Справа № 408/6106/16-ц
Провадження № 2-п/0186/8/22
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 грудня 2022 року м. Першотравенськ

Першотравенський міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючої судді Кривошеї С.С.

при секретарі Кравченко А.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи Міністерство оборони України та ІНФОРМАЦІЯ_1 про перегляд заочного рішення Біловодського районного суду Луганської області від 31 липня 2017 року,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Першотравенського міського суду Дніпропетровської області з заявою, заінтересовані особи Міністерство оборони України та ІНФОРМАЦІЯ_1 про перегляд заочного рішення Біловодського районного суду Луганської області від 31 липня 2017 року у цивільній справі за позовом військового прокурора Луганського гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України до ОСОБА_1 , третя особа ІНФОРМАЦІЯ_1 про відшкодування майнової шкоди, яка спричинена вчиненням злочину.

В обґрунтування заяви заявник зазначає, що 31 липня 2017 року Біловодським районним судом Луганської області ухвалено заочне рішення про стягнення з нього на користь Міністерства оборони України майнову шкоду, завдану вчиненням злочину (кримінальне провадження №0000007), у сумі 609 000 (шістсот дев`ять тисяч) гривень 00 копійок.
З даним рішенням він категорично не згідний, оскільки обставини справи встановлені не у повному обсязі. В даному випадку суд, при розгляді даного питання підійшов шаблонно, без дослідження обставин які кардинально можуть змінити доказову базу самої справи.
На судове засідання, яке було призначено на 31 липня 2017 року він був повідомлений, через оголошення у пресі (станом на 31 липня 2017 року порядок даного виклику до суду регулювався ч.9 ст.74 ЦПК України).
Відповідно до ч.9 ст.74 ЦПК України відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається в суд через оголошення в пресі. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи.
Він зареєстрований та проживає за адресою: Хмельницька область, Староконстянтинівський район, с. Красносілка, з 11 липня 2000 року по теперішній час.
Крім того, відповідно до вироку Новопсковського районного суду Луганської області від 09 квітня 2015 року, вбачається, що він зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 .
Тобто при винесенні вищезазначеного заочного рішення суду було відомо про зареєстроване його місце проживання (перебування) та відповідно його виклик до суду відповідно до ч.9 ст.74 ЦПК України через оголошення у пресі відбулося в неналежний спосіб, тому він фізично був позбавлений можливості бути присутньому на суді та захищати свої інтереси.
Вважає, що судом не було вжито усіх законних методів для його повідомлення про розгляд даної цивільної справи.
Також зазначає, що у прокурора Луганського гарнізону були відсутні підстави для представництва інтересів Міністерства оборони України в суді.
Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (частина друга статті 19 Конституції України).
Пунктом 3 частини першої статті 131-1 Конституції України передбачено, що прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Питання представництва інтересів держави прокурором у суді врегульовано у статті 23 Закону України від 14.10.2014 № 1697-VII «Про прокуратуру» (далі - Закон), який набрав чинності 15.07.2015. Частина перша цієї статті визначає, що представництво прокурором держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом.
Згідно з абзацами першим та другим частини третьої статті 23 Закону прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загроз: і порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини.
Відповідно до абц. 1-3 ч.4 ст. 23 Закону прокурор здійснює представництві) інтереси громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.
Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владник повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесе. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.
Виключно з метою встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, прокурор має право отримувати інформацію, яка на законних підставах належить цьому суб`єкту, витребувати та отримувати від нього матеріали та їх копії.
Однак згідно аналізу заочного рішення Біловодського районного суду Луганської області від 31 липня 2017 року відсутні будь які посилання, що Міністерство оборони України не здійснює або неналежним чином здійснював захист своїх прав.
Крім цього, також відсутні будь які посилання, що судом підтверджено підстави для представництва прокурором інтересів Міністерства оборони України, а саме будь-які листи, повідомлення прокурора Луганського гарнізону до Міністерства оборони Україну, що існує порушене його право по поданому випадку і є необхідність звернення до суду.
У зв`язку із цим вважає, що у прокурора Луганського гарнізону були відсутні підстави для представництва інтересів Міністерства оборони України в суді у даній справі.
Судом визначено не вірно суб`єкта, який несе відповідальність за заподіяну шкоду внаслідок поводження із зброєю під час несення військової служби.
З аналізу змісту гл. 82 ЦК України «Відшкодування шкоди» вбачається, ще законодавець розрізняє поняття «особа, яка завдала шкоду» та «особа, яка відповідає за шкоду». Статтями 1187, 1188 ЦК України обов`язок з відшкодування шкоди покладається не на безпосереднього заподіювана, а на іншу вказану в законі особу - власника джерела підвищеної небезпеки. Ці норми встановлюють покладення відповідальності за завданні шкоди незалежно від вини заподіювана.
Так, відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є юридична або фізична особа, що експлуатує такий об`єкт в силу наявності права власності, користування (оренди), повного господарського відання, оперативного управління або іншого речового права.
Тобто, володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є не лише його власник, але й інша фізична чи юридична особа, яка на відповідній правовій підставі володіє цим об`єктом.
Вирішуючи питання про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, національні суди повинні встановити, хто та на якій правовій підставі володіє відповідним транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Органами, які здійснюють управління військовим майном згідно зі статтею 1 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» є Кабінет Міністрів України та Міністерство оборони України.
Відповідно до частини другої статті 2 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» Міністерство оборони України як центральний орган управління ЗСУ здійснює відповідно до закону управління військовим майном, у тому числі закріплює військове майно за військовими частинами (у разі їх формування, переформування), приймає рішення щодо перерозподілу цього майна між військовими частинами ЗСУ, зокрема у разі їх розформування.
Згідно зі статтею 3 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» військове майно закріплюється за військовими частинами ЗСУ на праві оперативного управління (з урахуванням особливостей, передбачених частиною другою цієї статті). З моменту надходження майна до ЗСУ і закріплення його за військовою частиною ЗСУ воно набуває статусу військового майна.
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» військове майно - це державне майно (зокрема, всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси), закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України (далі також - ЗСУ).
Відповідно до частини другої статті 14 Закону України «Про Збройні Сили України» майно, закріплене за військовими частинами ЗСУ, є державною власністю і належить їм на праві оперативного управління.
Згідно з частиною першою статті 137 Господарського кодексу України правом оперативного управління визнається речове право суб`єкта господарювання, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом) для здійснення некомерційної господарської діяльності, у межах, встановлених цим кодексом та іншими законами, а також власником майна (уповноваженим ним органом).
Відповідно до статті 5 Закону України «Про господарську діяльність у Збройних Силах України» за шкоду і збитки, заподіяні правам та інтересам фізичних і юридичних осіб та державі, військова частина як суб`єкт господарської діяльності несе відповідальність, передбачену законом та договором.
Враховуючи те, що військові частини володіють на праві оперативного управління закріпленим за ними Міністерством оборони України військовим майном, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, вони несуть відповідальність згідно з частиною другою статті 1187 ЦК України.
У контексті даної справи, діяльність із використання, зберігання й утримання ним зброї має ознаки джерела підвищеної небезпеки. Враховуючи те, що військові частини володіють на праві оперативного управління закріпленим за військовим майном (в тому числі зброєю та боєприпасами до них), використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, вони несуть відповідальність згідно з ч.2 ст.1187 ЦК України.
Оскільки він буду військовослужбовцем, проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , то саме дана військова частина несе відповідальність за заподіяну майнову шкоду.
Відповідно до ч.ч.3,4 ст.284 ЦПК України учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновленні пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протятої і двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також половлений у разі пропуску з інших поважних причин.
Про існування рішення Біловодського районного суду Луганської області від 31.07.2022 року його представник адвокат Яцишин А.О. дізнався 04 серпня 2022 року, що підтверджується відповіддю Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 04.08.2022 року №ЕП-2/22, тому вважає, що строк для подачі заяви на перегляд заочного рішення Біловодського районного суду Луганської області був пропущений з поважних причин.
Просить суд поновити йому строк на подання заяви про перегляд заочного рішення Біловодського районного суду Луганської області від 31 липня 2017 року в справі №408/6106/16-ц та скасувати заочне рішення Біловодського районного суду Луганської області від 31 липня 2017 року в справі №408/6106/16-ц за позовом військового прокурора Луганського гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України до ОСОБА_1 , третя особа ІНФОРМАЦІЯ_1 про відшкодування майнової шкоди, яка спричинена вчиненням злочину та призначити дану справу до нового позовного провадження.
У судове засідання заявник ОСОБА_1 та його представник адвокат Яцишин Анатолій Олександрович не з`явились, адвокат Яцишин А.О. надав заяву про розгляд справи за відсутності заявника та його відсутності, заявлені вимоги підтримав у повному обсязі та прохав суд їх задовольнити.

