.2021 № 28 малолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , проживає разом з батьком ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно характеристики, виданої Загальноосвітнім навчальним закладом І-ІІІ ступенів № 6 Олександрійської міської ради 21.04.2021, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , навчається в другому класі вказаного закладу. ОСОБА_4 проживає разом з батьком, який турбується про його здоров`я та всебічний розвиток, приділяє увагу його навчанню та вихованню, цікавиться успіхами, постійно спілкується з класним керівником.

Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду від 27.08.2021 позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Орган опіки та піклування Олександрійської міської ради, про визначення місця проживання дітей залишено без розгляду відповідно до поданої позивачем заяви.

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За змістом частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Пунктом 3 частиною третьою статті 376 ЦПК України визначено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Обґрунтовуючи підстави апеляційної скарги, позивач посилалась на те, що вона не була належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи в суді першої інстанції.

Повідомлення сторін про час і місце розгляду справи проводиться відповідно до вимог статтей 128-130 ЦПК України.

Відповідно до положень частин 1-4 ст. 128 ЦПК України суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою. Суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка не є обов`язковою. Судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями.

Згідно з ч. 5 ст. 128 ЦПК України судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні з підстави неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання.

Згідно з приписами ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

У пункті 26 рішення Європейського суду з прав людини від 15 травня 2008 року у справі «Надточій проти України» (заява № 7460/03) зазначено, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Розгляд справи за відсутності учасника процесу, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки є порушенням статті 129 Конституції України та статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Задовольняючи зустрічні позовні вимоги, суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні зазначив, що ОСОБА_1 про час, місце та дату розгляду справи повідомлена належним чином та подала заяву, в якій просила розгляд справи здійснювати без її участі.

Разом з тим, матеріалами справи підтверджується, що згідно довідки секретаря судового засідання 24 грудня 2021 року сторони в судове засідання не з`явились, а суд першої інстанції розглянув справу без їх участі (а. с. 78).

В матерілах справи відсутні докази того, що на адресу позивача або її представника надсилалась судова повістка про розгляд справи, призначений на 24 грудня 2021 року, а також відсутні докази того, що ОСОБА_1 або її представник були повідомлені про розгляд справи, призначений на вказану дату.

Суд першої інстанції помилково посилався на те, ОСОБА_1 подала до суду заяву,в якій просила розгляд справи здійснювати без її участі, адже зі змісту вказаної заяви вбачається, що позивач просила проводити без її участі судове засідання без зазначення його дати, а сама заява була подана перед судовим засідання, призначеним на 10 листопада 2021 року, яке не відбулося у зв`язку з зайнятістю судді (а. с. 73, 75).

З наведеного вбачається, що ухвалюючи оскаржуване судове рішення, суд першої інстанції в порушення норм процесуального права, розглянув справу за відсутності ОСОБА_1 , щодо якої відсутні докази належного повідомлення про дату, час та місце судового засідання, чим позбавив її можливості скористатись наданими їй процесуальними правами, передбаченими ст. ст. 43, 49 ЦПК України.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України, порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Оскільки суд першої інстанції розглянув справу за відсутності ОСОБА_1 , не повідомленої належним чином про дату час і місце розгляду справи, і остання обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою, рішення суду першої інстанції підлягає обов`язковому скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення зустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, з огляду на таке.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 цієї Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно із частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Норми національного та міжнародного права вказують на те, що в усіх рішеннях, що стосуються дітей, їхні найкращі інтереси повинні стояти понад усе, дитині має забезпечується такий захист, який є необхідним для її благополуччя.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно з частиною другою, третьою статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до статті 13 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до положень статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України (далі - СК України) мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Обов`язок батьків по утриманню своїх дітей виникає з моменту народження дитини і зберігається до досягнення ним повноліття і являє собою, як моральний так і правовий обов`язок батьків.

Згідно з частиною другою статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

За умовами частин першої та другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За змістом даної статті обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним.

Частинами першою-третьою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Крім того, відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

У підпункті 1 пункту 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" судам роз`яснено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Частина перша статті 182 СК України визначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з частиною другою статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до частини першої статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 вказаної частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.

Принцип змагальності під час розгляду справи судом визначає можливості й обов`язки сторін щодо доказування.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Матеріалами справи пітверджується, що 08.02.2013 між сторонами було зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , виданим відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Олександрія Олександрійського міськрайонного управління юстиції у Кіровоградській області (а. с. 10).

