Справа № 308/3522/22
П О С Т А Н О В А

Іменем України

17 листопада 2022 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:

головуючої - судді Кожух О.А.,

суддів - Кондора Р.Ю., Мацунича М.В.,

за участі секретаря - Волощук В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 31 травня 2022 року (повний текст складено 03.06.2022, суддя Шумило Н.Б.) у справі №308/3522/22 про відмову поновити пропущений процесуальний строк та залишення без розгляду скарги ОСОБА_1 на рішення державного виконавця,

в с т а н о в и в :

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 31.05.2022 у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку для подання скарги на постанову про відкриття виконавчого провадження від 30.09.2016 року у ВП №52428875 - відмовлено. Скаргу ОСОБА_1 про визнання неправомірною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження № 52428875 від 30.09.2016 року - залишено без розгляду.

На цю ухвалу подав апеляційну скаргу боржник ОСОБА_1 . Посилаючись на порушення місцевим судом норм процесуального права, просить вказану ухвалу скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що статтею 451 ЦПК України не передбачено такого судового рішення за результатами розгляду скарги як залишення скарги без розгляду; вказує, що місцевий суд необґрунтовано послався на пункти 16, 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», оскільки така не є законодавством на підставі якого суд вирішує справи; посилання на постанови Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 18.11.2020 року у справі № 466/948/19, від 03.11.2021 у справі № 2608/20647/12 є недоречним, оскільки такі не стосувалися оскарження саме постанови про відкриття виконавчого провадження. На обґрунтування поважності причин пропуску строку для звернення зі скаргою зазначає, що звертався 24.11.2016 із заявою до начальника Ужгородського МВ ДВС Ужгородського МРУЮ про надання інформації щодо надходження на виконання виконавчого листа №2-674/11 виданого 01.07.2011 та стан його виконання. Однак відповіді від ДВС не отримав, а тому не знав і не міг знати про винесення 30.09.2016 постанови про відкриття виконавчого провадження. Відділом ДВС не надано до справи доказів направлення боржнику ОСОБА_1 рекомендованим листом із повідомленням про вручення постанови про відкриття виконавчого провадження від 30.09.2016. Вказує, що посилання представника стягувача на те, що ОСОБА_1 був учасником справи № 761/41839/16-ц у Шевченківському районному суді м. Києва, не спростовують доводів ОСОБА_1 про те, що боржник не отримував копії постанови про відкриття виконавчого провадження від 30.09.2016. Зазначає, що надані до справи представником стягувача копії рішення Шевченківського районного суду м. Києва та Апеляційного суду м. Києва є незаконними доказами, оскільки подані після початку розгляду справи по суті.

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Логойда В.М., що діє в інтересах стягувача ОСОБА_2 , просив ухвалу місцевого суду залишити без змін. Зокрема зазначає, що про винесення постанови про відкриття виконавчого провадження від 30.09.2016 боржнику ОСОБА_1 достеменно було відомо 29.06.2017 - на момент складання ОСОБА_1 апеляційної скарги на рішення Шевченківського районного суду м. Києва у справі № 761/41839/16-ц, в якому зазначено обставину щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження від 30.09.2016. Отже, ОСОБА_1 подано скаргу на рішення державного виконавця після спливу тривалого строку (5 років) та не наведено поважних причин пропуску строку для звернення зі скаргою.

В судове засідання апеляційного суду з?явився представник стягувача у виконавчому провадженні ОСОБА_3 - адвокат Логойда В.М.

