Житомирський апеляційний суд
Категорія 39 Доповідач Трояновська Г. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2022 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Трояновської Г.С.

суддів Миніч Т.І., Павицької Т.М.

з участю секретаря судового засідання Нестерчук М.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі в режимі відеоконференції цивільну справу №295/16832/21 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», третя особа: ОСОБА_2 , про визнання іпотеки припиненою

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_3 на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 14 вересня 2022 року, ухваленого під головуванням судді Стрілецької О.В. у м. Житомирі,

в с т а н о в и в :

У грудні 2021 року представник ОСОБА_1 адвокат Войдевич О.А. звернулася до суду із зазначеним позовом та просила визнати припиненою іпотеку нерухомого майна, а саме квартири АДРЕСА_1 , встановлену на підставі іпотечного договору, укладеного 25.04.2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Всеукраїнський Акціонерний Банк», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», та ОСОБА_1 .

В обгрунтування позовних вимог зазначено, що 29.04.2008 між ВАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» та ОСОБА_1 був укладений іпотечний договір, відповідно до умов якого іпотекодавець з метою забезпечення виконання основного зобов`язання за кредитним договором №240/4, укладеним між банком та ОСОБА_2 , передала в іпотеку іпотекодержателю квартиру АДРЕСА_1 .

Кредитний договір №240/4 від 25.04.2008, укладений між ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний банк» та ОСОБА_2 , розірвано рішенням Андрушівського районного суду Житомирської області від 03.07.2012, визнано недійсними додаткову угоду №1 та додаткову угоду №2 від 24.04.2009 до вказаного кредитного договору.

Посилаючись на те, що в пункті 7.2.1 іпотечного договору від 25.04.2008 передбачено умови припинення іпотеки у разі припинення дії кредитного договору, оскільки іпотека має похідний характер від основного зобов`язання, представник позивача просила задовольнити позовні вимоги. Крім того, адвокат Войдевич О.А. наголосила, що жодним із пунктів іпотечного договору не передбачено, що іпотека припиняється лише після повного погашення заборгованості за кредитним договором.

Також в позові зазначено, що ТзОВ «Вердикт Капітал» придбало право вимоги по неіснуючому кредитному договору ОСОБА_2 , продовжує нараховувати відсотки за користування кредитом та надсилає ОСОБА_1 листи-вимоги про погашення заборгованості за кредитним договором, який є розірваним.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 14 вересня 2022 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Войдевич О.А., посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог. Зокрема, зазначає, що враховуючи принцип свободи договору, сторони в договорі іпотеки погодили таку умову договору, що передбачено підпунктом 7.2.1 пункту 7.2 Іпотечного договору, а саме те, що іпотека припиняється у разі припинення дії кредитного договору й вказана умова є обов`язковою для виконання сторонами. Оскільки кредитний договір №240/4 від 25.04.2008 припинив свою дію внаслідок його розірвання судом 03.07.2012, то з цього моменту у відповідача виник обов`язок до застосування істотної умови договору, що визначена підпунктом 7.2.1 пункту 7.2 Іпотечного договору.

Відзив на апеляційну скаргу надійшов поза межами строку, встановленого судом, а тому апеляційним не враховується.

Розглянувши справу в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Із матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що 25.04.2008 між ПАТ «Всеукраїнський акціонерий банк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 240/4,згідно з яким позичальнику надано кредит у розмірі 29 000 доларів США.

З метою забезпечення зобов`язань за вказаним кредитним договором між Банком та ОСОБА_1 було укладено Іпотечний договір від 25 квітня 2008 року, предметом якого є квартира АДРЕСА_1 .

Згідно п.п. 2.1, 2.2 Іпотечного договору іпотекою забезпечується виконання ОСОБА_2 Основного зобов`язання, що випливає з Кредитного договору про отримання кредитних коштів в розмірі 29000,00 доларів США, сплата відсотків, неустойки.

Відповідно до пункту 10.3. Іпотечного договору цей договір набуває чинності з моменту його нотаріального посвідчення та діє до повного виконання Позичальником Зобов`язання за Кредитним договором.

Згідно з підпунктом 7.2.1 пункту 7.2 Іпотечного договору, укладеного між сторонами, іпотека припиняється у разі припинення дії Кредитного договору.

Рішенням Андрушівського районного суду Житомирської області від 3 липня 2012 року стягнуто із ОСОБА_2 на користь ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» заборгованість за вказаним кредитним договором у розмірі 206 004 грн. 33 коп.

Зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Визнано недійсними додаткову угоду №1 від 24 квітня 2009 року до кредитного договору №240/4 від 25 квітня 2008 року, додаткову угоду №2 від 24 квітня 2009 року до вказаного кредитного договору.

Також розірвано кредитний договір №240/4 від 25 квітня 2008 року, укладений між ПАТ Всеукраїнський Акціонерний Банк та ОСОБА_2 .

Рішення суду набрало законної сили та є чинним.

Сторонами не заперечується та матеріалами справи не спростовано, що рішення суду від 03.07.2012 щодо стягнення заборгованості за кредитним договором №240/4 від 25 квітня 2008 року у розмірі 206 004 грн. 33 коп. не виконано.

ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» відступило права вимоги за зазначеним іпотечним договором ТзОВ «Вердикт Капітал» на підставі договору про відступлення прав за договором іпотеки від 28.11.2019 року.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, проаналізувавши правові норми і судову практику, дійшов висновку, що розірвання згідно з рішенням суду Кредитного договору, укладеного між відповідачем та ОСОБА_2 , не припинило дію кредитного договору в частині кредитних зобов`язань, які вже існували на момент набрання законної сили рішенням суду про розірвання кредитного договору, а відтак не будуть припиненими і кредитні зобов`язання боржника, у рамках якого боржник зобов`язаний повернути кошти, присуджені за рішенням суду.

Суд також вказав, що позивач не надав суду належних та допустимих доказів виконання зобов`язань за кредитним договором перед банком у повному обсязі, які виникли до моменту розірвання кредитного договору, які є чинними і не є припиненими, у зв`язку із чим підстави для визнання іпотеки припиненою відсутні.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Згідно з частиною першою статті 509, статтею 526 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За загальним правилом зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом (частини перша та друга статті 598 ЦК України).

Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, а тому з часу зарахування на банківський рахунок сум, стягнутих за рішенням суду або добровільно сплачених позичальником на вимогу про дострокове повернення позики ці зобов`язання вважаються припиненими.

Нормами частини 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися заставою.

Відповідно до приписів ст. 575 ЦК України та ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це окремий вид застави, вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду (ч. 1 ст. 3 Закону України «Про іпотеку»). Вона має похідний характер від основного зобов`язання і за загальним правилом є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (ч. 5 ст. 3 цього Закону).

Підстави припинення іпотеки окремо визначені в ст.17 Закону України «Про іпотеку». Зміст цієї статті дає підстави для висновку, що припинення іпотеки можливе виключно з тих підстав, які передбачені цим Законом.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про іпотеку», іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом.

Під час розгляду справи було встановлено, що рішенням Андрушівського районного суду Житомирської області від 03.07.2012 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» 206 004 грн.33 коп. заборгованості за кредитним договором, відмовивши в задоволенні решти позовних вимог та розірвано кредитний договір № 240/4 від 25.04.2008, укладений між ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» та ОСОБА_2 .

Вказане рішення набрало законної сили.

Крім того, за загальним правилом зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом (частини перша та друга статті 598 ЦК України). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Під час застосування наведених вище норм права підлягає врахуванню також правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 711/4556/16-ц : іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті 3, абзаци другий і сьомий частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку», пункт 1 частини першої і речення друге цієї частини статті 593 ЦК України). Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК України). Однією з таких підстав, встановлених законом, є виконання, проведене належним чином (стаття 599 ЦК України).

З вищенаведеного вбачається, що кредитний договір № 240/4 від 25.04.2008 розірвано, проте зобов`язання ОСОБА_2 перед Банком щодо погашення заборгованості за отриманим кредитом згідно умов вказаного договору в сумі 206 004 грн.33 коп. за зазначеним рішенням суду існує. В матеріалах справи відсутні докази щодо виконання зобов`язання ОСОБА_2 як боржником та ОСОБА_1 як майновим поручителем.

Наявність самого судового рішення про стягнення з боржника на корить кредитора заборгованості за кредитним договором не є підставою для припинення грошового зобов`язання боржника і припинення іпотеки. Відповідне положення міститься у постанові КЦС ВС від 8 грудня 2021 року у справі № 751/3510/15-ц.

На підставі викладеного, враховуючи вказані норми матеріального права, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, оцінивши докази у їх сукупності, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для припинення іпотеки згідно положень ст. 17 Закону України «Про іпотеку».

Отже, доводи в апеляційній скарзі про те, що з моменту розірвання рішенням Андрушівського районного суду Житомирської області від 03.07.2012, яке набрало законної сили 14.07.2012, кредитного договору № 240/4 від 25.04.2008, останній припинив свою дію внаслідок його розірвання, а тому відповідно до пп.7.2.1 пункту 7.2 Іпотечного договору іпотека припиняється у разі припинення дії кредитного договору, є безпідставними з мотивів, наведених вище.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення в оскаржуваному рішенні, питання вичерпності висновків суду першої інстанції, колегія суддів виходить із того, що у справі, що переглядається, сторонам надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені у апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.

Оскільки, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалене рішення відповідає вимогам матеріального і процесуального права, то підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Помилкове зазначення в резолютивній частині рішення суду назви позову «про припинення іпотечного договору» замість «про визнання іпотеки припиненою» на правильність висновків суду першої інстанції не впливає, оскільки предметом розгляду були саме вимоги про визнання іпотеки припиненою.

Представник відповідача подав до апеляційного суду договір №05-03/2021 від 5 березня 2021 року про надання правової допомоги, заявку про надання юридичної допомоги №56 від 22 листопада 2022 року, відповідно до якої зазначено вартість усної консультації 2000грн, відзив на апеляційну скаргу - 3200грн, участь в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції 3 000грн. та акт наданих послуг від 01.12.2022, у якому зазначено надання усної консультації (2 000грн), відзив на апеляційну скаргу (3200грн).

Представник відповідача просив апеляційний суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь витати на професійну правничу допомогу в розмірі 5200грн.

Відповідно до положень ст.137 ЦПК України, зважаючи на заперечення представника позивача адвоката Войдевич О.А. щодо розміру заявленої правничої допомоги, враховуючи складність справи, обсяг, виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), колегія суддів приходить до висновку про стягнення з позивача на користь відповідача 2 000 гривень за надання правничої допомоги.

Керуючись статтями 268, 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390, 391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 14 вересня 2022 року залишити без змін.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» 2 000 гривень за надання правничої допомоги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 19.12.2022.

Головуючий Судді