Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" червня 2022 р. Дніпровський районний суд міста Києва в складі: головуючого судді - Гаврилової О.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін, в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Юдіна Максима Анатолійовича, третя особа - ОСОБА_2 , про визнання незаконними та скасування рішень державного реєстратора, -

в с т а н о в и в:

До Дніпровського районного суду м. Києва звернулась представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Зубацька Л.М. з позовом до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Юдіна Максима Анатолійовича, третя особа - ОСОБА_2 , про визнання незаконними та скасування рішень державного реєстратора.

Згідно заявлених вимог представник позивача просить суд: визнати незаконним та скасувати рішення державного реєстратора Київського міського нотаріального округу - приватного нотаріуса Юдіна М.А. про державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 за №52096446 від 27 квітня 2020 року на машиномісце №7 (підвал) (в літ.А), загальною площею 19,9 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , гараж № НОМЕР_1 з реєстраційним номером 00; визнати незаконним та скасувати рішення державного реєстратора Київського міського нотаріального округу - приватного нотаріуса Юдіна М.А. про державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 за №52073797 від 27 квітня 2020 року на квартиру загальною площею 72,5 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Вимоги позову обґрунтовані тим, що 27 квітня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юдіним М.А. протиправно, в порушення вимог чинного законодавства України щодо порядку вчинення реєстраційних дій, були прийняті рішення про державну реєстрацію права власності на об`єкти нерухомого майна: квартиру, загальною площею 72,5 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00, та машиномісце №7 (підвал) (літера А), загальною площею 19,9 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , гараж № НОМЕР_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00, що належали ОСОБА_1 на праві приватної власності, в результаті чого до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було внесено відомості про нового власника майна -

ОСОБА_2 . Правовою підставою для прийняття оскаржуваних рішень стали подані реєстратору громадянином ОСОБА_2 договір позики від 09 жовтня 2019 року та договір іпотеки від 10 жовтня 2019 року. 09 жовтня 2019 року між позивачем та

ОСОБА_2 було укладено договір позики, згідно якого, останній надав Позивачу грошову позику в розмірі 200 000,00 доларів США строком на шість місяців. Тією ж датою було укладено додаткову угоду до договору позики про нарахування відсотків за користування позикою - кожного місяця протягом часу дії договору. На забезпечення виконання зобов`язання за договором позики сторонами було укладено договір іпотеки від 10 жовтня 2019 року, відповідно до якого, ОСОБА_2 надавалось у заставу належне позивачу на праві приватної власності нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_3 та машиномісце АДРЕСА_4 , загальною площею 19,9 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , гараж № НОМЕР_1 . В той же час, подані відповідачу договори, які стали підставою для здійснення оскаржуваних реєстраційних дій, наразі є предметом судового спору у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсними договору позики та договору іпотеки як таких, що укладені під впливом насильства та омани, яка з 09 квітня 2020 року перебуває в провадженні Дніпровського районного суду міста Києва (справа №755/5333/20). Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 13 квітня 2020 року було відкрито провадження по вищевказаній справі, а також задоволено заяву позивача про забезпечення позову та накладено арешт на вищевказане майно із забороною його відчуження, про що ОСОБА_2 було відомо. У зв`язку із карантинними обмеженнями, які існували станом на квітень 2020 року, ухвалу суду по справі №755/5333/20 ОСОБА_1 фізично зміг отримати лише 30 квітня 2020 року. Проте, 22 квітня 2020 року ОСОБА_1 подав заяви про заборону вчинення реєстраційних дій в порядку ст. 25 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Курасови О.В., які були зареєстровані у базі даних заяв про реєстрацію заяв і запитів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за реєстраційними номерами №39354307 та №39354286

від 22 квітня 2020 року. Заборона вчинення реєстраційних дій, яка була встановлена за заявою ОСОБА_1 22 квітня 2020 року, діяла до 07 травня 2020 року включно.

27 квітня 2020 року ОСОБА_2 подав заяви до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Юдіна М.А. про звернення стягнення на предмет іпотеки у власність. Представник позивача вважає, що рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Юдіна М.А. про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_2 на квартиру та машиномісце були прийняті з порушенням вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», що призвело до протиправного позбавлення права власності ОСОБА_1 на належне йому нерухоме майно. Крім того, за заявами ОСОБА_1 від 04 квітня 2020 року, до ЄРДР були внесені відомості про вчинене щодо позивача кримінальне правопорушення за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.190 КК України.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 22 жовтня 2021 року відкрито провадження в даній цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. (а.с.84-86)

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 22 жовтня 2021 року відмовлено в задоволені заяви представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Зубацької Л.М. про забезпечення позову. (а.с.87-88)

Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

13 грудня 2021 року до суду надійшли письмові пояснення третьої особи ОСОБА_2 , в яких він просить відмовити в задоволенні позову з тих підстав, що вважає позовні вимоги незаконними та безпідставними, а викладені в позовній заяві обставини такими, що не відповідають дійсності, не підтверджені належними доказами та не мають відповідного обґрунтування. В поясненнях зазначено, що на пропозицію позивача та за його ініціативою 09 жовтня 2019 року було укладено договір позики, за яким позивач отримав грошові кошти в сумі 5024000,00 грн, що еквівалентно 200000,00 доларів США. На виконання основного зобов`язання було укладено нотаріально посвідчений договір іпотеки від 10 жовтня 2019 року, за яким позивач передає в іпотеку ОСОБА_2 нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_3 та машиномісце № НОМЕР_1 (підвал в літ. А), загальною площею 19,9 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , гараж № НОМЕР_1 . У зв`язку з грубим порушенням позивачем умов виконання основного зобов`язання, ОСОБА_2 було вжито всі необхідні дії щодо врегулювання питання позасудовим шляхом, проте позивач на них не реагував, у зв`язку з чим ОСОБА_2 звернувся до приватного нотаріуса із заявою про звернення стягнення на предмет іпотеки, для чого нотаріусу були надані всі передбачені законом для вчинення реєстраційних дій документи, та отримав витяг з Державного реєстру, відповідно до якого став новим власником вищезазначених об`єктів нерухомості. Зазначає, що згідно закону, договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, є одним із шляхів звернення стягнення на предмет іпотеки. Зазначає, що державний реєстратор перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій. Недійсність укладених між позивачем та третьою особою правочинів не встановлена ані законом ані рішенням суду, при державній реєстрації прав було перевірено відповідність наданих документів та наявність факту, яким відповідний правочин пов`язує можливість переходу речового права. На переконання третьої особи, позивач вводить суд в оману щодо неможливості реалізації арешту, накладеного ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 13 квітня 2020 року, посилаючись на карантинні обмеження, адже 09 квітня 2020 року позивач звернувся до приватного нотаріуса із заявами власника про заборону вчинення реєстраційних дій, строк дії заборон дійсний до 22 квітня 2020 року, отже до закінчення дії вказаної заборони позивач не міг накласти арешт на нерухоме майно за ухвалою суду. Крім того, всупереч вимог законодавства, до закінчення визначеного п`ятиденного строку з дня закінчення дії заборони, маючи на руках ухвалу суду про накладення арешту, позивач повторно звернувся до нотаріуса із заявою власника про заборону вчинення реєстраційних дій. Також в поясненнях вказано на безпідставність зазначення в позовній заяві про існування судового спору щодо визнання правочинів недійсними, оскільки позов залишено без розгляду, та на скасування ухвали суду про забезпечення позову. Тому третя особа вважає, що в даному випадку має місце звернення до суду із завідомо безпідставним позовом. (а.с.93-101)

Відповідач приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу

Юдін М.А. не скористався своїм правом на подання відзиву на позовну заяву.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 21 січня 2022 року відмовлено у задоволенні заяви третьої особи ОСОБА_2 про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Курасової Олени Василівни. (а.с.114-115)

Згідно вимог ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

У відповідності до ч.8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться.

Таким чином, суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику в судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, які на них ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, встановив наступні обставини та дійшов наступного висновку.

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Частиною 1 ст.81 ЦПК України також визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено та вбачається з наявної в матеріалах справи Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, 27.04.2020 державний реєстратор приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Юдін Максим Анатолійович на підставі Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 52073797 від 27.04.2020 та договору іпотеки, серія та номер: 2662, виданого 10.10.2019, здійснив державну реєстрацію права приватної власності на квартиру АДРЕСА_5 за ОСОБА_2 (а.с.71-72). Та цього ж числа державний реєстратор приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Юдін Максим Анатолійович на підставі Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 52096446 від 29.04.2020 та договору іпотеки, серія та номер: 2662, виданого 10.10.2019, здійснив державну реєстрацію права приватної власності на машиномісце №7 (підвал) (в літ.А), гараж АДРЕСА_6 за ОСОБА_2 (а.с.73-74)

Також з матеріалів справи вбачається, що 22 квітня 2020 року зареєстровані заяви власника про заборону вчинення реєстраційних дій щодо вищесказаних об`єктів нерухомості, подані ОСОБА_1 . (а.с.75, 76)

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 13 квітня 2020 року (справа №755/5333/20) задоволено заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову, яка подана в рамках цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору позики та договору іпотеки.

Накладено арешт на нерухоме майно, а саме на квартиру загальною площею

72,5 кв.м., житловою площею 34,6 кв.м., що знаходиться за адресою:

АДРЕСА_1 та заборонено її відчуження.