Інші особи, які беруть участь у справі, в тому числі апелянт та його представник, в судове засідання не з?явились повторно, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином (а.с. 185, 186, 188, 189). Представник ОСОБА_1 - адвокат Бухтоярова О.В. - повторно надіслала до апеляційного суду клопотання про відкладення розгляду справи. Зазначала, що з 04 жовтня 2022 року до 06 лютого 2023 року перебуває на лікарняному - у зв?язку з вагітністю та пологами, тому 16.11.2022 перебувала у незадовільному стані. Просила відкласти розгляд справи на максимальний термін, після 06.02.2023 - тобто, після завершення її лікарняного у зв?язку з вагітністю та пологами. Колегія суддів таке клопотання відхилила, оскільки неявка в судове засідання представника учасника справи не є поважною причиною неявки самого учасника. ОСОБА_1 не був позбавлений можливості укласти договір про надання професійної правничої допомоги з іншим адвокатом. Зважаючи на те, що позиція ОСОБА_1 апеляційному суду відома, оскільки викладена у скарзі на постанову державного виконавця та у апеляційній скарзі, колегія суддів, відповідно до ч. 2 ст 372 ЦПК України, розглянула справу за відсутності апелянта та його представника, а також за відсутності інших учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_2 - адвоката Логойди В.М., дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Статтею 449 ЦПК України встановлено строк для звернення зі скаргою, зокрема скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Частиною п`ятою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

За змістом наведених норм, за порівняльного аналізу змісту термінів «дізнався» та «повинен був дізнатися», що містяться у положеннях статті 449 ЦПК України, дає підстави для висновку про презумпцію обов`язку особи знати про стан своїх прав у виконавчому провадженні, доведення факту, через який сторона не знала про порушення свого права і саме з цієї причини не звернулася за його захистом до суду, недостатньо.

Під час визначення початку перебігу строку звернення до суду із скаргою на дії (бездіяльність) суб`єкта, закріпленого у частині першій статті 449 ЦПК України та частині п?ятій статті 74 Закону України «Про виконавче провадження», необхідно враховувати поведінку скаржника, чи мав він реальну можливість (повинен був) дізнатися про стверджуване ним порушення його прав, вчинені ним дії, направлені на з`ясування стану виконавчого провадження, тощо.

Висновки щодо презумпції обов`язку особи знати про стан своїх прав у виконавчому провадженні, що є сталою та послідовною судовою практикою, викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 14.08.2019 у справі № 910/7221/17, від 12.01.2021 у справі № 910/8794/17, від 12.10.2021 у справі № 918/333/13-г.

За змістом статті 81 ЦПК України обов`язок доказування поважності причин пропуску процесуальних строків та подача заяви про їх поновлення покладається на зацікавлену сторону.

При зверненні до суду зі скаргою на дії державного виконавця, саме на скаржника покладається обов`язок доведення наявності обставин, які унеможливили його звернення з такою скаргою у строк, встановлений законом.

Відповідно до статті 122 ЦПК України строки, встановлені законом або судом, обчислюються роками, місяцями і днями, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.

Відповідно до ст. 123 ЦПК України, перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відповідно до статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

У пункті 16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» судам роз`яснено, що передбачений законом строк звернення до суду є процесуальним, може бути поновленим за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається в скарзі у вигляді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити з того, що у відповідному законодавстві не міститься перелік таких поважних причин, їх з`ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи. Якщо скаргу подано з пропуском строку, встановленого законом, та відсутнє клопотання про його поновлення, така скарга суддею одноособово залишається без розгляду при її прийнятті та повертається заявникові. При цьому заявникові може бути роз`яснено право на повторне звернення до суду на загальних підставах.

У пункті 17 наведеної вище постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ судам роз`яснено, що справи за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи посадової особи державної виконавчої служби розглядаються судом за загальними правилами ЦПК України з особливостями, встановленими статтею 386 ЦПК України (2004 року), наразі стаття 450 ЦПК України.

Строк звернення до суду є процесуальним строком, і правовим наслідком пропуску такого строку відповідно до вимог статей 126, 449 ЦПК України, роз`яснень наведеної вище постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ є залишення скарги без розгляду і заборона вирішувати скаргу по суті. Такі висновки викладені також у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від: 18 листопада 2020 року у справі № 466/948/19, провадження № 61-16974св19; 03 листопада 2021 року у справі № 2608/20647/12, провадження № 61-5702св21.

Подаючи 14.03.2022 до суду скаргу про визнання неправомірною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження від 30.09.2016 у ВП №52428875, боржник ОСОБА_1 зазначав, що 10-денний строк звернення до суду він не пропустив, так як 04.03.2022 ознайомився з указаною постановою про відкриття виконавчого провадження, в процесі ознайомлення в Ужгородському міськрайонному суді із запереченням Відділу ДВС з додатками у судовій справі № 308/17333/21 (а. с. 46, 44-45).

