ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/6988/21 Номер провадження 22-ц/814/1066/22Головуючий у 1-й інстанції Яковенко Н. Л. Доповідач ап. інст. Чумак О. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2022 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Чумак О.В.

суддів Дряниці Ю.В., Пилипчук Л.І.

розглянула в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивачки ОСОБА_1 - адвоката Прохур Наталії Іванівни на рішення Київського районного суду м. Полтави від 20 січня 2022 року, ухвалене суддею Яковенко Н.Л., повний текст рішення складено 20 січня 2022 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального закладу «Полтавська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів № 5 Полтавської міської ради Полтавської області» про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи, зобов`язання виплатити заробітну плату.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, -

в с т а н о в и в:

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернулася в Київський районний суд м. Полтави з позовом до Комунального закладу «Полтавська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів № 5 Полтавської міської ради Полтавської області» про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи, зобов`язання виплатити заробітну плату.

В обґрунтування позову вказувала, що протягом тривалого часу перебуває в трудових відносинах з відповідачем, 26.06.2014 р. з нею було переукладено трудовий договір з строкового на безстроковий, працює на посаді вчителя української мови та літератури.

27.10.2021 р. їй було вручено повідомлення про обов`язкове щеплення проти COVID-19, попередили про можливе відсторонення від роботи без збереження заробітної плати.

Зазначала, що 01.11.2021 р. на ім`я директора закладу вона подала заяву про відмову від надання інформації щодо своїх щеплень.

Наказом директора КЗ «Полтавська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів № 5 Полтавської міської ради Полтавської області» від 08.11.2021 р. № 164-к ОСОБА_1 відсторонено від роботи з 08.11.2021 р. без збереження заробітної плати на час відсутності щеплення проти COVID-19 та медичного висновку про наявність протипоказань до нього.

З наказом позивачка не погоджується, вважає його незаконним та таким, що підлягає скасуванню.

У позовній заяві просила визнати незаконним та скасувати наказ № 164-к від 08.11.2021 р. про відсторонення від роботи ОСОБА_1 . Зобов`язати відповідача виплатити їй заробітну плату в розмірі середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 20 січня 2022 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Комунального закладу «Полтавська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів № 5 Полтавської міської ради Полтавської області» про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи, зобов`язання виплатити заробітну плату відмовлено.

З цим рішенням місцевого суду не погодилась позивачка ОСОБА_1 , та в поданій її представником адвокатом Прохур Н.І. апеляційній скарзі, остання прохає скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на незаконність та необґрунтованість рішення, порушення норм матеріального права.

Вважає необґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що наказ Міністерства охорони здоров`я України від 04.10.2021 р. № 2153 відповідає статті 8 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», оскільки він не є законом, а є підзаконним актом, та повинен прийматися згідно з відповідною процедурою.

Вказує, що вакцинація від COVID-19 не включена до календаря щеплень, як обов`язкова, а суд не взяв до уваги те, що обов`язковість профілактичних щеплень проти COVID-19 на період дії карантину, встановленого КМУ з метою запобігання поширенню на території України вказаної хвороби, визначено відповідним Переліком, який підписаний Генеральним директором Директорату громадського здоров`я та профілактики захворюваності, який не уповноважений визначати окремі професії, виробництва та організації, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб.

Вважає, що рішення щодо обов`язковості щеплень проти COVID-19 прийняті у незаконний спосіб, на підставі підзаконних актів, зокрема вищевказаних Наказу та Переліку, які підписані особами, що не мають на це відповідних повноважень.

Відмова ОСОБА_1 від проведення щеплення від COVID-19 не була належним чином оформлена, а її заява від 01.112021 р. про відмову від надання інформації щодо своїх щеплень, у зв`язку з тим, що є конфіденційною, не може вважатися відмовою від щеплень.

Вказує, що суд безпідставно не застосував до правовідносин Закон України «Про захист персональних даних».

Висновки Верховного Суду, на які посилається районний суд у рішенні, не містять аналізу обставин відсторонення працівника від роботи у зв`язку з відмовою від щеплень.

Зазначає, що суд не аналізував текст наказу № 164-к від 08.11.2021 р., яким відсторонено позивачку від роботи без збереження заробітної плати, та не взяв до уваги, що у зв`язку з цим вона позбавлена можливості працювати, отримувати заробітну плату та мати засоби для існування.

Відзив на апеляційну скаргу від учасників справи не надходив.

