Справа № 629/7011/21
(2/199/1975/22)
РІШЕННЯ

Іменем України

02.11.2022 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська

в складі: головуючого судді Якименко Л.Г.

за участю секретаря Свержевської В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження в м.Дніпрі справу за позовом Моторно (транспортне) страхового бюро України до ОСОБА_1 , третя особа Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна», про відшкодування витрат в порядку регресу, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач Моторне (транспортне) страхове бюро України звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 , третя особа Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна», про відшкодування витрат у порядку регресу, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 01.08.2018 року на території російської федерації сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «КАМАЗ», д.н.з. « НОМЕР_1 », та транспортного засобу марки «Ореl», д.н.з. « НОМЕР_2 », під керуванням ОСОБА_1 .

Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди транспортним засобам було завдано механічних пошкоджень.

Позивач зазначає, що винним у дорожньо-транспортній пригоді визнано ОСОБА_1 , який керував транспортним засобом «Ореl», д.н.з. « НОМЕР_2 ».

Згідно з довідкою компетентних органів, відповідач пред`явив на місці ДТП страховий сертифікат «Зелена картка» UA 048/ НОМЕР_3 , оформлений на бланку ПАТ «СК «ПЗУ Україна».

Втім, згідно з відповіддю ПАТ «СК «ПЗУ Україна», бланк страхового сертифікату «Зелена картка» UA 048/ НОМЕР_3 є фальшивим.

Відповідно до статті 9 Процедурних правил Ради Бюро міжнародної системи автомобільного страхування «Зелена картка» МТСБУ гарантує відшкодування за будь-яким страховим сертифікатом «Зелена картка», навіть якщо такий сертифікат є фальшивим, не правочинним або зміненим у незаконний спосіб.

12.10.2018 на адресу МТСБУ надійшла гарантійна вимога від СК «Росгосстрах» про відшкодування витрат на підставі Процедурних правил про сплату відшкодування за втрату годувальника у зв`язку з смертю ОСОБА_2 .

15.03.2019 року МТСБУ здійснило виплату СК «Ростосстрах» у розмірі 7174,76 євро за втрату годувальника у зв`язку з смертю ОСОБА_2 . Розмір витрат МТСБУ, станом на 15.03.2019 року у національній валюті складає 216 507,52 грн.

Посилаючись на вказані обставини, позивач звернувся до суду із даним позовом та просив стягнути із ОСОБА_1 на користь МТСБУ суму майнової шкоди у порядку регресу у розмірі 216 507,52 грн., а також стягнути судові витрати.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, просив розгляд справи провести в порядку спрощеного позовного провадження, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив справу слухати у його відсутність, проти заочного розгляду справи не заперечував, про що надав до суду письмову заяву.

Відповідач у судове засідання не з`явився, його представник ОСОБА_3 надала до суду заяву, у якій просила суд відмовити у задоволенні позову, оскільки позивачем до суду не надано доказів притягнення ОСОБА_1 до кримінальної відповідальності та визнання його винним у вчиненні кримінального правопорушення за фактом вчинення дорожньо-транспортної пригоди, тому звернення МТСБУ із позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу є безпідставним. Також, просила провести розгляд справи за її відсутності.

Представник третьої особи Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» у судове засідання не з`явився, причину неявки суду не повідомив, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Суд, на підставі змісту постанови про порушення кримінальної справи та прийняття його до провадження, 01 серпня 2018 року близько 04 години 10 хвилин ОСОБА_1 , керуючи власним автомобілем OPEL OMEGA CARAVAN (ОПЕЛЬ ОМЕГА КАРАВАН), державний реєстраційний номер НОМЕР_4 , рухався автошляхом з боку м.Білгорода у напрямку м. Курська. 636 км + 950 метрів автодороги «Крим» (в сел. Яконлево) на території Яківлівського району Білгородської області, не впорався з керуванням автомобіля, здійснив наїзд на дорожню огорожу, з подальшим зіткненням із автомобілем КАМАЗ 5490-55, державний реєстраційний знак НОМЕР_5 , з напівпричепом з бортовою платформою КРОНЕ SDP 27 (СДР 27), державний реєстраційний знак НОМЕР_6 , що стояв за межами проїжджої частини, та наїздом на водія автомобіля КАМАЗ 5490-55, державний реєстраційний знак НОМЕР_5 , з напівпричепом з бортовою платформою КРОНЕ SDP 27 (CДP 27), державний реєстраційний знак НОМЕР_6 , ОСОБА_4 , що знаходився в районі заднього лівого колеса напівпричепа.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажиру автомобіля OPEL OMEGA CARAVAN (ОПЕЛЬ ОМЕГА КАРАВАН), державний реєстраційний знак НОМЕР_7 , ОСОБА_5 заподіяно тілесні ушкодження, через які він помер на місці події, ОСОБА_4 заподіяно тілесні ушкодження, та його доставлено в Яковлівську ЦРЛ.

Відповідно до наданої постанови про залучення обвинуваченого, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Лозова, Харківської області, республіка Україна, залучено, як обвинуваченого у кримінальній справі, звинувативши у скоєнні злочину, передбаченого ч.3 ст.264 КК РФ.

Утім, позивачем не долучено до позовної заяви процесуальних документів, а саме: вироку суду, чи постанови про закриття кримінального провадження за результатами розслідування вказаного кримінального провадження. Таким чином, вину ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення не встановлено.

Згідно з довідкою компетентних органів, відповідач пред`явив на місці ДТП страховий сертифікат «Зелена картка» UA 048/ НОМЕР_3 , оформлений на бланку ПАТ «СК «ПЗУ Україна».

Згідно з відповіддю ПАТ «СК «ПЗУ Україна», бланк страхового сертифікату «Зелена картка» UA 048/ НОМЕР_3 є сфальшованим.

Водночас, 12.10.2018 на адресу МТСБУ надійшла гарантійна вимога від СК «Росгосстрах» про відшкодування витрат на підставі Процедурних правил про сплату відшкодування за втрату годувальника у зв`язку з смертю ОСОБА_2 .

15.03.2019 року МТСБУ здійснило виплату СК «Ростосстрах» у розмірі 7174,76 євро за втрату годувальника у зв`язку зі смертю ОСОБА_2 . Розмір витрат МТСБУ, станом на 15.03.2019 року, у національній валюті складає 216 507,52 грн.

Згідно зі ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

При цьому, пунктом 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 N 4 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" роз`яснено судам, що обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Це означає, що у справах, що стосуються відшкодування шкоди, завданої внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (внаслідок ДТП), обов`язок відшкодування шкоди виникає за наявності наступних умов: дії завдавача шкоди були неправомірними; між діями завдавача шкоди та шкодою є безпосередній причинний зв`язок.

Підставою звільнення особи від відповідальності в деліктних правовідносинах є відсутність будь-якої складової цивільного правопорушення.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 N 4 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" також визначено, що " вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. У зв`язку із цим у разі прийняття судом постанови про закриття провадження у справі про адміністративне порушення, наприклад, через закінчення строків накладення адміністративного стягнення (стаття 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення), суд повинен звернути увагу на те, чи містить така постанова суду відповіді на питання про те, чи мала місце дорожньо-транспортна пригода, та чи сталася вона з вини відповідача.

Згідно з приписами статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч.1 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використання, зберігання хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч.2 ст.1187 ЦК України).

Разом із тим, за положеннями ч.1 ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Отже, за змістом зазначених норм матеріального права, положення ст.1187 ЦК України регулюють правовідносини зі спричинення шкоди джерелом підвищеної небезпеки іншій особи, і у цьому випадку особа, яка є володільцем джерела підвищеної небезпеки звільняється від відповідальності у випадках визначених зазначеною нормою.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 4 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року N 4 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки", розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду, якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК, пункт 1: частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що і відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 6 вище зазначеної постанови Пленуму, особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Зобов`язання із заподіяння шкоди (деліктні зобов`язання) - це зобов`язання, які виникають внаслідок порушення майнових чи особистих немайнових прав абсолютного характеру і мета яких забезпечити поновлення прав потерпілого за рахунок заподіювача шкоди або особи, відповідальної за шкоду.

Законодавство в деліктних правовідносинах передбачає презумпцію вини, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Згідно з п.п. "а" п. 41. 1 ст.41 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах визначених Законом у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам п. 1. 7 ст. 1 цього Закону та майну, яке знаходилось у цьому транспортному засобі.

Відповідно до положень ч.1 ст.1191 ЦК передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Відповідно до п.п. 38. 2. 1, п. 38. 2, ст.38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у п. 13. 1 ст.13 вищезгаданого Закону.

Отже, законом прямо встановлено порядок стягнення коштів, виплачених МТСБУ на відшкодування шкоди особі потерпілій у ДТП, саме в порядку регресу.

Як роз`яснено у пунктах 26, 27 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ 01.03.2013 N 4 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки", до страховика (МТСБУ), який виплатив страхове відшкодування, переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, яка одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Сума страхового відшкодування підлягає стягненню з особи, відповідальної за завдані збитки, відповідно до правил ст. 993 ЦК України.

Таким чином, після виконання особою, що не завдавала шкоди, свого обов`язку з відшкодування потерпілому шкоди, завданої іншою особою, потерпілий одержує повне задоволення своїх вимог, і тому первісне деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням. (ст. 599 ЦК).

Отже, первісне (основне) деліктне зобов`язання та зобов`язання, що виникло з регресної вимоги, не можуть виникати та існувати одночасно.

Як вбачається з положень ч.1 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, з урахуванням принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, обов`язок подавати докази покладається на сторони процесу, а суд позбавлений можливості визначати коло доказів за власною ініціативою і зобов`язаний розглядати справу виключно на підставі поданих сторонами доказів.

Враховуючи те, що позивачем не долучено до матеріалів цивільної справи обвинувального вироку по кримінальному провадженні стосовно події ДТП, що відбулась 01.08.2018 року, в якому була б встановлена вина ОСОБА_1 у вчиненні такої, чи постанова про закриття вказаного кримінального провадження, чи постанова про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення ДТП 01.08.2018 року чи постанова про закриття справи про адміністративне правопорушення за закінченням строків з встановленням винуватості відповідача, то суд вважає, що встановити вину ОСОБА_1 ..

Європейський суд з прав людини вказав, що п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Отже, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України" від 18.07.2006 року).

Виходячи з встановлених фактичних обставин справи, правові підстави для задоволення позову МТСБУ відсутні.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 82, 131, 141, 264-265, 279 ЦПК України, ст.ст. 1187, 1188, 1191 ЦК України, суд, -

У Х В А Л И В :

У задоволенні позову Моторно (транспортне) страхового бюро України до ОСОБА_1 , третя особа Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна», про відшкодування витрат в порядку регресу, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування, - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частину рішення або у разі розгляду справи(вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Суддя