Представник Міністерства оборони України з заявою ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Біловодського районного суду Луганської області від 31 липня 2017 року, не погодився та надав заперечення на заяву, в яких прохав суд відмовити ОСОБА_1 у задоволенні заяви про перегляд заочного рішення Біловодського районного суду Луганської області від 31 липня 2017 року у справі №408/6106/16-ц. В обґрунтування заперечень зазначив, що вважає, що доводи заявника ОСОБА_1 є необґрунтованими з наступних підстав.

У відповідності до ст.131-1 Конституції України, в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Організація та порядок діяльності прокуратури визначаються законом.

Статтею 23 Закону України «Про прокуратуру» визначено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Рішенням Конституційного Суду України від 8 квітня 1999 року за №3-рп/99 визначено, що прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Військовою прокуратурою Луганського гарнізону в ході вивчення матеріалів кримінального провадження №0000007 встановлений факт порушення законних інтересів держави в особі Міністерства оборони України щодо відшкодування витрат в сумі 609000,00 грн., у зв`язку із смертю потерпілого.

Пред`явлення військовою прокуратурою Луганського гарнізону даної позовної заяви в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції у спірних відносинах - Міністерства оборони України, викликано винятково захистом інтересів держави.

Щодо суб`єкта відповідальності, зазначає наступне.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» зброя та боєприпаси є військовим майном.

Міністерство оборони України як центральний орган управління Збройних Сил України здійснює відповідно до закону управління військовим майном, у тому числі закріплює військове майно за військовими частинами.

Військове майно закріплюється за військовими частинами Збройних Сил України на праві оперативного управління.

З моменту надходження майна до Збройних Сил України і закріплення його за військовою частиною Збройних Сил України воно набуває статусу військового майна. Військові частини використовують закріплене за ними військове майно лише за його цільовим та функціональним призначенням. Облік, інвентаризація, зберігання, списання, використання та передача військового майна здійснюються у спеціальному порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України.

Військові частини ведуть облік закріпленого за ними майна у кількісних, якісних, обліково-номерних та вартісних показниках і враховують по відповідних службах - продовольчій, речовій, квартирно-експлуатаційній, пально-мастильних матеріалів тощо.

Відповідно до ст. 20 Статуту Внутрішньої служби Збройних Сил України (Закон України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України») військовослужбовці під час виконання службових обов`язків мають право застосовувати заходи фізичного впливу, а також носити, зберігати та застосовувати спеціальні засоби, зброю в порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до Додатку 5 до Статуту внутрішньої служби «Порядок вручення особовому складові озброєння, бойової та іншої техніки» командир військової частини видає наказ про закріплення озброєння, бойової та іншої техніки за членами екіпажів (обслуг), водіями (механіками-водіями) та іншими особами і встановлює час та порядок урочистого вручення озброєння, бойової та іншої техніки особовому складові. Номер наказу й прізвища осіб, за якими закріплюються озброєння, бойова та інша техніка, заносяться до формулярів (паспортів). Назва стрілецької зброї, її серія, номер і дата вручення заносяться у документи, які посвідчують особу, а також у відомості закріплення зброї за особовим складом.

Таким чином, законодавством встановлено право військовослужбовців на носіння, зберігання та застосування зброї (врученої їм військовою частиною), але в порядку, встановленому законодавством.

Тому, оскільки відповідальність за скоєння злочину в даному випадку має індивідуальний характер, то відшкодування шкоди повинно здійснюватися саме ОСОБА_1 .

У судове засідання представник міністерства оборони України Зінченко С.О. не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, заявлені вимоги не визнав та прохав суд відмовити у їх задоволенні.

Представник ІНФОРМАЦІЯ_2 у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи 31 липня 2017 року Біловодським районним судом Луганської області було ухвалено заочне рішення у цивільній справі за позовом військового прокурора Луганського гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України до ОСОБА_1 , третя особа ІНФОРМАЦІЯ_1 про відшкодування майнової шкоди, яка спричинена вчиненням злочину, яким позовні вимоги військового прокурора Луганського гарнізону було задоволено та стягнуто з ОСОБА_1 на користь Міністерства оборони України майнову шкоду, завдану вчиненням злочину (кримінальне провадження №0000007), у сумі 609 (шістсот дев`ять тисяч) гривень 00 копійок.

У зв`язку зі збройною агресією Російської Федерації по відношенню до України, розпорядженням Голови Верховного Суду від 06.03.2022 року за №1/0/9-22 було змінено територіальну підсудність судових справ Біловодського районного суду Луганської області на Першотравенський міський суд Дніпропетровської області.
02 серпня 2022 року представник заявника адвокат Яцишин А.О. звернувся до Першотравенського міського суду Дніпропетровської області з заявою про отримання копії заочного рішення Біловодського районного суду Луганської області від 31 липня 2017 року у справі №408/6106/16-ц. Копія зазначеного рішення була направлення судом останньому 04 серпня 2022 року.
29 серпня 2022 року заявник ОСОБА_1 звернувся до Першотравенського міського суду Дніпропетровської області з заявою про перегляд заочного рішення Біловодського районного суду Луганської області від 31 липня 2017 року у справі №408/6106/16-ц.
Ухвалою Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 03 жовтня 2022 року було ініційовано розгляд справи про відновлення втраченого судового провадження у цивільній справі Біловодського районного суду Луганської області, справа №408/6106/16-ц за позовом військового прокурора Луганського гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України до ОСОБА_1 , третя особа ІНФОРМАЦІЯ_1 про відшкодування майнової шкоди, яка спричинена вчиненням злочину, та ухвалу суду було передано до канцелярії Першотравенського міського суду Дніпропетровської області для реєстрації цивільної справи про відновлення втраченого судового провадження вищезазначеної цивільної справи.

Ухвалою Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 04 листопада 2022 року було частково відновлено втрачене судове провадження в цивільній справі за єдиним унікальним номером 408/6106/16-ц, номер провадження 2/408/3/17, за позовною заявою військового прокурора Луганського гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України до ОСОБА_1 , третя особа ІНФОРМАЦІЯ_1 про відшкодування майнової шкоди, яка спричинена вчиненням злочину. Відновлено тексти процесуальних документів: ухвали Біловодського районного суду Луганської області по справі №408/6106/16-ц від 30 березня 2017 року; ухвали Біловодського районного суду Луганської області в справі №408/6106/16-ц від 28 квітня 2017 року; вироку Новопсковського районного суду Луганської області від 09 квітня 2015 року у справі №420/264/15-к відносно ОСОБА_1 ; рішення Біловодського районного суду Луганської області в справі №408/6106/16-ц від 31 липня 2017 року.
Статтею 288 ЦПК України визначено підстави за яких заочне рішення підлягає скасуванню, а саме, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

З огляду на роз`яснення, надані в абз. 5 п. 30 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року №2, суд скасовує заочне рішення, якщо визнає, що відповідач не з`явився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Зі змісту вказаної вище статті та роз`яснень Пленуму ВСУ вбачається, що скасування заочного рішення судом, який його ухвалив, можливе у випадку встановлення судом таких обставин одночасно: відповідач не з`явився в судове засідання, в якому ухвалено заочне рішення, та не повідомив про причини неявки з поважних причин; докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Дослідивши заяву про перегляд заочного рішення, матеріали справи, суд приходить до висновку, що будь-яких доказів, які б ставили під сумнів обґрунтованість прийнятого судового рішення, до заяви не долучено. Доводи, викладені відповідачем у заяві про перегляд заочного рішення, зводяться до незгоди з ухваленим рішенням суду по суті.

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд справи в розумний строк незалежним і безстороннім судом, створеним на підставі закону спору про громадянські права та обов`язки цивільного характеру.

Порушення пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод констатував Європейський суд з прав людини у справі «Устименко проти України».

Зокрема, ЄСПЛ вказав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного й обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи та постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий, лише коли він зумовлений особливими й непереборними обставинами (пункт 46 рішення у справі «Рябих проти Росії»).

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Желтяков проти України» від 09 червня 2001 року, зазначено, що право на справедливий розгляд судом, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися в контексті Преамбули Конвенції, яка, серед іншого, проголошує верховенство права як частину спільного спадку Договірних Держав. Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який, inter alia, вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів (рішення суду у справі «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania) [ВП], №28342/95, п. 61, ECHR1999-VII).

Виходячи з вищенаведеної практики ЄСПЛ, скасування рішення суду, що набрало законної сили, за відсутності факту істотності таких обставин, з мотивів неправильного застосування судом норм матеріального та/або процесуального права буде порушенням принципу юридичної визначеності, тобто п.1 ст.6 Конвенції, а також ст.1 Першого протоколу до неї, оскільки у позивача після задоволення його вимог були законні сподівання на те, що його інтереси є остаточно захищеними.

В даній ситуації суд виходить з того, що оскільки підставами скасування заочного рішення є не належне повідомлення відповідача про судове засідання, та наявність істотних доказів у справі в обґрунтування заперечень проти вимог позивача, за відсутності зазначених обставин у сукупності суд не має законних підстав для скасування заочного рішення.

Також суд зазначає, що оскільки обґрунтування заяви про перегляд заочного рішення є фактично непогодженням з винесеним рішенням по суті, що є підставою для апеляційного оскарження рішення суду, тому у задоволенні заяви про перегляд заочного рішення слід відмовити.

Що стосується заявлених вимог щодо поновлення строку для звернення до суду з заявою про перегляд заочного рішення, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.3 ст.284 ЦПК України учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заявник ОСОБА_1 у своїй заяві зазначає, що про існування заочного рішення Біловодського районного суду Луганської області від 31 липня 2017 року, його представник адвокат Яцишин А.О. дізнався лише 04 серпня 2022 року, коли отримав його копію з Першотравенського міського суду Дніпропетровської області, тому прохав поновити йому строк на подання заяви про перегляд заочного рішення.

Суд вважає можливим поновити заявнику ОСОБА_1 строк на подання заяви про перегляд заочного рішення, оскільки матеріали справи не містять доказів отримання ним копії заочного рішення від 31 липня 2017 року.

На підставі викладеного, керуючись ч.1 ст.260, ч.3 ст.284, п.2 ч.3 ст.287, ч.1 ст.288 ЦПК України, - суд

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи Міністерство оборони України та ІНФОРМАЦІЯ_1 про перегляд заочного рішення Біловодського районного суду Луганської області від 31 липня 2017 року, задовольнити частково.

Поновити ОСОБА_1 строк на подання заяви про перегляд заочного рішення Біловодського районного суду Луганської області від 31 липня 2017 року по цивільній справі №408/6106/16-ц за позовом військового прокурора луганського гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України до ОСОБА_1 , третя особа ІНФОРМАЦІЯ_1 про відшкодування майнової шкоди, яка спричинена вчиненням злочину.

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересовані особи Міністерство оборони України та ІНФОРМАЦІЯ_1 про перегляд заочного рішення Біловодського районного суду Луганської області від 31 липня 2017 року по цивільній справі №408/6106/16-ц за позовом військового прокурора луганського гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України до ОСОБА_1 , третя особа ІНФОРМАЦІЯ_1 про відшкодування майнової шкоди, яка спричинена вчиненням злочину, відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СУДДЯ: С.С. КРИВОШЕЯ