Справа № 464/5610/20 Головуючий у 1 інстанції: Себара Л.В.
Провадження № 22-ц/811/2605/21 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2022 року м. Львів

Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді Бойко С.М.,

суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря Юзефович Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні без фіксування судового процесу звукозаписувальним технічним засобом цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства «Кредобанк» на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 11 червня 2021 року в справі за позовом акціонерного товариства «Кредобанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2020 року акціонерне товариство (далі АТ) «Кредобанк» звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача заборгованість за договором про встановлення ліміту кредитування (автоматичний овердрафт) у розмірі 6064,55 грн. та понесені судові витрати в розмірі 2102 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 11 травня 2016 року між публічним акціонерним товариством «Кредобанк», найменування якого було змінено на акціонерне товариство «Кредобанк», та ОСОБА_1 укладено договір №5575332 про встановлення ліміту кредитування (автоматичний овердрафт), згідно з яким відповідачу було встановлено максимальну суму ліміту кредитування (надано кредит) по рахунку в розмірі 30000 грн.

Договору №5575332 про встановлення ліміту кредитування (автоматичний овердрафт) від 11 травня 2016 року в банківській системі було присвоєно №5575332 від 11 травня 2016 року це номер, який заводиться в електронній системі банку з моменту, коли позичальник знімає перший раз зі свого рахунку гроші.

Відповідно до п.1.5 договору, ліміт кредитування по рахунку встановлюється терміном на 12 календарних місяців, починаючи з дати первинного встановлення поточної суми ліміту. Відповідно до п.1.19 договору, кредитні правовідносини та ліміт кредитування продовжують свою дію на строк, на який був встановлений, якщо жодна зі сторін до закінчення строку (п.1,5 договору) не подала письмових заперечень проти такого продовження, але не довше строку дії договору пакетного обслуговування (в разі його наявності). Відповідно до вимог п.1.16 договору, за користування кредитом, отриманим по цьому договору, клієнт сплачує банку проценти у розмірі 30% річних, але не пізніше останнього робочого дня місяця, наступного за місяцем нарахування процентів. Згідно умов п.1.17 договору, клієнт виконує свої зобов`язання по поверненню кредиту, сплати процентів, неустойки шляхом перерахування та/або внесення готівкою коштів на рахунок, визначений у п.1.1 договору.

Взятті зобов`язання щодо надання відповідачу грошових коштів були виконанні Банком в повному обсязі, що підтверджується випискою руху коштів по рахунку, позаяк, відповідач, всупереч п.1.1, п.1.3, п.1.16, п.1.18 договору, зобов`язання не виконав, кредит в порядку і в терміни, передбачені договором, не повернув, проценти за користування кредитом не сплатив.

Відповідно до умов договору (п.1.30), за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань за кредитними правовідносинами позичальник, крім відшкодування збитків, сплачує пеню в розмірі подвійної процентної ставки, визначеної п.1.16 договору, але не менше однієї гривні за кожний день прострочення.

Позивачем на адресу зареєстрованого місця проживання відповідача направлялися повідомлення-вимоги вих. №1365988 від 18.12.2019 року, вих. №1365988 від 24.01.2020 року, вих. №1365988/2 від 24.01.2020 року щодо дострокового погашення заборгованості, однак, такі повернулись на адресу банку без вручення.

Станом на дату подання позову, заборгованість за договором відповідачем не погашена та становить 6064,55 грн., яка складається з: 5025,46 грн. неповернута сума кредиту; 871,8 грн. прострочені відсотки; 168,3грн. пеня.

Заочним рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 11 червня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржив позивач АТ «Кредобанк», просить його скасувати з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги банку задовольнити в повному обсязі.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги покликається на те, що при пред`явлені позову до боржника були надані всі наявні документи, які підтверджують укладення кредитного договору між банком та боржником через встановлення кредитного ліміту, а також отримання ним грошових коштів та використання їх понад залишок, шляхом здійснення видаткових операцій. Після виникнення заборгованості, та з метою досудового врегулювання, банком скеровувались листи на адресу боржника, однак, такі повертались за закінченням строку зберігання, будь-яких документів, заяв, скарг, претензій, клопотань, спрямованих на врегулювання кредитних відносин, від боржника не надходило, жодних дій, спрямованих на добровільне погашення кредитної заборгованості, боржником не вчинено. Виписка руху коштів виступає як доказ підтвердження факту укладення, виконання умов кредитного договору та наявності заборгованості. Окрім того, виписка з особового рахунку є регістром аналітичного обліку, вміщує записи про операції, здійснені, протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. До того ж, згідно додатку №б/н до договору про встановлення ліміту кредитування (автоматичний овердрафт) №5575322 від 03.08.2016 року, боржник користувався рахунком № НОМЕР_1 , який зазначений також і у виписці руху коштів по рахунку № НОМЕР_1 , по якому боржником і здійснювались видаткові операції понад залишок, що і спричинило виникнення заборгованості.

Додатково повідомляє, що боржником був укладений не тільки цей кредитний договір, а й інші кредитні договори, за якими АТ «Кредобанк» надав боржнику грошові кошти, які теж не були ним повернуті.

В судове засідання апеляційного суду учасники справи повторно не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені, клопотань про відкладення розгляду справи від них не надходило, тому відповідно до вимог ч.2 ст.247, ч.2 ст.372 ЦПК України розгляд справи проведено апеляційним судом у відсутності учасників справи без фіксування судового процесу звукозаписувальним технічним засобом.

Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 22.11.2022 року, є дата складення повного судового рішення 02.12.2022 року.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення відповідно до вимог ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Частиною 1 ст.367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно вимог ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 13.01.2016 року заповнив опитувальник клієнта фізичної особи, в якому вказав свої особисті дані та зазначив, що планує скористатися розрахунково-касовим обслуговуванням (відкриття поточного/карткового рахунку).

Згідно руху коштів по рахунку вбачається, що по рахунку НОМЕР_1 з 10.05.2016 року по 26.02.2020 року здійснювалися фінансові операції.

Згідно додатку б/н до договору про встановлення ліміту кредитування №5575332 від 03.08.2016 року, банком встановлено максимальну суму ліміту кредитування в розмірі 30000 грн.

Згідно п.3 додатку, підписанням цього додатку клієнт підтверджує що з умовами та порядком надання послуг банком ознайомлений та погоджується. Додаток підпису відповідача не містить.

З наданого позивачем розрахунку вбачається, що ОСОБА_1 станом на 26.02.2020 року допустив заборгованість по договору овердрафту 5575332 в розмірі 5896,54 грн., в тому числі: 5025,46 грн. простроченої заборгованості по кредиту та 871,08 простроченої заборгованості по відсотках.

Згідно повідомлень вимог №1365988 від 18.12.2019 року, №1365988/2 від 24.01.2020 року, №1365988/3 від 18.12.2019 року, конвертів та фіскальних чеків встановлено, що банком відповідачу направлялися претензії, однак, такі ним не отримані, а повернуті у зв`язку із закінченням терміну зберігання.

З правил надання комплексних банківських послуг фізичним особам в АТ «Кредобанк» встановлено терміни, порядок та умови надання банківських послуг. Правила відповідачем не підписані.

АТ «Кредобанк», обґрунтовуючи позовні вимоги, вказав що 11.05.2016 року між банком та відповідачем укладено договір №5575332 про встановлення ліміту кредитування, однак, самого договору банк не надав.

Відповідно до ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно ст.ст.626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди згідно ч.1 ст.638 ЦК України.

У відповідності до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст.1056 ЦК України, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

За змістом ст.1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

В силу ст.ст.526,527 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Частиною першою статті 1048 ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України.

Статтею 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Таким чином, колегія суддів апеляційного суду акцентує увагу на тому, що з огляду на зазначені норми права, у позичальника виникає зобов`язання повернути кредитодавцю позику (кредит) в порядку, на умовах та в строк, що передбачені кредитним договором, і сплатити проценти за користування кредитними коштами.

Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Розподіл між сторонами тягаря доказування визначається предметом спору.

За загальним правилом, обов`язок (тягар) доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини.

Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, суд повинен всебічно і повно з`ясувати усі обставини, що складають предмет доказування, дослідити кожен доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості, окремо та всі докази у їх сукупності у порядку, передбаченому законом, що достеменно відображено у рішенні суду, яке оскаржується стороною позивача. Відхилення того чи іншого доказу, перевагу одного доказу над іншим має бути мотивованим.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про недоведеність факту укладення між сторонами кредитного договору, власне, на умовах, про які зазначає позивач, оскільки додаток до договору про встановлення ліміту кредитування №5575332 відповідачем не підписаний, надані позивачем документи не містять узгодженої сторонами суми кредиту, розміру відсотків за користування кредитними коштами та порядок їх нарахування, Правила надання комплексних банківських послуг фізичним особам у ПАТ «Кредобанк», затверджені рішенням правління ПАТ «Кредобанк» (протокол №02/2010 від 21.01.2010 року), які позивачем долучені до матеріалів справи, не можуть бути належним доказом узгодження між сторонами істотних умов кредитного договору: суми кредиту, розміру відсоткової ставки, періоду та порядку їх нарахування, а виписка про рух коштів по рахунку не відображає суми кредиту, розміру процентної ставки, періоду та порядку їх нарахування.

Отже, правильним є висновок суду першої інстанції про те, що відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді істотні умови договору, в тому числі ціну, яка встановлена у формі суми кредиту, сплати процентів за користування кредитними коштами та за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку доказам у справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування чи зміни немає, відтак, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст.367, 374 ч.1 п.1, 375, 381-383 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

апеляційну скаргу акціонерного товариства «Кредобанк» залишити без задоволення.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 11 червня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. Повний текст постанови складений 02 грудня 2022 року.

Головуючий С.М. Бойко

Судді: С.М. Копняк

А.В. Ніткевич