Номер провадження: 22-ц/813/8276/22
Справа № 522/7460/21
Головуючий у першій інстанції Свячена Ю. Б.
Доповідач Пузанова Л. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.11.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя-доповідач) Пузанової Л.В.,
суддів: Кутурланової О.В.,
Орловської Н.В.,
секретар Зєйналова А.Ф.к.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє ОСОБА_2 , на заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 06 грудня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання непрацездатного батька,
встановив:

У квітні 2021 року, з врахуванням уточнень позовної заяви, поданих в травні 2021 року, ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання непрацездатного батька.
В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначив, що він є батьком відповідача та потребує матеріальної допомоги від нього, оскільки як пенсіонер і особа з інвалідністю 2 групи отримує пенсію у розмірі 1 712 грн, що недостатньо для забезпечення його мінімальних потреб для проживання. Інших джерел доходів не має.
Посилаючись на вимоги статті 202 СК України щодо обов`язку повнолітніх дітей утримувати батьків, які є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги, та на те, що його син такої допомоги йому не надає, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь аліменти в розмірі 1/4 частини від усіх видів його доходів щомісячно, але не менше 50% від встановленого законом прожиткового мінімуму, починаючи з дня подання позовної заяви, довічно.
Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 06 грудня 2021 року постановлено стягувати із ОСОБА_1 на користь непрацездатного батька ОСОБА_3 аліменти на його утримання в розмірі 1/4 частини від усіх видів доходів платника аліментів щомісячно, але не менше 50% встановленого законом прожиткового мінімуму, починаючи з 26.04.2021 року та довічно.
Ухвалою від 31 серпня 2022 року заяву представника відповідача про скасування заочного рішення суд залишив без задоволення.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Сокалюк Всеволод Петрович, просить заочне рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні заявлених позивачем вимог.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що розглянувши справу у його відсутність, в той час як він не був повідомлений належним чином про дату, час і місце розгляду справи, суд ухвалив рішення при неповному дослідженні обставин, що мають значення для справи, та зробив висновки при недоведеності обставин, що мають значення для справи, визнавши їх встановленими. Зокрема, суд не з`ясовував обставин щодо наявності підстав для застосування до спірних правовідносин положень статті 204 СК України, відповідно до якої повнолітні діти звільняються від обов`язку утримувати непрацездатних батьків, якщо вони ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків. Скаржник вказує на те, що він був позбавлений можливості заявити про наявність наведених обставин та надати докази на підтвердження того, що з 1994 року (з часу розірвання батьками шлюбу) позивач не приймав участь у його вихованні, не надавав йому ні матеріальної допомоги, ні моральної підтримки, не сплачував аліментів. Відповідач вважає необхідним звернути увагу суду апеляційної інстанції на його (відповідача) стан здоров`я та на те, що на його утриманні знаходяться мати, яка є особою з інвалідністю 2 групи, та бабця, яка є пенсіонером за віком , тяжко хворіє та потребує постійного стороннього догляду. Вказує на те, що позивач не надав достатньо доказів, які б підтверджували його дійсний майновий стан, обмежившись лише посиланням на розмір призначеної йому як особі з інвалідністю пенсії, в той час як він має на праві власності окрему квартиру та можливо у нього існують і інші джерела доходу. Не доведено позивачем також те,що він (відповідач) є єдиним, хто може і зобов`язаний надавати позивачеві допомогу.
Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.
В судове засідання позивач та його представник-адвокат Смірнов В.С. не з`явилися, останній направив на адресу суду заяву про розгляд справи без його участі. Апеляційну скаргу просив залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін (а. с.129).
Про дату, час та місце розгляду справи представник позивача адвокат Смірнов В. С. повідомлений шляхом доставлення судових повісток на офіційну електронну адресу та за допомогою sms-повідомлення (пункт 2 частини восьмої статті 128 ЦПК України).
Відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України, неявка до суду апеляційної інстанції сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених статтею 367 ЦПК України, апеляційний суд зробив висновок, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Рішення суду мотивовано тим, що позивач є особою з інвалідністю другої групи (непрацездатним) та отримує пенсію, розмір якої недостатній для забезпечення його мінімальних потреб для проживання, тому відповідач як син зобов`язаний йому надавати матеріальну допомогу. Суд вважав, що передбачені статтею 204 СК України підстави для звільнення відповідача від сплати аліментів відсутні.
В процесі розгляду справи суд встановив, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є особою з інвалідністю 2 групи загального захворювання та отримує пенсію по інвалідності, розмір якої станом на листопад 2020 року становить 1 712грн (а.с. 3-8).
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є сином позивача.