Розгляд справи проводиться апеляційним судом в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Згідно частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За змістом ст. 374 ч. 1 п. 1 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Суд першої інстанції правильно встановив, що ОСОБА_1 перебуває з відповідачем КЗ «Полтавська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів № 5 Полтавської міської ради Полтавської області» в трудових відносинах та працює на посаді вчителя української мови та літератури (а.с. 11).

27.10.2021 р. вчителя української мови та літератури КЗ «Полтавська загальноосвітня школа І-ІІІ степенів № 5 Полтавської міської ради Полтавської області» ОСОБА_1 повідомили про обов`язкове профілактичне щеплення проти COVID-19 та попередили за відсутності щеплень чи протипоказань про відсторонення від роботи без збереження заробітної лати на підстав ст. 46 КЗпП України та ст. 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» (а.с. 12).

З вказаним повідомленням ОСОБА_1 особисто ознайомилася 27.10.2021 р., проте документ про профілактичне щеплення від COVID-19 або довідку про абсолютні протипоказання не надала, що не оспорювалося позивачкою.

Також судом встановлено, що наказом Комунального закладу «Полтавська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів № 5 Полтавської міської ради Полтавської області» від 08.11.2021 № 164-к відсторонено від роботи ОСОБА_1 , вчителя української мови та літератури, з 08.11.202 р.1 без збереження заробітної плати на час відсутності щеплення проти COVID-19 чи медичного висновку про наявність протипоказань до нього (а.с. 16).

З вказаним наказом позивач особисто ознайомилася під підпис та зазначила про свою незгоду з ним.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , районний суд виходив із того, що оспорюваний позивачкою наказ про відсторонення її від роботи без збереження заробітної плати є законним, з чим погоджується колегія суддів, з огляду на таке.

Як встановлено ст. 10 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» громадяни України зобов`язані, зокрема, піклуватись про своє здоров`я та здоров`я дітей, не шкодити здоров`ю інших громадян; у передбачених законодавством випадках робити щеплення; виконувати інші обов`язки, передбачені законодавством про охорону здоров`я.

Підстави відсторонення від роботи передбачені ст. 46 КЗпП України, зокрема, відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством.

Згідно зі ст. 30 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» держава забезпечує планомірне науково обґрунтоване попередження, лікування, локалізацію та ліквідацію масових інфекційних захворювань. Щодо окремих особливо небезпечних інфекційних захворювань можуть здійснюватися обов`язкові медичні огляди, профілактичні щеплення, лікувальні та карантинні заходи в порядку, встановленому законами України. У разі загрози виникнення або поширення епідемічних захворювань Кабінетом Міністрів України у порядку, встановленому законом можуть запроваджуватися особливі умови і режими праці, навчання, пересування і перевезення на всій території України або в окремих її місцевостях, спрямовані на запобігання поширенню та ліквідацію цих захворювань.

Згідно зі статтею 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» та статтею 27 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» профілактичні щеплення проти дифтерії, кашлюка, кору, поліомієліту, правця, туберкульозу є обов`язковими і включаються до календаря щеплень. Працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням також проти інших відповідних інфекційних хвороб. У разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень у порядку, встановленому законом, ці працівники відсторонюються від виконання зазначених видів робіт. Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я. У разі загрози виникнення особливо небезпечної інфекційної хвороби або масового поширення небезпечної інфекційної хвороби на відповідних територіях та об`єктах можуть проводитися обов`язкові профілактичні щеплення проти цієї інфекційної хвороби за епідемічними показаннями.

Наказом МОЗ від 04.10.2021 року № 2153 «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням» на період дії карантину обов`язковій вакцинації проти COVID-19 підлягають працівники, зокрема, закладів вищої, післядипломної, фахової передвищої, професійної (професійно-технічної), загальної середньої, у тому числі спеціальних, дошкільної, позашкільної освіти, закладів спеціалізованої освіти та наукових установ незалежно від типу та форми власності.

Зазначеним наказом передбачається, що щеплення є обов`язковим в разі відсутності абсолютних протипоказань до проведення профілактичних щеплень, відповідно до Переліку медичних протипоказань та застережень до проведення профілактичних щеплень, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 16.09.2011 року № 595, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10.10.2011 року за № 1161/19899 (у редакції наказу Міністерства охорони здоров`я України від 11.10.2019 року № 2070).

