Справа № 344/5841/22
Провадження № 22-ц/4808/1175/22
Головуючий у 1 інстанції Кіндратишин Л. Р.
Суддя-доповідач Максюта
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2022 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючого (суддя-доповідач) Максюти І.О.,

суддів Василишин Л.В., Фединяка В.Д.,

секретаря Працун В.В.,

з участю представника апелянта ОСОБА_1 адвоката Круця В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця», регіональна філія «Львівська залізниця», виробничий структурний підрозділ «Івано-Франківській загін воєнізованої охорони» про скасування та визнання незаконними наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Круця Володимира Мироновича на ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області про закриття провадження, постановлену суддею Кіндратишин Л.Р. 20 вересня 2022 року у м. Івано-Франківськ Івано-Франківської області, повний текст якої складено 21 вересня 2022 року,

в с т а н о в и в :

19 травня 2022 представник ОСОБА_1 адвокат Круць В.М. подав позов до Акціонерного товариства «Українська залізниця», регіональна філія «Львівська залізниця», виробничий структурний підрозділ «Івано-Франківській загін воєнізованої охорони» про скасування та визнання незаконними наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Зазначає, що ОСОБА_1 працював на посаді інструктора з організації служби у ВСП «Івано-Франківський загін воєнізованої охорони» регіональної філії «Львівська залізниця» АТ «Українська залізниця» з 29 серпня 2007 року. З відповіді АТ «Українська залізниця», регіональна філія «Львівська залізниця» представнику позивача стало відомо про наявність відносно ОСОБА_1 оспорюваних наказів про застосування дисциплінарних стягнень.

Наказом (розпорядженням) №242ос від 20.04.2022 року ОСОБА_1 звільнено з роботи за п.3 ст.40 КЗпП України (систематичне невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку,якщо до працівника раніше застосовувались заходи дисциплінарного чи громадського стягнення).

Просив визнати незаконними та скасувати накази регіональної філії "Львівська залізниця" АТ "Українська залізниця" виробничого структурного підрозділу за №39 від 17.03.2022 про притягнення до дисциплінарної відповідальності керівного складу штабу загону; за №56 від 31.03.2022р. про притягнення до дисциплінарної відповідальності керівного складу штабу загону, за №66 від 19.04.2022 про притягнення до дисциплінарної відповідальності інструктора з організації служби сектору охорони вантажів і об`єктів штабу загону ОСОБА_1 ;

визнати незаконним та скасувати наказ за №242 ос від 20.04.2022 про припинення трудового договору щодо ОСОБА_1 ; поновити ОСОБА_1 на посаді інструктора з організації служби у ВСП «Івано-Франківський загін воєнізованої охорони» регіональної філії «Львівська залізниця» АТ « Українська залізниця»;

стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 20.04.2022 до фактичного поновлення в сумі 15807,32 грн (а.с.1-5).

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 20 вересня 2022 року провадження у справі закрито на підставі п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України (а.с.188-189).

Не погодившись з ухвалою суду представник ОСОБА_1 адвоката Круць Володимир Миронович подав апеляційну скаргу, у якій посилається на порушення норм процесуального права.

Вказує, що висновок суду про звернення позивача до неналежного відповідача (підрозділу,філії юридичної особи,яка не може бути стороною у цивільній справі) не відповідають обставинами справи, оскільки у позовній заяві чітко вказано: Акціонерне товариство «Українська залізниця», регіональна філія «Львівська залізниця»,виробничий підрозділ «Івано-Франківський загін воєнізованої охорони». Крім того, в оскаржуваній ухвалі зазначено, що представник позивача після закінчення з`ясування обставин у справі та перевірки їх доказами, перед виходом до нарадчої кімнати для ухвалення рішення, вказав, що позов подано до АТ «Українська залізниця».

При поданні позовної заяви, у зв`язку з обмеженим (закритим) доступом до офіційних реєстрів юридичних осіб, позивачем не було конкретизовано відповідача: вказано назву та адресу відповідача, яку взято із оспорюваних наказів, а також не зазначено коду ЄДРПОУ. Однак, у даному випадку, позовна заява підлягає залишенню без руху на підставі ч.1 ст.185 ЦПК України. Крім того, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є виключним правом позивача, а встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Апелянт звертає увагу суду на те, що звернення до належного відповідача АТ «Українська залізниця» (,адреса:м.Київ,вул.Єжи Гедройця,буд.5) з новим позовом позивачем буде пропущено строк позовної давності.

Провадження у справі відкрито 01 червня 2022 року, а 28 червня 2022 року ВСП «Івано-Франківський загін воєнізованої охорони» подано відзив із заперечення по суті позовних вимог, долучено довіреність та свідоцтво на представництво, суд прийняв відзив до уваги, проводились судові засідання, суд з`ясовував обставини справи та перевіряв докази. На етапі виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення рішення-суд закриває провадження у справі.

