ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 646/6475/19 Номер провадження 22-ц/814/2115/22Головуючий у 1-й інстанції Теслікова І.І. Доповідач ап. інст. Гальонкін С. А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2022 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Гальонкіна С.А.,

суддів Карпушина Г.Л., Кузнєцової О.Ю.,

при секретарі Гречці Є.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 25 січня 2021 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та поділ спільного майна подружжя,

В С Т А Н О В И В :

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2019 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та поділ спільного майна подружжя.

Позов обґрунтовано тим, що 14 червня 1997 року сторони уклали шлюб, однак спільне життя не склалося з причин несумісності характерів та через відсутність взаєморозуміння, різних поглядів на життя, шлюбні відносини припинені з січня 2019 року, спільне господарство не ведуть. Від шлюбу сторони мають повнолітню дитину. Вказує на те, що подальше спільне життя, збереження шлюбу та примирення є неможливе і суперечить її інтересам. За час шлюбу сторонами спільно набуте майно, а саме квартира за адресою: АДРЕСА_1 , загальна площа 111,5 кв.м. на підставі рішення виконавчого комітету Червонозаводської районної ради м. Харкова від 06 березня 2007 року. Угоди про добровільний поділ майна, що є спільною власністю подружжя, між сторонами не досягнуто. Вважає, що зазначене майно є спільною сумісною власністю та підлягає поділу між сторонами в рівних частках.

Просила суд, розірвати шлюб та здійснити поділ квартири за адресою: АДРЕСА_1 , визнавши право власності за ОСОБА_2 Ѕ частину приватної власності.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 25 січня 2021 року позовну заяву ОСОБА_2 задоволено.

Розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрований 14 червня 1997 року Харківським міським відділом реєстрації актів громадянського стану, актовий запис №687.

Визнано квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 загальною площею 111,5 кв.м. в порядку поділу спільної сумісної власності подружжя.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати по справі, що складаються з судового збору в розмірі 6531,40 грн.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг

Не погодившись з зазначеним рішенням його в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_1 . Просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Аргументи учасників справи

Узагальнені доводи апеляційної скарги

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач посилається на те, що суд першої інстанції порушив норми матеріального та процесуального права, необґрунтовано відмовив у долученні доказів та надав не правильну оцінку доказам поданим відповідачем. Зазначає, що квартира була придбана за кошти подаровані матір`ю відповідача. При цьому звертає увагу, що позивач зазначає про передачу їй коштів від матері для придбання квартири у 2007 року, тоді як майже вся вартість квартири була сплачена у жовтні 2006 року.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до такого висновку.

Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вбачається з доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 не погоджується з висновками суду лише в частині поділу майна подружжя.

Враховуючи, що відповідач не наводить жодних доводів та заперечень щодо задоволення рішення суду в частині розірвання шлюбу у суду апеляційної інстанції відсутні підстави переглядати рішення суду щодо задоволення зазначеної вимоги.

Встановлені обставини справи

З матеріалів справи вбачається, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 14 червня 1997 року Харківськім міським відділом реєстрації актів громадського стану , актовий запис № 687 (свідоцтво про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 від 14 червня 1997 року) (а.с. 60).

Квартира за адресою: АДРЕСА_1 , загальна площа 111,5 кв.м. зареєстрована на ОСОБА_1 на підставі рішення виконавчого комітету Червонозаводської районної ради м. Харкова від 06 березня 2007 року № 165, що підтверджується свідоцтвом про право власності б/н від 20 березня 2007 року (а.с.15-18,43-46).

Право власності на спірне майно було отримано під час перебування сторін у шлюбі.

Згідно нотаріально посвідченої заяви ОСОБА_3 , остання стверджує, що вона передала своєї дочці грошові кошти у сумі 400000,00 грн. для придбання квартири за адресою АДРЕСА_1 , проведення ремонту квартири та її облаштування. (а.с. 194)

У судовому засіданні під час допиту у якості свідка ОСОБА_3 повідомила про те, що грошові кошти у сумі 400000,00 грн. вона передала своєї доньці ОСОБА_2 у 2007 році для придбання квартири за адресою: АДРЕСА_1 , для її родини і належить на праві сумісної власності подружжя.

Згідно нотаріально посвідченої заяви ОСОБА_4 остання стверджує, що вона разом зі своїм чоловіком подарувала ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 425000,00 грн. на придбання власного житла, а саме квартири за адресою: АДРЕСА_1 . (а.с. 184)

У судовому засіданні під час допиту у якості свідка ОСОБА_4 повідомила про те, що вона разом зі своїм чоловіком подарувала ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 425000,00 грн. на придбання власного житла, а саме квартири за адресою АДРЕСА_1 . Грошові кошти саме подарувала сину, у зв`язку з тим, шо не довіряла невістці. Нотаріально посвідчений договір дарування не зберігся.

Позиція суду апеляційної інстанції

Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України).

Частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до положень частини 1 статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно із частинами 2, 3 статті 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Зміст статті 60 СК України вказує на презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, а тому позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя.

З матеріалів справи вбачається, що спірна квартира була придбання сторонами під час їх перебування у шлюбі в 2007 році. Однак відповідач в заперечення на позовні вимоги зазначає, що квартира є його особистою власністю.

Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Відповідно до пунктів 1-3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Згідно частини 1 статті 79 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За змістом статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частинами 1, 2 статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Аналізуючи матеріали справи колегія суддів звертає увагу на те, що як позивач так і відповідач на момент придбання квартири працювала та отримувала дохід, що не заперечується сторонами.

Наданими суду доказами та поясненнями свідків підтверджується, що як батьки позивача так і батьки відповідача надавали приблизно однакову суму коштів на придбання квартири та подальший її ремонт і облаштування.

У свою чергу, оформлення договорів та права власності на відповідача ОСОБА_1 не свідчить про те, що квартира є його особистою власністю.

За вказаних обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що спірна квартира є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки придбана під час перебування сторін у шлюбі та презумпція права спільної сумісної власності майна подружжя відповідачем не спростована.

Щодо інших доводів апеляційної скарги

Посилання ОСОБА_1 на те, що суд першої інстанції не прийняв подані ним докази та не врахував той факт, що кошти матір`ю позивача були передані після сплати основної суми вартості квартири є безпідставними, оскільки відповідачем не надано доказів, що передані ОСОБА_3 кошти були використанні не на придбання, ремонт та облаштування квартири.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції в повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані та підтверджені матеріалами справи. Рішення суду прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Зважаючи на наведене апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Щодо судових витрат

За правилами частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційний суд не змінює судове рішення та не ухвалює нове, розподіл судових витрат не здійснюється при розгляді цієї апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 25 січня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 02 грудня 2022 року

Головуючий С.А. Гальонкін

Судді Г.Л. Карпушин

О.Ю. Кузнєцова