Справа № 464/645/22
пр.№ 2/464/727/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01.06.2022 року м.Львів

Сихівський районний суд м.Львова

суддя Тімченко О.В.

справа № 464/645/22

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, ОСОБА_3

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, ОСОБА_4

вимоги: визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням

Обставини справи

Позивач звернулася до Сихівського районного суду м.Львова із позовною заявою, в якій просить визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 , покликаючись на непроживання у житлі з жовтня 2020 року.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справу передано на розгляд судді Тімченко О.В.

Ухвалою суду від 23 березня 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (викликом) учасників справи. Заперечень проти такого порядку розгляду справи не поступило.

Одночасно залучено до участі у справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , якими позов підтримано.

З дотриманням вимог ст.272 ЦПК України відповідач отримав ухвалу про відкриття провадження у справі разом з позовною заявою з додатками, однак у встановлений строк - 15 днів та до даного часу своїми процесуальними правами не скористався та відзиву не подав, клопотань не заявлено.

Розгляд справи проводиться без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження, як це передбачено ч.13 ст.7 ЦПК України. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Мотиви та висновки суду

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ст.13 ЦПК України). Згідно із ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1 , виданим 12 лютого 2009 року Квартирно-експлуатаційним відділом м.Львова, та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» від 12 лютого 2009 року за № 21858558 квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності позивачу ОСОБА_1 та третім особам ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Сторони перебували у шлюбі, який розірваний рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 10 серпня 2020 року, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного суду від 28 січня 2021 року.

За відомостями Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУДМС України у Львівській області від 18 березня 2022 року, що узгоджується із витягом з реєстру Львівської міської територіальної громади за № 79389 від 21 січня 2022 року, відповідач ОСОБА_2 , зареєстрований у згаданій квартирі.

Факт непроживання відповідача у згаданій квартирі стверджується актами житлового органу Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Стрийська 71Б» від 02 грудня 2020 року № 18, 20 травня 2021 року, 10 серпня 2021 року № 24, 17 листопада 2021 року № 51, 17 січня 2022 року № 7, складеними в присутності сусідів. Сумніватися у достовірності даних актів у суду немає підстав.

Відповідно до положень ч.1 ст.156 ЖК України та ч.1 ст.405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Права власника жилого будинку, квартири, визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику права вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦК України. При цьому власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (ст.391 ЦПК України).

Зазначені норми матеріального права визначають право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі наведених норм права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме порушене право та з яких підстав.

Отже лише сам по собі факт реєстрації відповідача у спірному житлі без фактичного проживання у ньому, враховуючи намір позивача, як власника вільно володіти, користуватися, а також розпоряджатися таким житлом, перешкоджає у вчиненні ним таких дій, право позивача є порушеним.

За умовами ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд у постанові від 10 травня 2018 року у справі № 509/1916/16-ц дійшов висновку, що позивач - власник квартири, а відповідач - її колишній чоловік (колишній член сім`ї власника житлового приміщення), який зареєстрований у цій квартирі, слід застосувати положення ст.405 ЦК України.

Право користування чужим майном передбачено у ст.ст.401-406 ЦК України.

Згідно зі ст.405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником (ч.1). Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом (ч.2). Сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення (ч.2 ст.406 ЦК України).

Доказів на підтвердження укладення між відповідачем та власниками спірної квартири будь-яких договорів, на підставі яких за ним би зберігалося право користування спірним житлом, надано не було, і таких не здобуто судом під час розгляду справи.

Аналізуючи наведені вище норми закону та обставини справи, суд дійшов висновку, що відповідно із положеннями ст.64 ЖК України відповідач не є членом сім`ї позивача, не є співвласником, фактично не проживає у спірній квартирі більше року і факт його реєстрації у ній створює позивачу безумовні перешкоди у володінні та користуванні своїм майном.

При вирішенні даного спору суд приймає до уваги, що відповідачу на праві власності належить частина квартири АДРЕСА_2 , про що свідчать відповідні письмові докази, наявні у справі.

Отже, суд вважає за можливе здійснити захист порушеного права позивача шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування спірним житловим приміщенням, позов є підставним та підлягає задоволенню.

Неподання відзиву відповідачем не звільняє позивача від тягару доказування та розгляд справи здійснюється за наявними матеріалами. Інших обставин, які б мали значення для правильного вирішення справи суд не встановив. У матеріалах справи відсутні відомості, що б спростовували даний висновок суду, який узгоджується із такими засадами цивільного судочинства як справедливість, добросовісність та розумність (ст.3 ЦК України).

Судові витрати

У порядку ст.141 ЦПК України на відповідача слід покласти сплачені позивачем при подачі позову до суду документально підтверджені судові витрати за сплати судового збору.

Керуючись ст.ст.259, 263-265 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Позов задоволити.

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування жилим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 .

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 992,40 грн судового збору.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення, у такому разі суд підписує рішення без його проголошення.

Рішення набирає законної сили в порядку ст.273 ЦПК України.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_3

відповідач ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_3 (адреса для листування: АДРЕСА_4 )

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_3

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_5 , АДРЕСА_3

Повне судове рішення складено 01 червня 2022 року, що є датою його ухвалення, ухваленого за відсутності учасників справи, як це передбачено ч.5 ст.268 ЦПК України.

Суддя Олена ТІМЧЕНКО