Представником відповідача Акціонерного товариства «Українська залізниця», регіональної філії «Львівська залізниця», виробничого структурного підрозділу «Івано-Франківській загін воєнізованої охорони» подано відзив на апеляційну скаргу (а.с.73-79).

Вказує, що в позовній заяві відповідачем у справі визначено Акціонерне товариство «Українська залізниця», регіональна філія «Львівська залізниця», виробничий структурний підрозділ «Івано-Франківський загін воєнізованої охорони», адреса: м.Івано-Франківськ, вул.Привокзальна,13 та зазначено,що код ЄДРПОУ невідомий, тобто власну назву та місцезнаходження саме виробничого структурного підрозділу «Івано-Франківський загін воєнізованої охорони».

У відзиві на позовну заяву від 21.06.2022, яка направлена також позивачу з усіма додатками було зазначено,що Івано-Франківський загін воєнізованої охорони є виробничим структурним підрозділом регіональної філії «Львівська залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» без статусу юридичної особи.

Тобто, ще до початку розгляду справи по суті позивачу було відомо з матеріалів справи про те, що позовна заява подана ним до неналежного відповідача.

Також вказує, що у разі пред`явлення позову до відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі. Враховуючи, що позивач звернувся з позовом до неналежного відповідача та за відсутності визначених процесуальним законом підстав для заміни судом неналежного відповідача належним, вважаю, що суд дійшов правильного висновку про закриття провадження у справі.

Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, ухвалу суду без змін (а.с.206-208).

У судове засідання не з`явився представник Акціонерного товариства «Українська залізниця», регіональна філія «Львівська залізниця», виробничий структурний підрозділ «Івано-Франківській загін воєнізованої охорони», про день, місце та час розгляду справи повідомлений належним чином.

Приймаючи до уваги, що неявка осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає апеляційному розгляду справи, апеляційним судом виконаний обов`язок щодо повідомлення осіб, які беруть участь у справі, про день, місце та час судового засідання, тому апеляційний суд розглянув справу за відсутності представника відповідача.

Вислухавши пояснення представника позивача, доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши, відповідно до ст.367 ЦПК України, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга є обґрунтованою, виходячи з таких підстав.

Закриваючи провадження у справі, суд виходив з положень п.1 ч.1 ст. 255 ЦПК України, встановивши, що позов заявлено до Акціонерного товариства «Українська залізниця» регіональна філія «Львівська залізниця» виробничий структурний підрозділ «Івано-Франківській загін воєнізованої охорони», який не є юридичною особою, не наділений цивільною процесуальною дієздатністю, відтак не може виступати стороною у цивільному процесі, дійшов висновку про наявність підстав для закриття провадження згідно п.1 ч.1 ст. 255 ЦПК України.

З таким висновком апеляційний суд не погоджується з огляду на таке.

Як встановлено з позовної заяви позивачем зазначено відповідача - Акціонерне товариство «Українська залізниця», регіональна філія « Львівська залізниця», виробничий структурний підрозділ « Івано-Франківській загін воєнізованої охорони», адреса : м. Івано-Франківськ, вул. Привокзальна, 13. (Разом з тим, зазначено, що код. ЄДРПОУ невідомий).

Акціонерне товариство «Українська залізниця» є юридичною особою, знаходиться за адресою: місто Київ, вул. Єжи Гедройця, будинок 5, та має відповідне найменування - Акціонерне товариство «Українська залізниця», .

Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України).

Юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку. Юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді (стаття 80 ЦК України).

Юридична особа підлягає державній реєстрації у порядку, встановленому законом. Дані державної реєстрації включаються до єдиного державного реєстру, відкритого для загального ознайомлення (частина перша статті 89 ЦК України).

Філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину її функцій. Філії та представництва не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення (частини перша-третя статті 95 ЦК України).

З урахуванням цивільно-правового статусу філій та представництв недопустимою є участь відокремлених підрозділів у певних процесуальних відносинах, оскільки це суперечить цивільно-правовій природі відокремленого підрозділу, як складової частини юридичної особи, що його створила.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що філії та представництва, які не є юридичними особами, не наділені цивільною процесуальною дієздатністю та не можуть виступати стороною у цивільному процесі. Тому справи, в яких відповідачем виступає філія чи представництво, не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, у зв`язку з відсутністю сторони у цивільному процесі, до якої пред`явлено позов, а отже неможливістю вирішення цивільного спору.

Згідно з пунктом першим частини першої статті 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Розгляду у суді підлягає лише такий спір, у якому позовні вимоги можуть бути або задоволені, або в їх задоволенні може бути відмовлено. Норма «заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства» (пункт 1 частини першої статті 186, пункт 1 частини першої статті 255 ЦПК України) стосується як позовів, які не підлягають розгляду за правилами цивільного судочинства, так і тих позовів, які суди взагалі не можуть розглядати (постанова Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 757/43355/16-ц).

З матеріалів справи встановлено, що ухвалою від 25.05.2022 року залишено позовну заяву без руху,надано строк для усунення недоліків з підстав несплати судового збору.

30 травня 2022 року позивачем усунуто недоліки, що зазначені в ухвалі суду.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 01.06.2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Призначено судове засідання на 29.06.2022 року (а.с.68).

Судом проводились судові засідання - 20 червня 2022 року, 11 липня 2022 року, 20 липня 2022 року,18 серпня 2022 року, 31 серпня 2022 року, 12 вересня 2022 року.

28 червня 2022 року представником відповідача адвокатом Левчуком І.М. (представник АТ «Українська залізниця» на підставі довіреності від 29.12.2021 року-а.с.70) подано відзив, у якому зазначив, що Івано-Франківський загін воєнізованої охорони є виробничим структурним підрозділом регіональної філії «Львівська залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» без статусу юридичної особи (а.с.73).

Отже, у справі приймав участь представник юридичної особи АТ «Українська залізниця», тобто належного відповідача Левчук І.М.

Зі змісту оскаржуваної ухвали встановлено, що після закінчення з`ясування обставин у справі та перевірки їх доказами, представник позивача вказав,що позов подано до Акціонерного товариства «Українська залізниця».

З аналізу позовної заяви та матеріалів справи вказано назву відповідача словосполученням «Акціонерного товариства «Українська залізниця», регіональна філія «Львівська залізниця», виробничий структурний підрозділ «Івано-Франківській загін воєнізованої охорони».

У оспорюваних наказах найменування їх видавника (відповідача) зазначалося таким чином, як і вказано у позовній заяві, лише без пунктуаційного знака (коми).

З наведеного виходить, що позивач, вживаючи кому між найменуванням юридичної особи і структурного підрозділу, синтаксично застосував таке словосполучення не у значенні відокремленого підрозділу, а саме юридичної особи.

Тим більше, участь у судовому засіданні приймав представник юридичної особи.

Згідно ст. 175 ЦПК України встановлено, що викладаючи зміст позовної заяви, саме позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги.

Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного право уповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами.

Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Визнати відповідача неналежним суд може тільки в тому випадку, коли можливо вказати на особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача.

Тобто визначення відповідачів, предмета та підстав позову є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обгрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17.04.2018 року у справі № 523/9076/16-ц.

Крім того, відповідно до пункту 5 частини третьої статті 2 ЦПК України, статті 13 ЦПК України одним з основних принципів цивільного судочинства є принцип диспозитивності, в основі якого лежать дві ознаки: свобода та винятковість. Перша ознака полягає в тому, що ніхто не може бути примушений користуватися чи не користуватися своїм суб`єктивним правом, та сам суб`єкт визначає спосіб його реалізації. Друга - тільки носій, суб`єкт цього права може користуватися своїм правом, ніхто інший без його згоди не може цього робити. Основна логіка такого підходу до походження принципу диспозитивності цивільного судочинства зводиться до того, що, оскільки цивільний процес є процесуальною формою захисту суб`єктивних цивільних прав, право осіб цивільних правовідносин вільно розпоряджатися своїми правами має трансформуватися у процедурах цивільного судочинства через законодавче закріплення можливості зацікавлених осіб розпоряджатися матеріальними правами та процесуальними засобами їх здійснення.

За змістом принципу диспозитивності цивільного судочинства особа, яка бере участь у справі, самостійно розпоряджається наданими їй законом процесуальними правами, а суд зобов`язаний пересвідчитися в дійсній волі особи на вчинення таких дій.

Здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (цивільну процесуальну дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи (частина перша статті 47 ЦПК України).

Крім того, при поданні позовної заяви, у зв`язку з обмеженим (закритим) доступом до офіційних реєстрів юридичних осіб, позивачем не зазначено коду ЄДРПОУ юридичної особи. Ця обставина могла бути підставою для залишення судом позовної заяви без руху.

Суд першої інстанції прийняв позов, не звернувши уваги на зазначені недоліки позовної заяви, не усунув сумнівів у виборі відповідача та всупереч вимогам частини 5 статті 12 ЦПК України, яка зобов`язує суд зберігаючи об`єктивність і неупередженість сприяти учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом, підійшов до вирішення цього питання формально.

Отже, вказані обставини свідчать про необхідність надати позивачу можливість захистити своє право в суді. Інакший підхід був би виявом надмірного формалізму та міг би розцінюватись як обмеження особи в доступі до суду, яке захищається статтею 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним» (Белле проти Франції, § 38). Для того, щоб право на доступ було ефективним, особа «повинна мати реальну можливість оскаржити дію, що порушує його права» (Белле проти Франції, § 36; Нун`єш Діаш проти Португалії).

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції постановлено оскаржувану ухвалу з порушенням норм процесуального права, а тому ухвала суду підлягає скасуванню на підставі п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України з направленням матеріалів до суду першої інстанції для вирішення питання відповідно до вимог ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись статтями 374, 379, 381- 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Круця Володимира Мироновича задовольнити.

Ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 20 вересня 2022 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: І.О. Максюта

Л.В. Василишин

В.Д. Фединяк

Повний текст постанови складено 21 листопада 2022 року.