Відповідно до інформації, наданої на запит адвоката Смірнова В.С. Управлінням державної реєстрації Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) 17.12.2020 року за №08.1-4388УДР, на час звернення до суду з позовом про стягнення аліментів, позивач у зареєстрованому шлюбі не перебуває. Крім відповідача, у нього ІНФОРМАЦІЯ_3 народився син- ОСОБА_1 , який помер, що підтверджується актовим записом №333 від 13.04.2019 року (а. с. 9, 14).
Інші обставини судом не досліджувалися і не встановлювалися.
Суд провів заочний розгляд справи.
Статтею 51 Конституції України передбачено, що повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків.
Відповідно до частини першої статті 202 СК України, повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.
Отже, необхідною умовою для виникнення обов`язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є наявність двох обов`язкових підстав -непрацездатність батьків та потреба у матеріальній допомозі.
Положеннями статті 205 СК України передбачено, що суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін.
При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків.
За приписами статті 204 СК України, яка визначає підстави звільнення дочки, сина від обов`язку утримувати батьків, дочка, син можуть бути звільнені судом від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах, якщо буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків.
Дочка, син звільняються судом від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах, якщо буде встановлено, що мати, батько не сплачували аліменти на утримання дитини, що призвело до виникнення заборгованості, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, і така заборгованість є непогашеною на момент прийняття судом рішення про визначення розміру аліментів на батьків.
У виняткових випадках суд може присудити з дочки, сина аліменти на строк не більш як три роки.
Несплата аліментів на утримання дитини, що призвела до виникнення заборгованості, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, підтверджується довідкою, виданою органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем у порядку, встановленому законом.
Як роз`яснив Пленуму Верховного Суду України в постанові від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (стаття 202 СК України), не є абсолютним. У зв`язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо них (стаття 204 СК України), (пункт 21 постанови).
Аналіз наведених норм сімейного законодавства та відповідних роз`яснень з приводу їх застосування дає підстави зробити висновок про те, що єдиною підставою для звільнення повнолітніх сина чи дочки від обов`язку утримувати непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги, є ухилення останніх від виконання своїх батьківських обов`язків.
При цьому матеріальний та сімейний стан відповідачів у таких правовідносинах може бути врахований лише при визначенні розміру аліментів.
За приписами статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
В результаті судового розгляду цивільних справ судом ухвалюється рішення, яке за приписами статті 263 ЦПК України повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим та має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеного цим Кодексом.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.
Отже, ухвалення обґрунтованого рішення можливе лише на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, які мають значення для справи.
У спорі, що виник між сторонами, такими обставинами є: непрацездатність позивача та його потреба у матеріальній допомозі; коло осіб, від яких позивач відповідно до закону має право таку допомогу отримувати; можливе ухилення позивача від виконання своїх батьківських обов`язків щодо відповідача; матеріальний та сімейний стан сторін.
З огляду на матеріали справи та зміст ухваленого судом рішення, розглянувши справу у відсутність відповідача та не отримавши від нього письмово викладених заперечень, аргументів, пояснень та міркувань щодо предмета спору, суд обставини щодо можливого ухилення позивача від виконання своїх батьківських обов`язків щодо відповідача та щодо матеріального і сімейного стану відповідача, не досліджував та не встановлював.
Відповідно до положень частин першої-третьої статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Свою процесуальну поведінку при розгляді справи відповідач пояснює тим, що він не був належним чином повідомленим про дату, час та місце судових засідань та не знав про пред`явлені до нього позивачем вимоги, тому не міг висловлювати свої заперечення щодо них та надавати суду відповідні докази. Заперечення ОСОБА_1 полягають в тому, що він зі своїм батьком не спілкувався з червня 1994 року, з моменту розірвання батьками шлюбу. Стверджує, що позивач не приймав участі у його вихованні та ніколи не надавав йому ні матеріальної, ні моральної підтримки, а отже- ухилявся від виконання своїх батьківських обов`язків. Відповідач повідомив про те, що на його утриманні знаходиться його мати- ОСОБА_4 , яка є особою з інвалідністю 2 групи за загальним захворюванням та бабця ОСОБА_5 , 1943 року народження, яка є пенсіонером за віком, тяжко хворіє і потребує постійного стороннього догляду. Сам відповідач безпосередньо брав участь в антитерористичній операції та рішенням комісії МВС України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій працівників органів внутрішніх справ від 28.04.2015 року визнаний учасником бойових дій. Наразі, а саме: з 24 лютого 2022 року він перебуває на військовій службі, добровільно вступивши до лав Збройних Сил України. Після участі у бойових діях у нього загострились хронічні захворювання (бронхіальна астма середньої важкості та алергічний реніт, криптогенний гепатит та безкам`яний холецистит, які потребують періодичного вартісного лікування та обстеження.
У підтвердження наведених вище обставин відповідач надавав суду першої інстанції письмові докази (відомості №С7-112495-ф/л від 27.07.2022 року про зареєстрованих осіб та склад сім`ї відповідача; копію пенсійного посвідчення, виданого Пенсійним фондом України 30.03.2010 року на ім`я ОСОБА_4 та копію довідки МСЕ №098258, виданої Приморською МСЕК 13.01.1997року про встановлення ОСОБА_4 інвалідності 2 групи безстроково; копії виписок із історії хвороби ОСОБА_5 , складених закладами охорони здоров`я; копію посвідчення серії НОМЕР_1 , виданого на ім`я відповідача ГУМВС України в м.Києві 05.06.2015 року, яким підтверджено, що він має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни-учасників бойових дій; копії медичних документів щодо стану здоров`я відповідача; копію довідки, виданої відповідачеві військовою частиною Міністерства оборони України 15.03.2022 року за №535, яка підтверджує його перебування на військовій службі з 24.02.2022 року по теперішній час). Усі наведені вище письмові документи були додані до заяви відповідача про перегляд заочного рішення та досліджувалися судом першої інстанції при вирішенні цієї заяви (а. с. 56-77).
В суді апеляційної інстанції представник відповідача адвокат Сокалюк В.П., заявив клопотання про допит свідка ОСОБА_4 на предмет з`ясування обставин щодо ухилення позивача від виконання своїх батьківських обов`язків.
Враховуючи, що не будучи обізнаним щодо відкритого судом за заявою позивача провадження, відповідач був позбавлений можливості надати як свої заперечення проти пред`явлених до нього вимог, так і подати докази на підтвердження цих заперечень, та зважаючи на завдання та основні засади цивільного судочинства, колегія суддів задовольнила клопотання представника відповідача та заслухала показання свідка ОСОБА_4 - матері відповідача, яка пояснила, що після розірвання шлюбу із позивачем, в результаті поведінки останнього та його негативного відношення до неї і до сина, спілкування батька із сином припинилося. Участі у вихованні сина та в його утриманні позивач у добровільному порядку не брав, а з позовом про стягнення з нього аліментів до суду вона не зверталася. Підтвердила, що син матеріально утримує її та свою бабцю- ОСОБА_5 та проживає разом з ними у квартирі, яка є комунальною. Пояснила, що наразі місячний дохід відповідача становить біля 40 000грн.
Оцінивши прийнятий апеляційним судом доказ та додані відповідачем до заяви про перегляд заочного рішення письмові докази, колегія суддів зробила висновок про те, що належних та достатніх доказів, які б підтверджували факт ухилення позивача від виконання своїх батьківських обов`язків щодо відповідача, останній суду не надав, тому погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність передбачених статтею 204 СК України підстав для звільнення ОСОБА_1 від обов`язку утримувати батька та про те, що позивач як особа з інвалідністю, отримуючи пенсію по інвалідності у мінімальному розмірі, потребує матеріальної допомоги від сина.
Разом з тим, при визначення розміру аліментів, суд першої інстанції, всупереч вимогам статті 205 СК України, не врахував сімейний та матеріальний стан відповідача, на утриманні якого перебувають непрацездатні члени його сім`ї: мати та бабця, а сам він за станом здоров`я потребує додаткових витрат на проходження курсу лікування та підтримання свого фізичного стану.
Суд апеляційної інстанції вважає, що визначений судом першої інстанції розмір аліментів є значно завищеним та не відповідає таким загальним засадам цивільного законодавства, як справедливість, добросовісність та розумність, враховуючи, що позивач не вважав за необхідне спростовувати заперечення відповідача з приводу виконання ним своїх батьківських обов`язків щодо неповнолітнього сина.
З врахуванням встановлених судом першої та апеляційної інстанції обставин та зважаючи на положення норм матеріального права, що регулюють правовідносини, які виникли між сторонами, колегія суддів дійшла висновку, що ухвалене судом першої інстанції рішення слід змінити, зменшивши розмір визначених до стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів із 1/4 частини до 1/12 частини від усіх видів доходів платника аліментів щомісячно, вважаючи такий розмір достатнім вкладом відповідача в утримання позивача в межах отриманої судом інформації щодо розміру щомісячного доходу останнього.
При цьому колегія суддів враховує, що наявність інших осіб, від яких позивач має можливість одержувати утримання, судом не встановлена.
На підставі викладеного, керуючись статтями 367, 374, 376 ЦПК України, апеляційний суд
постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє ОСОБА_2 , частково задовольнити.
Заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 06 грудня 2021 року частково змінити, зменшивши розмір визначених до стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів із 1/4 частини до 1/12 частини від усіх видів доходів платника аліментів щомісячно.
В решті частині це ж рішення суду залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий Л. В. Пузанова

Судді: О.В. Кутурланова

Н. В. Орловська

Повний текст постанови складено 02 грудня 2022 року

Суддя Л. В. Пузанова