Справа № 336/2011/17
Пр. № 2/336/5/2022
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2022 року Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого - судді Щасливої О.В.,

розглянувши справу за позовом за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 , про визнання права власності на житловий будинок, будівлі та споруди,

В С Т А Н О В И В:

10 квітня 2017 позивач звернулася до суду з позовом про визнання права власності на новостворену нерухомість за адресою: АДРЕСА_1 .

В позові зазначила, що вона є учасником права спільної часткової власності на нерухоме майно за вказаною адресою, яке набула на підставі договору дарування від 24.04.2015 року, отримавши в дар від третьої особи 3/10 частин житлового будинку з господарськими спорудами. Іншим учасником спільної часткової власності є відповідач, якому належать 7/10 частин нерухомого майна на підставі договору дарування від 13.09.2005 року. У відповідності до договору дарування від 13.09.2005 року до складу нерухомого майна входять житловий будинок літ. А житловою площею 64,5 квадратних метрів, житлова прибудова літ. А1 житловою площею 11 квадратних метрів, гараж літ. В, навіс літ. Д, літня кухня літ. Е, вбиральня літ. Ж, сарай літ. З, водогін № 2, паркани №/№ 4, 5, 6, замощення 1, а у власність ОСОБА_2 перейшли житлова прибудова літ. А1 житловою площею 11 квадратних метрів, ганок до літ. А1, службова прибудова літ. а, житлова мансарда літ. мс, балкон до мансарди літ. мс, гараж літ. В, смотрова яма до гаражу літ. В, навіс літ. Д, Ѕ частина літньої кухні літ. Е, Ѕ частина вбиральні літ. Ж, Ѕ частина сараю літ. З, Ѕ частина водогону № 2, Ѕ частина паркану № 4, Ѕ частина хвіртки № 5, Ѕ частина замощення 1. Всі будівлі та споруди, що не перейшли у власність ОСОБА_2 , залишились у власності дарувальниці ОСОБА_3 , а в подальшому на підставі договору дарування від 24.04.2015 року перейшли у власність позивачки, що означає отримання нею у власність житлового будинку літ. А житловою площею 64,5 квадратних метрів, Ѕ частини літньої кухні літ. Е, Ѕ частини вбиральні літ. Ж, Ѕ частини сараю літ. З, Ѕ частини водогону № 2, Ѕ частини паркану № 4, Ѕ частини хвіртки № 5, Ѕ частини замощення 1, парканів №/№ 5 та 6. В проміжок часу між 2012 та 2014 роками ОСОБА_3 збудувала за вказаною адресою літню кухню літ. К та господарчий блок літ. Л, які були прийняті до експлуатації та зареєстровані на праві власності за ОСОБА_3 в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Протягом листопада 2016 року позивачка здійснила реконструкцію літньої кухні літ. К під житловий будинок літ К, який прийнятий в експлуатацію та зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Разом з тим, як свідчить витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, за позивачкою зареєстроване право власності лише на 3/10 частини житлового будинку літ. К, 3/10 частини житлового будинку літ. А з погребом літ. пг, господарчого блоку літ. Л., а під час реєстрації житлового будинку літ. К в Державному реєстрі речових прав на нерухомість державний реєстратор зажадав заяву співвласника нерухомості ОСОБА_2 про згоду на реєстрацію права власності за ОСОБА_1 на житловий будинок в цілому, проте відповідач такої заяви не надав, ухиляючись також і від оформлення документів на належні позивачці інші об`єкти нерухомого майна, а саме: житловий будинок літ. А з погребом пг, господарчий блок літ. Л.

Посилаючись на те, що житловий будинок літ. А з погребом літ. пг та господарчий блок літ. Л позивачка отримала на підставі договору дарування, а житловий будинок літ. К є новоствореним нерухомим майном, між тим оформити право власності в позасудовому порядку на вказану нерухомість не сталося можливим, просить про визнання за нею права власності на житловий будинок літ. А з погребом літ. пг, житловий будинок літ К, господарчий блок літ. Л за адресою: АДРЕСА_1 .

На підставі ухвали судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя Щасливої О.В. від 27.04.2017 року позов залишений без руху.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя Щасливої О.В. від 11.05.2017 року відкрито провадження в справі.

14 листопада 2017 року ОСОБА_2 подав зустрічний позов до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_3 , про усунення перешкод у здійсненні права власності, визначення порядку користування земельною ділянкою, знесення самовільних споруд, який ухвалою суду від 14.12.2017 року прийнятий до сумісного розгляду з первісним позовом.