Накладено арешт на нерухоме майно, а саме на машиномісце № НОМЕР_1 (підвал) (літера А), загальною площею 19.9 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , гараж № НОМЕР_1 та заборонено його відчуження. (а.с.79-81)

Постановою Київського апеляційного суду від 28 жовтня 2020 року ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 13 квітня 2020 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 24 лютого 2021 року ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 13 квітня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 28 жовтня 2020 року скасовано, у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено.

Предметом спору в даній справі є захист прав позивача, як власника майна - квартири та гаража, шляхом визнання незаконними та скасування рішень державного реєстратора про державну реєстрацію права власності, як таких, що прийняті з порушенням вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з вимогами ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

В пункті 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року за № 14, роз`яснено, що оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Слід зазначити, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (ст.48 ЦПК України).

Відповідач - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами, та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.

За результатами розгляду справи суд приймає рішення, в якому, серед іншого, робить висновок про задоволення позову чи відмову в задоволенні позову, вирішуючи питання про права та обов`язки сторін (позивача та відповідача).

Згідно зі ст. 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

У постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц Велика Палата Верховного Суду вказала, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Верховний Суд у постанові від 28 жовтня 2020 року в справі № 761/23904/19 вказав, що визначення позивачем у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом. Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад.

Спір про скасування рішення про державну реєстрацію речового права на нерухоме майно має розглядатися як спір, пов`язаний з порушенням цивільних прав позивача на нерухоме майно іншою особою, за якою зареєстроване аналогічне право щодо того ж нерухомого майна. Належним відповідачем у такому спорі є особа, речове право на майно якої оспорюється та щодо якої здійснено запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Державний реєстратор не може виступати належним відповідачем у такому спорі.

Отже, позовна вимога про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно не може бути звернена як до державного реєстратора, так і до приватного нотаріуса, який у межах спірних правовідносин діє як суб`єкт владних повноважень, якого позивач визначив відповідачем. Державний реєстратор зобов`язаний виконати рішення суду щодо скасування державної реєстрації речового права або його обтяження незалежно від того, чи був цей реєстратор залучений до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, чи не був залучений.

Подібні за змістом висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі № 520/13067/17 (провадження № 14-397цс19), від 04 вересня 2018 року, справа № 823/2042/16, провадження № 11-377апп18 (пункт 58) постановах Верховного Суду від 09 червня 2021 року у справі № 569/15704/18 (провадження № 61-871св21), від 07 липня 2021 року у справі № 369/5589/19 (провадження № 61-5097св21).

Встановивши, що позов пред`явлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача.

З метою встановлення чіткого критерію визначення юрисдикції спорів щодо державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 лютого 2020 року у справі № 2140/1950/18 відступила від висновків, викладених у постановах від 04 та 10 квітня 2018 року у справах

№817/567/16, 826/9928/15, 808/8972/15, від 16 та 23 травня 2018 року у справах

№826/4460/17, 815/4618/16, від 05, 12 та 13 червня 2018 року у справах № 804/20728/14, 823/378/16, 820/2675/17 та 803/1125/17, щодо належності до юрисдикції адміністративних судів спорів за позовами осіб, які не були заявниками вчинення реєстраційних дій, до державного реєстратора про скасування його рішень чи записів у державному реєстрі стосовно державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Отже, у зазначеній категорії справ вирішуються спори про цивільне право між особами, які вимагають скасування державної реєстрації, й особами, за якими зареєстровано право чи обтяження. А тому такі справи мають розглядатися судами господарської або цивільної юрисдикції залежно від суб`єктного складу сторін спору.

Належним відповідачем у справах за позовом про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права чи обтяження має бути особа, право чи обтяження якої зареєстровано.

При цьому, згідно сталої практики Верховного Суду, звернення до суду з позовом до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

Щодо інших доводів учасників справи, викладених у заявах по суті справи, суд зазначає, що у п. 23 Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006 (заява №63566/00) «Пронін проти України» зазначено, що п. 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність визначених законом підстав для задоволення позову ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Юдіна Максима Анатолійовича, третя особа - ОСОБА_2 , про визнання незаконними та скасування рішень державного реєстратора, внаслідок звернення з позовом до неналежного відповідача.

Оскільки судом ухвалене рішення про відмову у задоволенні позову, враховуючи положення ст. 141 ЦПК України, суд відносить судові витрати по сплаті судового збору за рахунок позивача.

На підставі викладеного та керуючись статтями 316, 317, 319, 321, 325, 328, 346, 391 ЦК України, статтями 2, 4, 10, 12, 13, 51, 76-81, 89, 141, 247, 258, 259, 263-265, 274, 275, 279, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволені позову ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_7 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Юдіна Максима Анатолійовича (місцезнаходження: м.Київ, вул.Бастіонна, 13, прим.78), третя особа - ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_8 , РНОКПП НОМЕР_3 ), про визнання незаконними та скасування рішень державного реєстратора - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя: