Єдиний унікальний номер: 448/315/22
Провадження № 2/448/279/22
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

(повне)

28.12.2022 року м.Мостиська

Мостиський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Юрія БІЛОУСА,

за участю секретаря судового засідання Ірини РОМАНЧЕНКО,

сторони:

позивачка ОСОБА_1 ,

відповідачка ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Мостиська (81300, м.Мостиська, вул.Грушевського, 6, Яворівського району Львівської області) в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору - Мостиська міська рада Львівської області, Управління з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, та Відділ №2 Управління в Яворівському районі Головного управління Держгеокадастру у Львівській області,

про: скасування рішення про державну реєстрацію земельної ділянки,

учасники справи:

позивачка ОСОБА_1 , її представник - адвокат Михайло КУБАРА,

відповідачка ОСОБА_2 , її представник - адвокат Ліля ГОЛУБІНКА,

безпосередньо після закінчення судового розгляду, перебуваючи в нарадчій кімнаті, ухвалив рішення про наступне:

в с т а н о в и в:

Описова частина

І. Стислий виклад обставин справи:

Громадянка ОСОБА_1 , (надалі позивачка) звернулась до суду із позовом до громадянки ОСОБА_2 , (надалі відповідачка) про усунення перешкод у користуванні земельної ділянки та скасування рішення про державну реєстрацію земельної ділянки. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що отримала у спадщину після смерті чоловіка земельну ділянку розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,100 га., цільове призначення - для обслуговування житлового будинку та ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер земельної ділянки: :06:003:0832. Дана ділянка належала її чоловіку, ОСОБА_5 , що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку.

Вказує, що відповідно до рішення Мостиської міської ради Мостиського району Львівської області від 24.09.2008р. за №78, її чоловіку, ОСОБА_5 , було надано дозвіл на виготовлення технічної документації щодо передачі у власність земельної ділянки для обслуговування індивідуального житлового будинку площею 0,10 га та для ведення особистого селянського господарства площею 0,29га в АДРЕСА_1 і про надання дозволу на виготовлення проекту відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства в районі АДРЕСА_2 площею - до 0,20 га.

Зазначає, що в зв`язку з уточненням розмірів земельної ділянки, які визначились при проведенні робіт по виготовленні Державного акту на право власності на землю, рішенням Мостиської міської ради №145 від 6 липня 2010 року її чоловіку, ОСОБА_5 , було затверджено уточнену площу земельної ділянки площею 0.10 га в АДРЕСА_2 та передано безоплатно у власність дану земельну ділянку для обслуговування індивідуального житлового будинку, господарських будівель і споруд. 08 липня 2011 року її чоловік, ОСОБА_5 , виготовив Державний акт на право власності на земельну ділянку Серія ЯК №935433.

Стверджує, що відповідно до плану меж земельної ділянки (кадастровий номер земельної ділянки: :06:003:0832), ділянка його чоловіка межує з ділянками гр. ОСОБА_2 (на даний час ОСОБА_2 ) та гр. ОСОБА_7 . На початку червня 2021 року її (позивачці) та її чоловіку стало відомо про приватизацію земельної ділянки, яка служила спільним заїздом до їхнього будинковолодіння, громадянкою ОСОБА_2 . В свою чергу захопила частину спільного заїзду до їхньої земельної ділянки, шляхом встановлення бардюрів, тобто змістила її земельну ділянку на 5,5 м в бік спільного заїзду. Через незаконну приватизацію гр. ОСОБА_2 ширина заїзду до їхнього будинковолодіння становить лише 2,5м, що не відповідає нормам. Для отримання інформації та вирішення спору щодо даного заїзду, її (позивачки) чоловік неодноразово звертався до Мостиської міської ради. В матеріалах приватизації земельної ділянки ОСОБА_2 наявним є акт прийому - передачі межових знаків на зберігання (без номеру та дати), під яким стоїть підпис її чоловіка в графі «Суміжні землекористувачі».

Покликається на те, що даний підпис її чоловік не ставив, він є підробленим, а документ, який став підставою для визначення меж і приватизації не відповідає фактичному стану. Це підтверджується заявою її чоловіка, ОСОБА_5 , поданою начальнику ВП №1 Яворівського ВП ГУ НП. В ході розгляду заяви її чоловіка було встановлено, що питання, порушені в одержаному зверненні не входять до повноважень ВП №1 Яворівського РВП ГУНП у Львівській області. Матеріали ITC ІПНПУ № 3578 від 03.07.2021 року було скеровано в Мостиську міську раду для проведення перевірки та прийняття рішення згідно з законодавства. На запит від 01.07.2021 року №В-2575 Мостиська міська рада скерувала її чоловіку акт постійної депутатської комісії з питань земельних відносин, комунального майна, екології, будівництва, архітектури та просторового планування. Згідно з даним актом, постійна депутатська комісія з питань земельних відносин, комунального майна, екології, будівництва, архітектури та просторового планування у складі ОСОБА_19, ОСОБА_20 та ОСОБА_21, рекомендувала її чоловіку вирішити даний спір у судовому порядку, однак такий ІНФОРМАЦІЯ_1 помер.

Також стверджує, що її покійний чоловік, ОСОБА_5 , не тільки не був повідомлений про дату та час проведення робіт із закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), але й був відсутній при закріпленні межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Це свідчить про те, що підпис її (позивачки) чоловіка на акті прийомі-передачі межових знаків на зберігання був підроблений. Так, через приватизацію земельної ділянки, гр. ОСОБА_2 була приватизована також частина земель територіальної громади міста Мостиська Львівської області, зокрема, заїзд, який не підлягав приватизації. У зв`язку цим ширина заїзду до її (позивачки) будинковолодіння становить лише 2,5м, що не відповідає вищевказаним нормам. Згідно з Опорним планом м. Мостиська 1994 року та Генеральним планом міста Мостиська Львівської області від 19 липня 2021 року передбачений проїзд до її земельної ділянки через приватизовану ОСОБА_2 земельну ділянку.

З огляду на вищенаведене просила суд, ухвалити рішення, яким:

- скасувати рішення про державну реєстрацію земельної ділянки в АДРЕСА_2 , з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,10га з кадастровим номером: :06:003:0045, яка належить ОСОБА_2 , з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо цієї земельної ділянки;

- зобов`язати ОСОБА_2 усунути перешкоди у користуванні її (позивачки) земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_2 шляхом знесення огорожі-сітки по довжині 17,39м. вздовж вулиці зазначені на схемі прив`язки межових знаків до об`єктів і контурів місцевості;

- понесені судові витрати покласти на відповідачку ОСОБА_2

24.05.2022 року від сторони Відповідача на адресу суду надійшов відзив на вищевказану цивільну справу. У вказаному відзиві сторона відповідача вказує на те, що позов безпідставний, необґрунтований та такий, що базується лише на формальних, абстрактних та заплутаних міркуваннях, не підтверджених ані доказами, ані законодавством України, а також намаганням заплутати суд за допомогою підміни понять, фактів, тлумачення законодавства та судової практики на власний суб`єктивний розсуд з огляду на наступне. Звертаючись до суду із позовом позивачка не надала суду жодних належних та допустимих доказів щодо створення їй перешкод у користуванні саме її земельною ділянкою, а покликається на те, що вона «отримала у спадщину після смерті чоловіка земельну ділянку розташовану за адресою: АДРЕСА_1 …» (не зрозуміло про яку саме земельну ділянку йде мова, оскільки позивачкою не зазначено вулицю на якій знаходиться така) не підтверджені жодними належними доказами щодо прийняття саме нею спадщини після смерті її чоловіка ОСОБА_5 . Так, позивачкою було додано лише витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі №66385165 від 13.09.2021 року, з якого не зрозуміло ким саме заводилась спадкова справа після смерті ОСОБА_5 та хто є спадкоємцем майна померлого.

Позивачка у своїй позовній заяві зазначає, що в матеріалах приватизації земельної ділянки відповідачки наявним є акт прийому-передачі межових знаків на зберігання на якому стоїть підроблений підпис її покійного чоловіка ОСОБА_5 , однак не долучила до позовної заяви жодних доказів у підтвердження вищезазначеного, а посилається на факт звернення її чоловіка із заявою до Мостиського ВП Яворівського ВП ГУ НП з приводу вищевказаного. Отже, сам факт звернення у правоохоронні органи не підтверджує, що проти ОСОБА_5 були вчинені злочинні дії, а посилання позивачки на ці обставини є необґрунтованими. Відповідачка, ОСОБА_2 являюсь власником земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , площею 0,10 га, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер: :06:003:0045, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 189006555 від 15.11.2019 року. Рішенням Мостиської міської ради Львівської області № 127 від 06.11.2019 року гр. ОСОБА_2 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,10 га (кадастровий номер: :06:003:0045) в АДРЕСА_2 ; передано гр. ОСОБА_2 у власність земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,10 га (кадастровий номер: :06:003:0045) в АДРЕСА_2 . Документацію із землеустрою, на підставі якої здійснена державна реєстрація вищевказаної земельної ділянки ОСОБА_2 , а саме: Проект землеустрою щодо відновлення земельних ділянок від 06.03.2019 року виконано ФОП « ОСОБА_9 ». Слід зазначити, що ОСОБА_2 не порушувалось земельне законодавство щодо меж її земельної ділянки та земельної ділянки гр. ОСОБА_1 , яку як вона стверджує успадкувала після смерті її чоловіка. З огляду на вищевикладене просила суд в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Щодо судових витрат, то з даного приводу зазначила те, що відповідачка очікує понести судових витрат у зв`язку із розглядом справи: 10000,00 грн., що включає представництво у суді (участь адвоката у судових засіданнях), складання, оформлення відзиву, заяв, клопотань з процесуальних питань, а також заперечень проти заяв і клопотань, складання та подання адвокатського запиту згідно фіксованих сум зазначених у Додатку №1 від 16.05.2022 до договору про надання правничої допомоги в цивільному судочинстві б/н від 16.05.2022 року.

27.05.2022 року від сторони позивача надійшла відповідь на відзив. У вищевказаній відповіді сторона позивача ознайомившись з наданим стороною відповідача відзивом на позовну заяву вважає твердження зазначені у такому відзиві необґрунтованими виходячи з наступного. Так, позивачка отримала у спадщину після смерті свого чоловіка ОСОБА_5 , земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 площею 0,10 га з цільовим призначенням для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд кадастровий номер: :06:003:0832. На твердження сторони відповідача про те, що ними не додано належних доказів щодо прийняття спадщини після смерті чоловіка ОСОБА_5 заявляє, що заяву про прийняття спадщини вона подала, а документи, що підтверджували б успадкування нею майна її чоловіка мала отримати у березні, але у зв`язку з введенням воєнного стану та закриттям спадкових реєстрів нотаріус не в змозі їх видати. На підтвердження даних обставин надала копію Постанови приватного нотаріуса Яворівського нотаріального округу Львівської області Яксманицького Р.С. № 304/02-14 від 23.05.2022 року про те, що спадкова справа після смерті чоловіка - ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 є заведеною на підставі її заяви про прийняття спадщини від 13.09.2021 року №1372. Станом на 23.05.2022 року інші спадкоємці із заявою про прийняття спадщини не звертались. Перешкоди у користуванні даної земельної ділянки полягають у тому, що через приватизацію ОСОБА_2 , частини спільного заїзду і встановлення такою сітки, ширина заїзду до нашого будинковолодіння становить лише 2,5м, що не відповідає нормам ДБН. Більше того цю сітку посували неодноразово на більшу відстань. На твердження сторони відповідача, що даний спір вже розглядався постійною депутатською комісією Мостиської міської ради Львівської області з питань земельних відносин, екології, будівництва, архітектури та просторового планування, зазначає, що головним спеціалістом відділу земельних ресурсів було Мостиської міської ради Венгрин Л. було наголошено гр. ОСОБА_2 знести бетонний стовпець, однак остання не тільки не знесла його, а обгородила сіткою та посадила туї. Враховуючи наведене, просили позов задоволити в повному обсязі. Щодо судових витрат, які сторона позивача очікує понести, то такий складається із судового збору - 1984 гривні 80 коп. та витрат на правову допомогу у зв`язку із розглядом справи, що становить 20 000 грн.

07.06.2022 року від сторони відповідача надійшло заперечення на відповідь на відзив. У вказаному запереченні сторона відповідача наголошує на безпідставність позовних вимог позивачки. Вказує, що остання у відповіді на відзив знову ж таки зазначає, що підпис її покійного чоловіка ОСОБА_5 на акті-передачі межових знаків на зберігання був підроблений. Проте, звертає увагу суду на те, що позивачкою не надано жодного належного та допустимого доказу чи відповідного висновку експерта у підтвердження того, що підпис на акті прийому-передачі межових знаків на зберігання, який є наявний в матеріалах приватизації земельної ділянки ОСОБА_2 , виконаний не ОСОБА_5 , або виконаний іншою особою з наслідуванням, а посилання на факт звернення її чоловіка із заявою до ВП №1 Яворівського РВП ГУ НП з приводу вищевказаного є необґрунтованими, оскільки сам факт звернення у правоохоронні органи не підтверджує, що проти ОСОБА_5 були вчинені злочинні дії. Зазначає, що посилання позивачки на те, що відповідачкою було приватизовано «частину спільного заїзду загального користування» є безпідставними, необґрунтованими та таким, що базується лише на формальних, абстрактних та заплутаних міркуваннях, не підтверджених ані доказами, ані законодавством України, а також намаганням заплутати суд за допомогою підміни понять, фактів на власний суб`єктивний розсуд. Як вбачається із долученого позивачкою плану забудови земельної ділянки від 16.10.1967 року на ім`я ОСОБА_10 , жодного «спільного заїзду загального користування» там не передбачено. Щодо посилань позивачки на те, що відповідачкою чиняться їй перешкоди у користуванні її земельною ділянкою, шляхом встановлення бордюрів не знайшли свого підтвердження (фото таблиця долучається). З вказаної фототаблиці вбачається відсутність будь яких бордюрів про які зазначає позивачка, що свідчить про те, позивачка вводить суд в оману. Слід зазначити, що позивачкою у позовній заяві заявлені позовні вимоги щодо усунення перешкод у користуванні її земельною ділянкою, шляхом знесення огорожі-сітки по довжині 17,39 м, однак такої огорожі-сітки там не існує, а тому не зрозуміло про яку саме огорожу-сітку йде мова, оскільки з фототаблиці вбачається відсутність такої. Просила відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

14.06.2022 року від сторони позивача надійшло пояснення на заперечення. У вказаному поясненні сторона позивача вважає твердження сторони відповідача необґрунтованим. На твердження відповідачки про те, що її чоловік був присутній при погодженні меж, заявляє, що такий, не тільки не був повідомлений про дату та час проведення робіт із закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), але й був відсутній при закріпленні межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Це свідчить про те, що підпис ОСОБА_5 на акті прийомі-передачі межових знаків на зберігання був підроблений. На твердження відповідачки, що нею (позивачкою) не долучено доказу, що свідчить про підроблення підпису чоловіка ОСОБА_5 на акті прийому - передачі межових знаків, то зазначає, що такий тільки побачивши підпис на акті прийому-передачі межових знаків звернувся з заявою до ВП №1 Яворівського РВП ГУ НП у Львівській області. Окрім цього, в змісті Проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд гр. ОСОБА_2 у АДРЕСА_2 кадастровий номер: :06:003:0045 розробленим ФОП « ОСОБА_11 », можна побачити, що на 14 сторінці є розміщено акт встановлення (відновлення) та погодження меж земельної ділянки ОСОБА_2 , однак на 14-й сторінці в дійсності в даній документації є Викопіювання з кадастрової карти, а Акту встановлення (відновлення) та погодження меж земельної ділянки в даній документації взагалі немає. Таким чином, вважає, що документація ОСОБА_2 була розроблена з порушенням вимог законодавства. Щодо тверджень відповідачки про безпідставність та необґрунтованість приватизації нею частини спільного заїзду загального користування: на кадастровому плані її земельної ділянки на описі меж вказано, що землі від Б до В по довжині 21,96 є землями загального користування (заїзд). Однак на схемі прив`язці межових знаків та об`єктів і контурів місцевості можна побачити, що заїзд по довжині 17,39 є приватизований ОСОБА_2 і звужений до 2,5 м. Щодо долученого плану забудови земельної ділянки від 16.10.1967 року і тверджень відповідачки про те, що на ньому взагалі не передбачено жодного заїзду, зазначає, що на даному плані навпаки хоча і не передбачено заїзд загального користування, однак на копії Генерального плану с.Мостиська 1994 року такий заїзд передбачений та тим більше по ширині 8м. Окрім цього, відповідачка додавала фото станом на 01.06.2022р., однак на одному з фото (по нумерації 4) немає сітки-огорожі, що свідчить про невідповідність фото заявленій даті. Таким чином, відповідачкою було порушене земельне законодавство при оформленні документів щодо меж її земельної ділянки та меж земельної ділянки її (позивачки) чоловіка, а також нею чиняться перешкоди у користуванні її земельною ділянкою, з огляду на що просила даний позов задоволити в повному обсязі.