В зустрічному позові ОСОБА_2 зазначив, що ОСОБА_1 здійснила самочинне будівництво нерухомого майна на земельній ділянці, що не була відведена їй для цієї мети, тому не має права на набуття права власності на них в порядку ст. 331 ЦК України. І так як самочинне будівництво порушує його право як учасника спільної часткової власності на нерухомість на вказаній земельній ділянці, просить в порядку ч. 4 ст. 376 ЦК України зобов`язати ОСОБА_1 знести самовільно збудоване нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: житловий будинок літ. А з погребом літ. пг, житловий будинок літ. К, господарчий блок літ. Л, а також визначити порядок користування співвласниками земельною ділянкою за означеною адресою.

Ухвалою суду від 14.12.2017 року зобов`язано товариство з обмеженою відповідальністю «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації» надати для огляду інвентарну справу будинку АДРЕСА_1 та забезпечити явку спеціаліста в судове засідання в справі.

На підставі ухвали суду від 22.02.2018 року провадження в справі зупинено до вирішення справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про визнання недійсним договору дарування частини земельної ділянки, визнання недійсною державної реєстрації права власності на земельну ділянку.

18 липня 2018 року в справі призначено судову технічну експертизу для вирішення питань, яку частину (як частка та у відсотковому вираженні) земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , займають будівлі, зазначені літерами К, Л у технічному паспорті, складеному ФОП ОСОБА_4 ; які варіанти порядку користування земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до співвідношення часток співвласників, за якого ОСОБА_2 належить 7/10 частин нерухомого майна, а ОСОБА_1 3/10 його частини, без урахування будівель літ. К та літ. Л у технічному паспорті, складеному ФОП ОСОБА_4 .?

Ухвалою суду від 18.07.2018 року прийнято відмову від позову ОСОБА_2 в частині вимоги про знесення житлового будинку літ. А на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 .

На підставі ухвали суду від 23.10.2019 року у зв`язку із змінами в цивільному процесуальному законодавстві та невизначенні змісту провадження при його відкритті постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, засідання в справі 23 жовтня 2019 року вважати підготовчим судовим засіданням.

В цей же день, а саме: 23 жовтня 2019 року, закрито підготовче провадження в справі, справу призначено до судового розгляду.

Ухвалою від 23.10.2019 року в справі призначено судову будівельно-технічну експертизу.

Ухвалою суду від 21.02.2021 року в задоволенні клопотання представника відповідача адвоката Тарасова Д.О. про зупинення провадження до розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про скасування будівельної декларації та скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно відмовлено.

ІНФОРМАЦІЯ_1 сталася смерть третьої особи ОСОБА_3 (а. с. 117).

Ухвалою від 22.02.2021 року в п`ятій Запорізькій нотаріальній конторі витребувано копію спадкової справи після смерті ОСОБА_3 .

Ухвалою суду від 03.06.2021 року в задоволенні клопотання представника відповідача адвоката Тарасова Д.О. про зупинення провадження до розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на земельну ділянку відмовлено.

Ухвалою суду від 23.12.2022 року зустрічний позов ОСОБА_2 на підставі його заяви залишений без розгляду.

В судове засідання позивач не з`явилася, надавши письмове звернення, яке містить прохання про задоволення позову і вирішення справи без її участі, а також згоду на укладення рішення при заочному розгляді справи.

Вказані обставини в силу ст. ст. 211, 223 ЦПК України є підставою для вирішення справи у відсутність позивача та її представника.

Відповідач, належним чином повідомлений про час та місце вирішення справи, до суду не з`явився з невідомих причин, відзиву на позов, клопотань про відкладення судового розгляду або про вирішення спору у його відсутність не надав.

За згаданих обставин зі згоди представника позивача, висловленої у його письмовій заяві, суд у відповідності до ст. 280 ЦПК України ухвалює про вирішення спору при заочному розгляді.

Від третьої особи 17 вересня 2020 року надійшли письмові пояснення, в яких ОСОБА_3 зазначала таке.