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 , виданого повторно відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Олександрія Олександрійського міськрайонного управління юстиції у Кіровоградській області, сторони є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 11).

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , виданого Пантаївською селищною радою м. Олександрії Кіровоградської області, сторони є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а. с. 12).

За змістом довідки квартального комітету № 33 від 21.04.2021 № 28 малолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає разом з батьком ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 26).

Згідно характеристики, виданої Загальноосвітнім навчальним закладом І-ІІІ ступенів № 6 Олександрійської міської ради 21.04.2021, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , навчається в другому класі вказаного закладу. ОСОБА_4 проживає разом з батьком, який турбується про його здоров`я та всебічний розвиток, приділяє увагу його навчанню та вихованню, цікавиться успіхами, постійно спілкується з класним керівником (а. с. 27).

Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 27 серпня 2021 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Орган опіки та піклування Олександрійської міської ради, про визначення місця проживання дітей залишено без розгляду відповідно до поданої позивачем заяви (а. с. 67а).

З аналізу викладеного вбачається, що сторони є батьками ОСОБА_4 , який проживає разом з батьком ОСОБА_2 та знаходиться на його утриманні.

За таких обставин, на підставі досліджених доказів і встановлених обставин справи та, враховуючи інтереси дитини, для благополуччя та повноцінного розвитку якої необхідним є забезпечення її коштами одним із батьків, а також враховуючи те, що мати дитини, зобов`язана надавати матеріальну допомогу сину на утримання, суд приходить до висновку, що зустрічні позвовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини є обгрунтованими та підлягають задоволенню.

Посилання в апеляційній скаргі на те, що ОСОБА_1 з`явилась до суду і під диктовку написала неправильну заяву про залишення її позову без розгляду без узгодження її змісту зі своїм представником, є безпідставними та не підтвердженні належними та допустимими доказами.

Той факт, що на підставі заяви позивача суд першої інстанції повинен був винести ухвалу про залишення її позову без розгляду, проте, в матеріалах справи та ухвали відсутня, суд не бере до уваги, з огляду на те, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 не були предметом розгляду в оскаржуваному рішенні суду, а відсутність в матеріалах справи ухвали про залишення позовної заяви ОСОБА_1 без розгляду не впливає на доведеність та обґрунтованість зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що відповідач особисто не подавав до суду першої інстанції заяву про задоволення чи не задоволення його позовних вимог, а у його представника таких повноважень не було, спростовуються матеріалами справи, зокрема, ордером на надання правничої (правової) допомоги серії ВА № 1014045 від 20 квітня 2021 року на представництво інтересів ОСОБА_2 адвокатом Швецьом С. В. в Олександрійському міськрайонному суді Кіровоградської області у циільній справі № 398/1064/21, з відміткою про те, що договором про надання правової (правничої) допомоги права адвоката не обмежуються (а. с. 29).

Крім того, суд зазначає, що не можуть бути задоволенні вимоги прохальної частини апеляційної скарги позивача та її представника щодо направлення справи для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю, з огляду на те, що згідно ч. 1 ст. 378 ЦПК України єдиною піставою для скасування судового рішення і направлення справи для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю є порушення правил територіальної юрисдикції (підсудності) судом першої інстанції при прийнятті рішення.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правильного по суті висновку про наявність пістав для задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , проте, внаслідок неналежного повідомлення позивача про дату, час та місце розгляду справи, допустив грубе порушення норм процесуального права.

Невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права відповідно до п. 3, 4 ч. 1, п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України є підставами для скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення про задоволення зустрічних позовних вимог.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга ОСОБА_1 та її представника адвоката Руссу Н. О., пілягає частковому задоволенню, а рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 24 грудня 2021 року скасуванню з ухваленням нового про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 21 квітня 2021 року та до досягнення ОСОБА_4 повноліття, а саме, до ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382 - 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та її представника адвоката Руссу Надії Олексіївни задовольнити частково.

Рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 24 грудня 2021 року скасувати та ухвалити нове, яким зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 ), ІНФОРМАЦІЯ_8 , на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_6 ), ІНФОРМАЦІЯ_9 , аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 21 квітня 2021 року та до досягнення ОСОБА_4 повноліття, а саме, до ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий суддя С. І. Мурашко

Судді А. М. Головань

О. Л. Карпенко