Справа № 496/5310/22
Провадження № 2/496/1706/22
У Х В А Л А

07 листопада 2022 року м. Біляївка

Біляївський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Пендюри Л.О.

за участю секретаря Комашко Т.В.,

розглянувши заяву представника позивача Акціонерного товариства «ДТЕК Одеські Електромережі» Оляш Олексія Юрійовича про забезпечення позову,

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача «ДТЕК Одеські Електромережі» Оляш О.Ю. звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить, зокрема, визнати недійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна, укладений 14.05.2021 року між ОСОБА_1 (Продавець) та ОСОБА_2 (Покупець), посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Омаровою В.С.; скасувати державну реєстрацію права власності, оформлену записом про право власності №41947904 від 14.05.2021 року (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 58138534 від 14.05.2021) про право власності ОСОБА_2 на нерухоме майно, яким є нежитлове приміщення, площею 1539,9 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати за ТОВ «Мілан» право власності на нерухоме майно, яким є нежитлове приміщення, площею 1539,7 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Разом з позовною заявою від представника позивача «ДТЕК Одеські Електромережі» Оляш О.Ю. до суду надійшла заява про забезпечення позову, в якій він просить вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на нежитлове приміщення, площею 1539,9 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , власником якого є ОСОБА_3 , відповідно до державної реєстрації права власності, оформленої записом про право власності №41947904 від 14.05.2021 року (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер: 58138534 від 14.05.2021).

В обґрунтування заяви посилається на те, що рішенням господарського суду Одеської області від 21.09.2016 року по справі №916/1830/16 з ТОВ «Мілан» на користь ПАТ «Одесаобленерго» (в подальшому перейменованого на AT «ДТЕК Одеські Електромережі») стягнуто заборгованість у загальному розмірі 672558,15 грн. На підставі вказаного судового рішення було видано судовий наказ, який направлено на виконання до Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції. У відповідності до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (номер ідентифікаційної довідки: 125041468) станом на 23.05.2018 року за ТОВ «Мілан» було зареєстровано право власності на нерухоме майно, загальною площею 1539,7 кв.м, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 . 14.05.2021 року між ОСОБА_1 (Продавець) та ОСОБА_2 (Покупець) укладено договір купівлі-продажу нежитлових приміщень під №13, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 1539,9 кв.м, який було зареєстровано в реєстрі за №5881 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Омаровою В.С. Відповідно до п. 1 зазначеного Договору вказані нежитлові приміщення належать Продавцю на праві особистої приватної власності на підставі Свідоцтва про право власності на нежитлові приміщення, виданого виконавчим комітетом Одеської міської ради Одеської області 11.12.2003 року, зареєстрованого 25.12.2003 року в Одеському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості номер запису 268 неж стр.139 р. №686. На запит державного виконавця №12-27 від 21.09.2021 року Головним управлінням ДПС в Одеській області надано відповідь, що ОСОБА_1 (продавець за оспорюваним договором) не зареєстрована в Ізмаїльській ДПІ Головного управління ДПС в Одеській області, проте за даними Державного реєстру фізичних осіб - платників податків по АДРЕСА_2 зареєстрована громадянка ОСОБА_4 , що може свідчити про те, що такої особи, як ОСОБА_1 не існує, отже й договір, який було укладено від імені ОСОБА_1 слід вважати недійсним. АТ «ДТЕК Одеські Електромережі», як заінтересована особа, заперечує дійсність вищевказаного договору купівлі-продажу від 14.05.2021 року, у зв`язку із чим звернулось до суду із позовом про визнання правочину недійсним та застосування наслідків недійсності правочину. АТ «ДТЕК Одеські Електромережі» вважає, що належне ТОВ «Мілан» на праві власності майно було відчужено на підставі неіснуючих (підробних) документів всупереч діючому законодавству, оскільки з 12.03.1997 року зазначене майно належало ТОВ «Мілан». З метою недопущення реалізації нерухомого майна, загальною площею 1539,9 кв.м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , власником якого за інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно є ОСОБА_3 , АТ «ДТЕК Одеські Електромережі» вважає за необхідне звернутись із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на це нерухоме майно.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, прийшов до наступного висновку.

Згідно положень ч. ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вживати передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутись до суду.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Як роз`яснено в п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Частиною 3 ст. 150 ЦПК України передбачено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

З поданої до суду позовної заяви вбачається, що між сторонами наявний спір щодо визнання недійсними договору купівлі-продажу нерухомого майна, скасування державної реєстрації нерухомого майна та визнання права власності. На даний час нежитлове приміщення зареєстроване за відповідачем, який може здійснити відчуження нерухомого майна, а у разі визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна, унеможливить виконання рішення суду, а тому захід забезпечення позову є взаємопов`язаний з предметом спору.

Забезпечення позову за правовою природою є засобом запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

Згідно роз`яснень, даних у п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «»Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Мета забезпечення позову це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акту, а також перешкоджання спричинення значної шкоди позивачу.

При розгляді заяви про забезпечення позову вирішується лише питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову і не вирішуються матеріально-правові вимоги та наперед результат розгляду справи по суті позову.

За таких обставин, приймаючи до уваги предмет позову, суд вважає, що заява про забезпечення позову в достатній мірі обґрунтована необхідністю забезпечення позову, представником позивача викладено свої доводи щодо можливості настання несприятливих наслідків у разі незабезпечення позову, які дають підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення позову може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення. Заявлений спосіб забезпечення позову є співмірним із вимогами, які представник позивача заявив у позові, а тому суд вважає, що наявні правові підстави для задоволення заяви про забезпечення позову.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд також враховує інтереси власника спірного майна, на підставі чого вважає, що наявність заходів забезпечення позову на нежитлове приміщення без інших додаткових заходів не порушить його інтереси на період розгляду справи.

Підстав для застосування зустрічного забезпечення суд не вбачає.

Керуючись ст. ст. 149, 150, 153, 260, 261 ЦПК України, суддя -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву представника позивача Акціонерного товариства «ДТЕК Одеські Електромережі» Оляш Олексія Юрійовича про забезпечення позову задовольнити.

Накласти арешт на нерухоме майно, право власності на яке зареєстровано за ОСОБА_3 , а саме: нежитлове приміщення, загальною площею 1539,9 кв.м, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу серія та номер 5881, виданий: 14.05.2021 року, видавник: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Омарова Віолетта Султаналіївна, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 210.

Відповідно до ч. 1 ст. 157 ЦПК України, ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Копію ухвали направити до Біляївського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) для виконання, а сторонам для відома.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Одеського апеляційного суду через Біляївський районний суд Одеської області протягом п`ятнадцяти днів з дня складення її повного тексту.

Повний текст ухвали складено 07.11.2022 року.

Суддя Л.О. Пендюра