Заявлений ОСОБА_1 позов заснований на нормах матеріального та процесуального права і підлягає задоволенню. У відповідності до договору дарування від 13.09.2005 року ОСОБА_3 подарувала ОСОБА_2 визначені частини житлового будинку та господарських будівель і споруд, не передаючи у власність обдарованого частину земельної ділянки, у зв`язку з чим у відповідності до ст. 377 ЦК України він набув право власності на земельну ділянку площею, що становить площу земельних ділянок, зайнятих отриманими в дар будівлями та спорудами, а також необхідну для їхнього обслуговування площу. В проміжок часу між 2012 та 2014 роками ОСОБА_3 , якій належало право власності на 3/10 частини нерухомого майна та земельну ділянку в цілому, побудувала на земельній ділянці літню кухню літ. К та господарчий блок літ. Л, які прийняті до експлуатації та зареєстровані за ОСОБА_3 в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. На підставі договору дарування від 24.04.2015 року до ОСОБА_1 перейшло право власності на житловий будинок літ. А, Ѕ частини літньої кухні літ. Е, Ѕ частини вбиральні літ. Ж, Ѕ частини сараю літ. З, Ѕ частини водогону № 2, Ѕ частини паркану № 4, Ѕ частини хвіртки № 5, Ѕ частини замощення 1, парканів №/№ 5 та 6. На підставі цього ж договору третя особа подарила позивачці Ѕ частину земельної ділянки під нерухомим майном за адресою: АДРЕСА_1 . На підставі декларації про готовність до експлуатації об`єкта (житлового будинка літ. К) ОСОБА_1 як власник Ѕ частини земельної ділянки зареєструвала право власності на нього. Проте, як випливає з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, за ОСОБА_1 зареєстровано право власності лише на 3/10 частини житлового будинку літ. К, житлового будинку лі. А з погребом літ. пг, господарчого блоку літ. Л, тоді як їй належить право власності в цілому на вказані об`єкти. Представник третьої особи, належним чином повідомленої про час та місце проведення судового засідання, до суду не з`явився, надавши суду письмове звернення, яке містить прохання про вирішення справи у його відсутність, що в силу ст. 123 ЦПК України є підставою для розгляду справи без участі представника товарної біржі.

З`ясувавши обставини справи і перевіривши їх доказами, суд доходить висновку про обґрунтованість позову і необхідність його задоволення, виходячи з таких міркувань.

Статтею 328 ЦК України внормовано підстави набуття права власності, у відповідності до якої право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Як зазначено в договорі дарування від 13.09.2005 року, на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 , розташовані житловий будинок літ. А житловою площею 64,5 квадратних метрів, житлова прибудова літ. А1 житловою площею 11 квадратних метрів, гараж літ. В, навіс літ. Д, літня кухня літ. Е, вбиральня літ. Ж, сарай літ. З, водогін № 2, паркани №/№ 4, 5, 6, замощення 1 (а. с. 5-6 т. 1).

На підставі означеного договору у власність ОСОБА_2 перейшли житлова прибудова літ. А1 житловою площею 11 квадратних метрів, ганок до літ. А1, службова прибудова літ. а, житлова мансарда літ. мс, балкон до мансарди літ. мс, гараж літ. В, смотрова яма до гаражу літ. В, навіс літ. Д, Ѕ частина літньої кухні літ. Е, Ѕ частина вбиральні літ. Ж, Ѕ частина сараю літ. З, Ѕ частина водогону № 2, Ѕ частина паркану № 4, Ѕ частина хвіртки № 5, Ѕ частина замощення 1, які становлять 7/10 частин усього нерухомого майна.

Вказана частка в праві спільної часткової власності зареєстрована відповідачем в орендному підприємстві «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації» (а. с. 7 т. 1).

Вказаним договором право власності на земельну ділянку від дарувальниці до обдарованого не перейшло.

Право особи на земельну ділянку при придбанні житлового будинку, будівлі або споруди, що розміщені на ній, встановлено статтею 377 ЦК України в редакції, що діяла на момент укладення цього правочину, за змістом якої, якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування.

Обов`язковість державної реєстрації прав на нерухомість встановлена статтею 182 ЦК України.

У відповідності до висновку Верховного Суду в постанові від 13.11.2019 року в справі № 755/9215/15-ц підставами виникнення і припинення прав на земельні ділянки, як і прав на інші об`єкти нерухомого майна, розташовані на них, є передбачені законом юридичні факти, що підтверджуються відповідними документами. Право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами, форми яких у відповідності до ст. 126 ЗК України затверджуються Кабінетом Міністрів України. Згідно з частиною 1 статті 3 Закону України № 1952-ІУ речові права на нерухоме майно, їх обмеження та правочини щодо нерухомого майна підлягають обов`язковій державній реєстрації в порядку, встановленому означеним Законом. Зареєстровані речові права та їх обмеження мають пріоритет над незареєстрованими в разі спору щодо нерухомого майна (частина 7 ст. 3 Закону України № 1952-ІУ). З аналізу норм права вбачається, що для одержання у власність земельної у 2005 році недостатньо було лише факту укладення договору дарування, для виникнення такого права обдарований повинен був одержати документ, що посвідчує право власності державний акт, та здійснити державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно.

Означений правовий висновок суд у відповідності до приписів ст. 263 ЦПК України вважає за необхідне застосувати при розв`язанні подібних правовідносин.

Таким чином, суд доходить висновку про набуття відповідачем ОСОБА_2 внаслідок вказаного договору дарування права на земельну ділянку, чия площа дорівнює площі земельних ділянок під отриманими ним в дар нерухомими об`єктами та необхідній для догляду за ними площі.