Згідно п. 4 Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств, інших органів виконавчої влади, затвердженого постановою КМУ від 28.12.1992 № 731, державна реєстрація нормативно-правового акта полягає у проведенні правової експертизи на відповідність його Конституції та законодавству України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколам до неї, міжнародним договорам України, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та зобов`язанням України у сфері європейської інтеграції та праву Європейського Союзу (acquis ЄС), з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, а також прийнятті рішення про державну реєстрацію цього акта, присвоєнні йому реєстраційного номера та занесенні до Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів.

За змістом ст. 46 КЗпП України, відсторонення працівників від роботи роботодавцем допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що наказ МОЗ №2153 відповідає Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практиці Європейського суду з прав людини, про що свідчить реєстрація цього наказу Міністерством юстиції України, а також пройшов необхідну процедуру введення його в дію. Отже, проведення вакцинації для працівників з наведеного вище переліку наказу МОЗ № 2153 є обов`язковим. Не підлягають вакцинації лише ті працівники, які мають саме абсолютні протипоказання до проведення профілактичних щеплень.

Суд першої інстанції при вирішенні спору правильно встановив, що позивачка не надала відповідачу доказів щодо наявності у неї абсолютних протипоказань до щеплення проти COVID-19. Не надано таких доказів ні місцевому, ні апеляційному судам.

За таких обставин роботодавець правомірно відсторонив позивачку від роботи з 08.11.2021 р. без збереження заробітної плати на час відсутності щеплення проти COVID-19 та медичного висновку про наявність протипоказань до нього, про що видав наказ від 08.11.2021 р. № 164-к.

Доводи апеляційної скарги представника позивачки адвоката Прохур Н.І. правильних висновків суду першої інстанції не спростовують, тому задоволенню не підлягають.

Її посилання в апеляційній скарзі на те, що рішення щодо обов`язковості щеплень проти COVID-19 прийняті у незаконний спосіб, на підставі підзаконних актів, не знайшли свого підтвердження.

Колегія суддів приймає до уваги рішення Європейського суду з прав людини «Соломахін проти України» від 15.03.2012 (заява №24429/03), де сформовано висновок, що обов`язкове щеплення як примусовий медичний захід є втручанням у гарантоване пунктом 1 статті 8 Конвенції право на повагу до приватного життя особи, що включає фізичну та психологічну недоторканність особи. Порушення фізичної недоторканності заявника можна вважати виправданим для дотримання цілей охорони здоров`я населення та необхідності контролювати поширення інфекційного захворювання.

У рішенні від 08.04.2021 у справі «Вавржичка та інші проти Чеської Республіки (заява №47621/13) ЄСПЛ зазначив, що оспорюване втручання мало би опиратися на певну законодавчу базу внутрішнього законодавства, при чому ці закони повинні бути як адекватно доступними, так і сформульованими з достатньою точністю, аби дозволити тим, до кого вони застосовуються, регулювати свою поведінку і, при необхідності, з відповідними порадами передбачити до ступеня, який є розумним, заданих обставин, наслідки, які можуть спричинити за собою дані дії.

Враховуючи законодавче врегулювання на національному рівні питання відсторонення працівників у зв`язку із відсутністю у них щеплення від гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, вимога про обов`язкову вакцинацію працівників окремих професій, зокрема закладів освіти, проти особливо небезпечних хвороб з огляду на потребу охорони громадського здоров`я, особливо здоров`я дітей, є виправданою та також, що не порушує ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на повагу до приватного життя особи.

У постанові Верховного Суду від 17.04.2019 р. у справі №682/1692/17 наведено, що індивідуальне право (інтерес) відмовитися від щеплення протиставляються загальному праву (інтересу) суспільства, інших батьків та їх дітей, які провели у встановленому державою порядку щеплення, зокрема, перед направленням дітей до навчального закладу для здобуття освіти.

Унаслідок встановлення такого балансу досягається мета - реалізація права на безпеку та охорону здоров`я, що гарантоване статтями 3, 27, 49 Конституції України. При цьому вирішуючи питання про співвідношення норм статей 3 та 43 Конституції України не можна визнати пріоритетність забезпечення безпеки життя, здоров`я й безпеки колективу навчального закладу та здобувачів освіти над тимчасовими обмеженнями на право на працю конкретного працівника.

Отже, рішення суду першої інстанції відповідає нормам матеріального і процесуального права. Підстав для його скасування з наведених в апеляційній скарзі мотивів не встановлено.

За таких обставин, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 20 січня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 06.06.2022 р.

Головуючий суддя О.В.Чумак

Судді Ю.В. Дряниця

Л.І. Пилипчук