16.09.2022 року через канцелярію суду сторона позивача подала заяву, в якій відмовилась від частини позовних вимог, зокрема відмовилась від позовних вимог щодо зобов`язання ОСОБА_2 , усунути перешкоди в користуванні спільною земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_2 , шляхом знесення огорожі - сітки по довжині 17,39 м. вздовж вулиці, зазначеної на схемі прив`язки знаків до об`єктів і контурів місцевості, про що була постановлена відповідно ухвала суду від 28.12.2022 року.

З огляду на відмову від частини позовних вимог, просила суд, ухвалити рішення яким скасувати рішення про державну реєстрацію земельної ділянки в АДРЕСА_2 , з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,10га з кадастровим номером: :06:003:0045, яка належить ОСОБА_2 , з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо цієї земельної ділянки, а також стягнути з відповідачки в її (позивачки) користь понесені судові витрати по даній цивільній справі (судовий збір, витрати на правничу допомогу).

ІІ. Пояснення учасників справи, пояснення свідків:

Позивачка ОСОБА_1 , та її представник-адвокат Кубара М.М. (ордер серії ВС №1107582 від 11.11.2021 року), в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили суд позов задоволити. Посилались на обставини, що зазначені в позовній заяві та відповіді на відзив.

Відповідачка ОСОБА_2 , та її представник-адвокат Голубінка Л.В. (ордер серії ВС №1142464 від 16.05.2022 року), в судовому засіданні позовні вимоги заперечили в повному обсязі, просили суд в задоволенні позову відмовити. При цьому посилались на обставини, що зазначені у відзиві на позов.

Представник третьої особи - Мостиської міської ради Львівської області, в судове засідання не з`явився, однак в матеріалах справи наявне клопотання, в якому такі просили розгляд справи проводити у їх відсутності. При ухваленні рішення по даній справі покладались на розсуд суду.

Представники - Управління з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, і Відділу №2 Управління в Яворівському районі Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, в судове засідання не з`явились, про причини неявок суд не повідомили.

Допитані в судовому засіданні свідки сторони позивача - ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , в судовому засіданні зазначили те, що їм відомо з приводу спору позивачки із відповідачкою щодо спільного заїзду. Вказаний спір триває близько 1 року. З приводу даного спору, то вказують, що з кожним роком заїзд між будинковолодіннями зменшувався за рахунок самовільного переміщення сітки між будинковолодінням відповідачкою ОСОБА_2 . Вказували на те, що колись даний заїзд був значно ширший, ніж на даний час.

Допитані в судовому засіданні свідки сторони відповідача - ОСОБА_6 , ОСОБА_15 і ОСОБА_16 , в судовому засіданні також підтвердили, що між сторонами по справі існує спір щодо заїзду. З приводу спору зазначили те, що жодних протиправних дій відповідачка ОСОБА_2 , не вчинила. Така у встановленому законом порядку оформила право власності на земельну ділянку, де знаходиться її будинковолодіння, в тому числі і спірний заїзд. При погоджені технічної документації на вказану земельну ділянку вони, свідки, проставляли свої підписи, при погоджені меж.

ІІІ. Процесуальні дії у справі:

05.04.2022 року згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану цивільну справу передано для розгляду судді Білоусу Ю.Б.

Відповідно до вимог ст.187 ЦПК України судом направлявся запит до органу Державної міграційної служби України у Львівській області з метою отримання інформації про зареєстроване місце проживання відповідачки ОСОБА_2 , відповідь на котрий 18.04.2022 року надійшла на адресу суду.

19.04.2022 року ухвалою суду відкрито провадження по даній справі та визначено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

01.06.2022 року задоволено клопотання сторони позивача про проведення судового засідання в режимі відеоконференції.

23.06.2022 року закінчено підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду, задоволено клопотання сторін по справі про виклик свідків.

20.06.2022 року, 04.07.2022 року, 04.08.2022 року, 13.09.2022 року, 06.10.2022 року та 27.12.2022 року задоволено клопотання сторони позивача - адвоката Кубари М.М. про проведення судових засідань в режимі відеоконференції.

28.12.2022 року закрито провадження у даній цивільній справі в частині позовних вимог про усунення перешкод у користуванні земельної ділянки.

Мотивувальна частина

ІV. Установлені фактичні обставини справи і зміст правовідносин, що виникли між сторонами, із посиланням на докази, у тому числі й ті, що відхилені судом, а так само і оцінка аргументів сторін:

Суд, дослідивши усі надані йому докази, оцінивши їх з точки зору належності, допустимості і достовірності, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному та безпосередньому дослідженні усіх обставин справи, які мають значення для правильного вирішення спору, керуючись законом, при цьому, створивши учасникам справи всі необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав та виконання обов`язків, виходив із такого.

У відповідності з пунктом 1 статті 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Відповідно до положень ст.1 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з цим принципом норми цивільного законодавства не передбачають такого способу захисту як визнання дійне законними.

Статтею 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У відповідності до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Громадянину ОСОБА_5 , відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯК №№935433, на праві власності належала земельна ділянка з кадастровим номером №:06:003:0832, площею 0,10га, цільове призначення - обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована у АДРЕСА_2 .

Підставою для видачі ОСОБА_5 вищевказаного Державного акту слугувало рішення №33 сесії Мостиської міської ради сесії 5 скликання №145 від 06.07.2010 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 , помер, що стверджується матеріалами справи.

Спадкове майно, в тому числі земельну ділянку з кадастровим номером №:06:003:0832, площею 0,10га, цільове призначення - обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована у АДРЕСА_2 успадкувала дружина - ОСОБА_1 (позивачка), про що подала відповідну заяву в нотаріальну контору.

У зв`язку із введеним по всій території України воєнним станом не провела належної реєстрації вищевказаної земельної ділянки, що стверджується матеріалами спадкової справи та повідомленням нотаріуса.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 12.11.2019 року громадянці ОСОБА_2 , (відповідачці) на праві власності належить земельна ділянка з кадастровим номером::06:003:0045, площею 0,10 га, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

Підставою для набуття ОСОБА_2 (Відповідачкою) права власності на земельну ділянку з кадастровим номером::06:003:0045, площею 0,10 га, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 було Рішення №127 XLII-сесії VII-го скликання Мостиської міської ради Львівської області від 06 листопада 2019 року, на підставі якого відповідачці було затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в АДРЕСА_2 .

Вищевказаному рішенню передувало Рішення №75 XLII-сесії VII-го скликання Мостиської міської ради від 15 серпня 2017 року «Про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в АДРЕСА_2 гр. ОСОБА_2 ».

Позивачка ОСОБА_1 , та Відповідачка ОСОБА_2 , є суміжними землекористувачами.

Сторони про справі не заперечують, що між ними існує спір, щодо спільного заїзду між будинковолодіннями Позивачки і Відповідачки.

Відповідно до статті 13 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, і їх рівність перед законом. Основним Закон України гарантує кожному право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю відповідно до закону.

Відповідно до змісту статей 11, 15 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в ст.16 ЦК.

Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ст.321 ЦК України).

Частиною 1 статті 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до частини 2 статті 2 ЗК України суб`єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади.

Право власності на землю відповідно до статті 78 ЗК України - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Положеннями частини 2 статті 90 ЗК України визначено, порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.

Стаття 152 ЗК України - Держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

У Земельному Кодексі України закріплено, що власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України (ч.1 ст.153 ЗК України).

Аналіз наведених вище правових норм дає підстави для висновку, що суб`єктами цивільних відносин, у тому числі земельних відносин, можуть бути як фізичні, так і юридичні особи.

За змістом статей 42, 48 ЦПК України у справах позовного провадження учасниками справи в цивільному процесі є, зокрема, сторони, треті особи. Сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач.

Основною ознакою сторін цивільного процесу є їхня матеріальна і процесуальна заінтересованість у справі. Саме сторони є суб`єктами правовідносин, з приводу яких виник спір.

Статтею 175 ЦПК України встановлено, що викладаючи зміст позовної заяви, саме позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги.

Відповідач це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.

Відповідач є обов`язковим учасником цивільного процесу - його стороною. Основною ознакою сторін цивільного процесу є їхня особиста і безпосередня заінтересованість; саме сторони є суб`єктами правовідношення, з приводу якого виник спір. Крім того, відповідач є тією особою, на яку вказує позивач як на порушника свого права.

На позивачеві лежить обов`язок довести, що саме йому належить оспорюване право, а вказаний ним відповідач зобов`язаний виконати покладений на нього законом або договором обов`язок.

Частиною другою статті 51 ЦПК України передбачено, що якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача.

Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Встановивши, що позов пред`явлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача.

Такий висновок узгоджується із висновком Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у цивільній справі № 523/9076/16-ц.

Законодавець поклав на позивача обов`язок визначати відповідача у справі і суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких визначив позивач. Водночас якщо позивач помилився і подав позов до тих, хто відповідати за позовом не повинен, або притягнув не всіх, він не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про заміну неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідачів і суд таке клопотання задовольняє. Ініціатива щодо заміни неналежного відповідача повинна виходити від позивача, який повинен подати клопотання. У цьому клопотанні позивач обґрунтовує необхідність такої заміни, а саме, чому первісний відповідач є неналежним і хто є відповідачем належним. Подання позивачем такого клопотання свідчить, що він не лише згідний, але й просить про заміну неналежного відповідача належним.

З урахуванням принципу диспозитивності суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи.

Як зазначено вище, приписами статті 51 ЦПК України суд першої інстанції може залучити до участі у справі співвідповідача або замінити первісного відповідача належним відповідачем лише за клопотанням позивача.

У пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 вересня 2021 року в справа № 344/17464/15-ц (провадження № 61-11184св20) вказано, що «відповідно до частин першої - четвертої статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року в справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) зроблено висновок, що «пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження».

Виходячи з наведеного, якщо позивач не заявляє клопотання про залучення інших співвідповідачів у справах, в яких наявна обов`язкова співучасть, тобто коли неможливо вирішити питання про обов`язки відповідача, одночасно не вирішивши питання про обов`язки особи, не залученої до участі у справі в якості співвідповідача, суд відмовляє у задоволенні позову (постанова Верховного Суду від 26 січня 2022 року в справі № 457/726/17 (провадження № 61-43201св18).

З урахуванням вказаного визначення позивачем у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом.

За правилами статей 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до статті 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. У разі задоволення клопотання суд своєю ухвалою витребовує відповідні докази. Будь-яка особа, у якої знаходиться доказ, повинна видати його на вимогу суду.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показами свідків.

Докази мають бути належними, допустимими, достовірними і достатніми.

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Про допустимість доказів зазначено у статті 78 ЦПК України, згідно вимог якої, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом; обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).

Згідно з процесуальним законодавством сторони мають певні права та обов`язки, реалізація яких, як правило, залежить від самих учасників процесу.

Надання доказів на підтвердження доводів і обставин, на які позивач посилається як на підставу свої вимог, є обов`язком саме позивача, і їх ненадання є неналежним виконання процесуальних прав та свідчить про те, що позивач не вчиняє активних дій для доведення обґрунтованості своїх вимог перед судом.

Відповідно до п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

У рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Своїми процесуальними правами сторони під час розгляду вищевказаної цивільної справи розпорядились на власний розсуд.

Разом із цим, звертаючись до суду із даним позовом із позовними вимогами, зокрема, про скасувати рішення про державну реєстрацію земельної ділянки в АДРЕСА_2 , з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,10га з кадастровим номером: :06:003:0045, яка належить ОСОБА_2 , з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо цієї земельної ділянки, сторона позивача визначила відповідачем у справі лише ОСОБА_2 .

Належним відповідачем (співвідповідачем) в позові про скасування рішення про державну реєстрацію земельної ділянки, в даному випадку повинна бути також Мостиська міська рада Львівської області (підстави виникнення права власності на вказану земельну ділянку слугувало рішення органу місцевого самоврядування, серія та номер 127?виданий 06.11.2019, видавник Мостиська міська рада Львівської області), яку позивачка визначила у позові в якості третьої особи, проте клопотання про залучення такої в якості співвідповідача позивачка та її представник в ході розгляду справи не заявляли.

Заявлені позивачем вимоги безпосередньо стосуються прав і обов`язків органу місцевого самоврядування - Мостиської міської ради Львівської області, а отже такі вимоги не можуть бути розглянуті судом і вирішені у спорі позивача з третьою особою, яка в цій ситуації має бути залучена співвідповідачем, оскільки лише за наявності належного відповідача у справі суд у змозі вирішити питання про обґрунтованість чи необґрунтованість позовних вимог, без залучення такого належного відповідача позовні вимоги вирішені бути не можуть.

Відтак, вказаний орган не може бути позбавленим права при розгляді даного спору захищати свою правову позицію, як відповідач, заперечувати доводи позову, наводити свої доводи та міркування, доводити законність своїх дій тощо.

А тому при відсутності належних відповідачів, суд не дає правової оцінки обґрунтованості позовних вимог в цій частині та представленим позивачем доказам, оскільки така оцінка може бути надана судом під час розгляду справи з усіма належними відповідачами.

При цьому суд позбавлений права самостійно заміняти неналежного відповідача або залучати співвідповідача, оскільки така ініціатива повинна виходити від позивача, який повинен подати відповідне клопотання.

Слід зазначити, що вирішення даного спору належним чином без участі у справі належного відповідача, в даному випадку Мостиської міської ради Львівської області, було б прямим порушенням прав особи, яка не залучена до участі у справі у якості відповідача, і до якої мав би бути пред`явлений даний позов.

При цьому, не можна покладати на третіх осіб будь-яких матеріально-правових обов`язків, а також установлювати чи захищати їх права, тобто виносити рішення або ухвалу суду про права чи обов`язки цих третіх осіб.

Подібних висновків дійшов Верховний Суд, про що зазначив у постановах від 16 лютого 2022 року у справі № 464/6314/17 (провадження № 61-13581св21) та від 22.06.2022 року у справі №545/1575/21 (провадження 61-4168св22).

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи (постанова Верховного Суду від 17 листопада 2021 року в справі № 755/5684/18-ц).

Консультативна рада європейських суддів у Висновку № 11 (2008) до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень зазначила, що «якість судового рішення залежить головним чином від якості його вмотивування. Виклад підстав прийняття рішення не лише полегшує розуміння та сприяє визнанню сторонами суті рішення, але, насамперед, є гарантією проти свавілля. По-перше, це зобов`язує суддю дати відповідь на аргументи сторін та вказати на доводи, що лежать в основі рішення й забезпечують його правосудність; по-друге, це дає можливість суспільству зрозуміти, яким чином функціонує судова система» (пункти 34-35).

В рішенні ЄСПЛ «Суомінен проти Фінляндії» (№ 37801/97, 01.07.2003р. §36) зазначено, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доводів сторін на підтвердження їхніх позицій, - суд зобов`язаний виправдовувати свої дії і наводити обґрунтування своїх рішень.

Також в рішенні «Гірвісаарі проти Фінляндії" (№ 49684/99, 27.09.2001р. §30) ЄСПЛ вказує: «ще одне призначення належно обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам спору, що вони були почуті; також, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд судом вищестоящої інстанції; лише за умови винесення обґрунтованого рішення забезпечується публічний контроль за здійсненням правосуддя».

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність відмови в позові сторони Позивача, з наведених вище мотивів та підстав.

Відомості, які б спростовували даний висновок суду, відсутні, а інше вирішення спору не відповідало б таким засадам цивільного законодавства як справедливість, добросовісність та розумність (ст.3 ЦК України).

Інші доводи та посилання сторін суд залишає поза увагою з огляду на відсутність їх значення для вирішення спору.

V. Розподіл судових витрат між сторонами:

Щодо понесених Позивачкою судових витрат.

Відповідно до ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, а згідно з п.1 ч.3 ст.133 цього Кодексу - до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Частиною 8 ст.141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до положень ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Сторона позивача понесла наступні судові витрати по даній справі, зокрема: судовий збір у розмірі 1984 гривень 80 коп. та витрат на правову допомогу у зв`язку із розглядом справи, що становить 20 000 грн.

Однак, враховуючи вимоги ЦПК України і те, що у задоволенні позову стороні позивача було відмовлено у повному обсязі, понесені такої стороною судові витрати слід залишити за ними.

Щодо понесених стороною відповідача судових витрат.

У своїй заяві сторона відповідача просить стягнути з позивачки ОСОБА_1 понесені нею судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000 грн. згідно квитанцій від 17.06.2022 року, від 05.07.2022 року та від 23.08.2022 року (вид правничої допомоги: складання, оформлення відзиву на позовну заяву, виготовлення копій документів, що додаються до відзиву - 2 000 грн.; складання, оформлення та підготовка заперечення на відповідь на відзив, виготовлення копій документів - 1 000 грн.), а також 7000,00 грн. (участь адвоката у 7-ми судових засіданнях суду першої інстанції (представництво в суді).

Статтею 15 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Згідно з положеннями п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на правничу допомогу.

За положеннями ч.1 та 2 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч.3 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно із ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Також діючим законодавством передбачено, що при визначенні розміру компенсації суду слід враховувати (а сторонам доводити) розумність витрат, тобто відповідність понесених стороною витрат складності, обсягу та характеру наданої адвокатом (іншим фахівцем) допомоги. На доведення обсягу наданої правової допомоги суду може бути надано як доказ докладний письмовий звіт адвоката у конкретній справі, адресований клієнту.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (наприклад, квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При цьому недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам (наприклад, особисті розписки адвоката про одержання авансу).

При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява N 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Вимоги сторони відповідача щодо стягнення з позивачки судових витрат на оплату професійної правничої допомоги в сумі 10 000 грн. підтверджено наступними доказами:

- договором про надання правової допомоги від 16.05.2022 року;

- Додаток №1 до Договору про надання правничої допомоги в цивільному судочинстві датований 16.05.2022 року;

- Акт здавання-приймання виконаної роботи (наданих послуг) з детальним описом робіт від 13.09.2022 року;

- квитанції про оплату витрат на професійну правничу допомогу від 17.06.2022 року, від 05.07.2022 року та від 23.08.2022 року;

- ордером про надання правничої (правової) допомоги серії ВС №1142464 від 16.05.2022 року;

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року у справі №826/1216/16 зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

Крім того, відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду по справі №751/3840/15ц від 20 вересня 2018 року на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат.

Сторона позивача в повному обсязі заперечує щодо стягнення вищевказаних судових витрат в розмірі 10000 грн., про що подала відповідне письмове заперечення. У вказаному запереченні зазначає, що між відповідачкою та АО «Паславський Каралюс та партнери» підписано договір про надання правничої допомоги відповідачці у справі 16.05.2022 року. Предметом вказаного договору є надання правничої допомоги ОА «Паславський, Каралюс та партнери». За умовами п.4.1 вказаного договору за надання правничої допомоги Клієнт зобов`язаний виплатити Адвокатському об`єднанню гонорар (винагороду), сума якого встановлюється за домовленістю сторін або обумовлюється в окремому додатку до даного Договору, який є його невід`ємною частиною та може змінюватись під час виконання Договору. Така домовленість щодо гонорару була закріплена в подальшому в додатку до договору від 06.09.2022 року, який представник відповідача подала до суду, тобто через 4 місяці після укладення Договору про надання правничої допомоги від 16.05.2022 року та уже на стадії судового розгляду. Істотною умовою Договору укладеного на виконання робіт чи надання послуг є його ціна (сума). Така істотна умова договору була погоджена сторонами вищевказаного Договору тільки 06.09.2022 року. А отже з цього часу вважається що досягнуто домовленості по всіх істотних договору по надання правничої допомоги, а особливо в частині оплати таких послуг і з цього часу вважається укладеним такий договір. Як результат такого всі дії вчинені АО «Паславський, Каралюс і партнери» до

06.09.2022 року не містили такої істотної умови договору, як розмір гонорару (тобто ціна договору). А тому просить звернути увагу на те, що всі квитанції, які подані у підтвердження відповідачкою понесення витрат на надання професійної правничої допомоги датовано до 06.09.2022 року. Одночасно звертає увагу, що будь-яких авансових платежів зі сторони Клієнта на користь АО «Паславський, Каралюс та партнери» не передбачено Договором про надання професійної правничої допомоги від 16.05.2022 року. За таких обставин покликається на те, що неможливим є відшкодування витрат на професійну правничу допомогу за наданими послугами чи виконаними роботами до досягнення домовленості про розмір гонорару, як істотної умови договору, тобто до його укладення, Такі витрати носять інший, позадоговірний характер і не можуть охоплюватися наданим стороною відповідача Договором про надання правничої допомоги від 16.05.2022 року та Додатку №1 до цього Договору від 06.09.2022 року.

В свою чергу сторона відповідача вважає необґрунтованими заперечення сторони позивача щодо відмови у стягненні витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 грн. в користь відповідачки. Сторона позивача базує своє заперечення на заяву про розподіл судових витрат відповідача виключно на тому, що долучений стороною відповідача Додаток №1 до Договору про надання правничої допомоги в цивільному судочинстві б/н від 06.09.2022 (далі Додаток до Договору), укладений між Адвокатським Об`єднанням «Паславський, Каралюс і Партнери» та відповідачкою - ОСОБА_2 - 06.09.2022 (хоча насправді такий був укладений 16.05.2022 року). Слід зазначити, що в графі «назва» Додатку №1 до Договору про надання правничої допомоги в цивільному судочинстві б/н від 06.09.2022 року - допущена описка, а саме: зазначено - «Додаток №1 до Договору про надання правничої допомоги в цивільному судочинстві б/н від 06.09.2022 року», а повинно бути - «Додаток №1 до Договору про надання правничої допомоги в цивільному судочинстві б/н від 16.05.2022». Звертає увагу суду на те, що Додаток №1 до Договору про надання правничої допомоги в цивільному судочинстві б/н від 06.09.2022 - укладений 16.05.2022 року, про що свідчить сам Додаток до Договору, з якого вбачається, що в правому верхньому куті в графі «місце та дата укладення» Додатку до Договору - зазначена дата укладення даного Додатку до Договору, а саме: 16.05.2022 року. Вищевказана описка не стосується дати укладення Додатку до Договору, а допущена при написанні назви Договору про надання правничої допомоги в цивільному судочинстві б/н від 16.05.2022 у вищевказаному Додатку № 1, укладеному 16.05.2022 в графі «назва Додатку до Договору». Також, в Акті здавання-приймання виконаної роботи (наданих послуг) від 13.09.2022 року (долученому до заяви про розподіл судових витрат відповідача) вказано - «…склали цей акт про те, що надання Клієнту правничої допомоги згідно Договору про надання правничої допомоги в цивільному судочинстві б/н від 16.05.2022 року та Додатку №1 від 16.05.2022 року до цього Договору». Також, в розрахунку витрат на правничу допомогу віл 13.09.2022 року абз.2 зазначено, - «Згідно Договору про надання правничої допомоги в цивільному судочинстві від 16.05.2022 року, укладеного між ОСОБА_2 та Адвокатським об`єднанням «Паславський, Каралюс і Партнери» та Додатку №1 від 16.05.2022 року до цього договору надано правничу допомогу у цивільній справі № 448/315/22 (за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Мостиська міська рада Львівської області, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою)».

Проаналізувавши подані стороною відповідача докази на підтвердження понесених витрат на правничу професійну допомогу, а також думку сторін (заперечення і пояснення на заперечення) з приводу вказаних судових витрат, суд приходить до висновку що вимоги про стягнення витрат пов`язаних із наданням правничої допомоги у вищевказаному розмірі є обґрунтованими, належними доказами доведеними, та співмірними зі складністю справи і виконаних адвокатом робіт.

Щодо покликання сторони позивача на те, що додаток №1 до Договору про надання правничої допомоги в цивільному судочинстві укладений був лише 06.09.2022 року, а не 16.05.2022 року, як зазначає сторона відповідача, то таке на переконання суду не заслуговує на увагу з огляду на те, що стороною відповідача було доведено належними і допустимими доказами, що при укладенні і в подальшому вищевказаного Додатку №1 до Договору була допущена арифметична описка в даті і місяці.

Про те, що Додаток №1 до вищевказаного Договору був укладений саме 16.05.2022 року також в судовому засіданні підтвердила і сама відповідачка ОСОБА_2 , яка зазначила, що дійсно вказаного числа та місяця вона підписувала як Договір про надання правничої допомоги так і Додаток №1 до вказаного Договору.

Верховний Суд у постанові від 21.07.2020 у справі № 521/1074/17 зазначив, що, «описки - це помилки, зумовлені неправильним написанням слів. Виправленню підлягають лише ті описки, які мають істотний характер. До таких належить написання прізвищ та імен, адрес, найменувань спірного майна, зазначення дат та строків».

З огляду на вищенаведене, в користь відповідачки ОСОБА_2 з позивачки ОСОБА_1 слід стягнути 10 000 грн. понесених витрати на професійну правничу допомогу, а тому клопотання сторони відповідача підлягає до задоволення в повному обсязі, з наведених вище мотивів та підстав.

Керуючись статтями 12, 13, 76-81, 141, 258, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, суд -

у х в а л и в:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору - Мостиська міська рада Львівської області, Управління з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Львівській області та Відділ №2 Управління в Яворівському районі Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, про: скасування рішення про державну реєстрацію земельної ділянки, - відмовити повністю.

Понесені позивачкою ОСОБА_1 судові витрати залишити за такою.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мешканки АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , в користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , мешканки АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 (десять тисяч) гривень.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги до Львівського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

З текстом судового рішення можна ознайомитись в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням http://reyestr.court.gov.ua

Повне судове рішення складено 02 січня 2023 року

Відомості щодо учасників справи:

Позивачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мешканка АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 ;

Відповідачка: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , мешканка АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 ;

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору:

- Мостиська міська рада Львівської області, місцезнаходження: м.Мостиська, вул.Грушевського, 6, Яворівського району Львівської області, ;

- Управління з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, місцезнаходження: м.Львів, проспект Чорновола, 4, Львівської області;

- Відділ №2 Управління в Яворівському районі Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, місцезнаходження: м.Мостиська, вул.Грушевського, 22, Яворівського району Львівської області.

Суддя Юрій БІЛОУС