Всі будівлі та споруди, що не перейшли у власність ОСОБА_2 , а саме: житловий будинок літ. А житловою площею 64,5 квадратних метрів, Ѕ частина літньої кухні літ. Е, Ѕ частина вбиральні літ. Ж, Ѕ частина сараю літ. З, Ѕ частина водогону № 2, Ѕ частина паркану № 4, Ѕ частина хвіртки № 5, Ѕ частина замощення 1, паркани №/№ 5 та 6, залишились у власності дарувальниці ОСОБА_3 , якій належало і право власності на земельну ділянку під нерухомим майном за адресою: АДРЕСА_1 .

Вказане нерухоме майно, що становить 1/3 частину нерухомості на вказаній земельній ділянці, на підставі договору дарування від 24.04.2015 року перейшли у власність позивачки (а. с. 8-10).

Як випливає з договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Кияниця Н.В., 24 квітня 2015 року ОСОБА_3 безоплатно передала у власність ОСОБА_1 Ѕ частину земельної ділянки № НОМЕР_1 площею 0,0503 га за адресою: АДРЕСА_1 . Відчужувана частина земельної ділянки належить дарувальнику праві приватної власності на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії І-ЗП № 034915, виданого Запорізькою міською радою 30 травня 2000 року на підставі рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради № 175/103 від 27.04.2000 року.

Наведене означає, що позивачка з моменту укладення договору дарування частки в праві спільної часткової власності на земельну ділянку набула право власності на Ѕ її частину при тому, що інша частина цієї ділянки залишилась у власності ОСОБА_3 .

Право власника на забудову земельної ділянки внормовано статтею 375 ЦК України, згідно з якою власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам.

Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно (частина 2 ст. 375 ЦК України).

Реалізуючи право, внормоване статтею 375 ЦК України, на здійснення забудови земельної ділянки ОСОБА_3 побудувала на земельній ділянці літню кухню літ. К та господарчий блок літ. Л, які прийняті до експлуатації на підставі декларації про готовність до експлуатації об`єкта, будівельні роботи на якому виконувалися на підставі повідомлення про початок їх виконання, та зареєстровані за ОСОБА_3 в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а. с. 11-19 т. 1).

ОСОБА_1 по мірі набуття права власності на земельну ділянку та розташоване на ній нерухоме майно на підставі згоди співвласника земельної ділянки ОСОБА_3 (а. с. 129-131 т. 3) здійснила забудову ділянки шляхом проведення реконструкції літньої кухні літ. К під житловий будинок літ. К, що прийнятий до експлуатації на підставі декларації про готовність до експлуатації об`єкта, будівництво якого здійснено на підставі будівельного паспорту, та зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а. с. 11-34 т. 1).

На підставі розпорядження районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району новоствореному об`єкту нерухомого майна житловому будинку літ. К присвоєно поштову адресу: АДРЕСА_1 (а. с. 33 т. 1).

Право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням, як випливає зі змісту частини 3 ст. 375 ЦК України.

Дотримання забудовниками наведених правил закону підтверджують надані суду фактичні дані.

З урахуванням викладеного суд може констатувати, що позивач у встановленому законом порядку набула право власності на житловий будинок літ. А з погребом літ. пг, господарчий блок літ. Л (на підставі договору дарування від 24.04.2015 року) та на житловий будинок літ К як на новостворене майно.

Як випливає із змісту ч. 3 ст.331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Разом з тим, як свідчить витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, за позивачкою зареєстроване право власності лише на 3/10 частини житлового будинку літ. К, 3/10 частини житлового будинку літ. А з погребом літ. пг, господарчого блоку літ. Л. (а. с. 34 т. 1).

В силу ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Зазначені положення закону узгоджуються з роз`ясненнями пункту 37 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07.02.2014 року, відповідно до якого власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

В силу ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також вправі звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, способом захисту яких може бути, зокрема, визнання права.

Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами.

Право власності набуте позивачем правомірно, проте відсутність згоди учасника спільної часткової власності на регістрацію за позивачем права неподільної власності на вказані об`єкти позбавляє позивача можливості реалізувати своє право повною мірою, що і зумовило її звернення до суду.

З огляду на встановлені судом обставини справи та відповідні їм правовідносини вимоги позивача ґрунтуються на положеннях закону, тому суд знаходить всі підстави для захисту її права в обраний нею спосіб.

Керуючись ст. ст. 15, 16, 328, 331, 392 ЦК України, ст. ст. 2, 4, 5, 10, 12, 13, 77-81, 263-265, 352, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , до ОСОБА_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок літ. А з погребом літ. пг, житловий будинок літ К, господарчий блок літ. Л за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Заочне рішення суду може бути переглянуте судом, який його ухвалив, за письмовою заявою відповідачів, поданою протягом тридцяти днів після його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручено в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Повне рішення суду складено 19 січня 2023 року.

Суддя О.В. Щаслива