Одночасно у скарзі ОСОБА_1 просив поновити йому строк на звернення до суду з даною скаргою, посилаючись на те, що він пропущений з поважних причин. Вказував, що 30.11.2021 головним державним виконавцем Відділу ДВС у місті Ужгороді винесено постанову про арешт майна боржника у виконавчому провадженні ВП №52428875 згідно виконавчого листа №2-674/11, виданого 01.07.2011.

Зазначав, що дана постанова направлена ОСОБА_1 30.11.2021. Вважаючи вказану постанову незаконною, він оскаржив її до суду, де знаходиться справа №308/17333/21, на підтвердження чого додано копію ухвали про відкриття провадження від 20.12.2021.

Вказував, що у такій справі №308/17333/21 відділом ДВС було подано заперечення з долученням ряду документів (копії заяви стягувача, копії постанови про відкриття виконавчого провадження, копії виконавчого листа). При ознайомленні 04.03.2022 з даним запереченням у справі №308/17333/21 було виявлено, що постанову про відкриття провадження ВП 52428875 винесено ще в 2016 року, з якою ОСОБА_1 ознайомився з його представником в суді 04.03.2022. Крім того, вказував, що за всі ці роки з ДВС боржник нічого не отримував.

Однак, посилання боржника на те, що про існування постанови про відкриття виконавчого провадження від 30.09.2016 у ВП №52428875 йому стало відомо лише 04.03.2022, є голослівними та необґрунтованими.

З матеріалів справи вбачається, що 01.07.2011 Ужгородським міськрайонним судом видано виконавчий лист у справі №2-674/11 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення суми боргу. Судом вирішено: стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 2 209 884 грн. суми боргу, 1700,00 грн. сплаченого позивачем судового збору та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. Рішення набрало законної сили 09.06.2011. У виконавчому листі вказано, що він дійсний для пред`явлення протягом одного року (а.с. 41).

З відміток на вказаному виконавчому листі вбачається, що такий було повернуто без виконання на підставі п.2 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», а також було відмовлено у відкритті відповідно до п.1 ч.1 ст. 26 ЗУ «Про виконавче провадження» (а.с. 42).

Згідно з доданою до матеріалів копією заяви ОСОБА_2 , від імені якого діє представник ОСОБА_4 , датованої 14.09.2016 про повторне прийняття на виконання виконавчого листа №2-674/11 від 01.07.2011, така заява зареєстрована Ужгородським міським відділом державної виконавчої служби 30.09.2016 за вх. №10680. У ній зазначено, що стягувачем ОСОБА_2 від боржника ОСОБА_1 в рахунок погашення заборгованості згідно виконавчого листа №2-674/11 від 01.07.2011 було отримано частковою оплатою безпосередньо кошти в сумі 150,00 грн. в червні 2013 року, 150 грн. в травні 2014 року, 150 грн. в квітні 2015 року та 150 грн. в березні 2016 року (а.с. 40).

Як вбачається з інформації про виконавче провадження, 30.09.2016 головним державним виконавцем Ужгородського МВ ДВС Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області Грицищук М.П. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №52428875 (а.с. 43).

19.11.2018 у ВП №52428875 головним державним виконавцем Ужгородського МВ ДВС Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області Грицищук М.П. винесено постанову про арешт грошових коштів боржника.

30.11.2021 у даному ВП №52428875 головним державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби у м. Ужгороді Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Роман В.Я., при примусовому виконанні виконавчого листа №2-674/11 виданого 01.07.2011 Ужгородським міськрайонним судом, накладено арешт на кошти на рахунках боржника, а також винесено постанову про накладення арешту на все майно, що належить боржнику ОСОБА_1 (а.с. 34-35).

ОСОБА_1 у скарзі визнає, що вищевказана постанова від 30.11.2021 про арешт майна боржника у ВП №52428875 була надіслана йому 30.11.2021.

Вважаючи дану постанову незаконною ОСОБА_1 оскаржував її до суду, що підтверджується доданою копією титульного аркуша справи №308/17333/21, дата надходження скарги до суду 17.12.2021 (а.с. 36, 37-39).

Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Шепетко І.О. від 20.12.2021 у справі №308/17333/21 поновлено строк для звернення до суду із скаргою на дії державного виконавця. Відкрито провадження у справі за скаргою ОСОБА_1 , особа, дії якої оскаржуються відділ державної виконавчої служби у місті Ужгороді Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Роман Владислава Яношовича, стягувач ОСОБА_2 на дії головного державного виконавця Роман В.Я. про визнання протиправними дій та скасування постанови про арешт майна боржника (а.с. 44-45).

У вказаній ухвалі встановлено, що у скарзі заявник ОСОБА_1 також просив поновити пропущений строк для її подання, яке мотивував тим, що постанову про арешт від 30.11.2021 він отримав лише 09.12.2021, на підтвердження чого надав копію конверту.

Отже, отримавши 09.12.2021 постанову про арешт майна боржника від 30.11.2021 у ВП №52428875, ОСОБА_1 достеменно знав станом на 09.12.2021 про наявність відкритого виконавчого провадження №52428875 з виконання виконавчого листа №2-674/11, виданого 01.07.2011 Ужгородським міськрайонним судом.

Крім того, з долучених до матеріалів справи представником стягувача матеріалів вбачається, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 23.05.2017 у справі №761/41839/16-ц, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 27.09.2017, було вирішено стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Самшит» на користь ОСОБА_2 суму коштів, в якості виплати вартості частини майна Товариства з обмеженою відповідальністю «Самшит» пропорційної частці ОСОБА_1 у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Самшит» в розмірі 795 710 (сімсот дев`яносто п`ять тисяч сімсот десять) гривень 00 копійок та 6 890,00 грн. судових витрат (а.с. 129-131, 132-137).

Зазначеним судовим рішенням встановлено, зокрема, що рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25.05.2011 позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення суми боргу в розмірі 2 209 884,00 грн. задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 2 209 884 грн. суми боргу, сплачений позивачем судовий збір в розмірі 1700,00 грн. та 120,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. Рішення набуло законної сили та 01.11.2011 видано виконавчий лист. Виконавчий лист пред`явлено до виконання. Постановою головного державного виконавця Ужгородського МВ ДВС Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області від 30.09.2016 відкрито виконавче провадження з примусового виконання зазначеного рішення.

Також вбачається, що 29.06.2017 ОСОБА_1 було подано апеляційну скаргу на вищевказане рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 23.05.2017 у справі №761/41839/16-ц, що свідчить про його обізнаність зі змістом цього судового рішення та відповідно те, що ОСОБА_1 достеменно знав станом на 29.06.2017 про винесення 30.09.2016 постанови про відкриття виконавчого провадження №52428875 з виконання виконавчого листа №2-674/11, виданого 01.07.2011 Ужгородським міськрайонним судом.

Натомість зі скаргою на постанову державного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 30.09.2016 ОСОБА_1 звернувся лише 14.03.2022, тобто з пропуском встановленого законом десятиденного строку, при цьому боржник не довів обставин, котрі з об`єктивних, незалежних від нього підстав унеможливлювали або істотно утруднювали подання ним скарги на рішення державного виконавця та зумовили її подання тільки через 5 років (починаючи з червня 2017 року - з часу ознайомлення з рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 23.05.2017 у справі №761/41839/16-ц) .

Відсутність доказів того, що відділом ДВС було направлено боржнику ОСОБА_1 рекомендованим листом із повідомленням про вручення постанову про відкриття виконавчого провадження від 30.09.2016, не спростовує того факту, що ОСОБА_1 , щонайменше з 2017 року, було відомо про винесення такої постанови.

Отже, висновок місцевого суду щодо пропуску боржником ОСОБА_1 строку звернення до суду зі скаргою без поважних причин та залишення скарги без розгляду - є правильним.

Зважаючи на викладене, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги висновків місцевого суду не спростовують. Судове рішення ухвалено судом першої інстанції з додержанням норм процесуального права, тому, у відповідності до ст. 375 ЦПК України, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення - залишити без змін.

Керуючись ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. ст. 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 31 травня 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційну скаргу на постанову апеляційного суду може бути подано безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 21 листопада 2022 року.

Головуюча

Судді