ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

03 червня 2022 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 742/477/20

Головуючий у першій інстанції - Коротка А. О.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/90/22

Чернігівський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Скрипки А.А.

суддів: Євстафіїва О.К., Онищенко О.І.

сторони:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: ОСОБА_2

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області у складі судді Короткої А.О. від 01 квітня 2021 року, місце ухвалення рішення м.Прилуки, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом до ОСОБА_2 , в якому просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на період її навчання, у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, і до закінчення навчання, а саме, до 30.06.2023 року, але не більше, ніж до досягнення дочкою 23-річного віку. Вимоги заявленого позову ОСОБА_1 обґрунтовувала тим, що після розлучення з відповідачем їх спільна дочка ОСОБА_3 проживала з нею та знаходилась на її утриманні. На час звернення позивача з даним позовом до суду, дочка ОСОБА_3 навчалась на 1 курсі Київського національного університету біоресурсів і природокористування (факультет землевпорядкування), на денній формі навчання. Позивач вказувала, що відповідач є особою працездатного віку, має можливість матеріально утримувати дочку, не є особою із інвалідністю, проте, в добровільному порядку матеріальної допомоги дочці не надає, і вказані обставини стали підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 01.04.2021 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 задоволено в повному обсязі. Судом стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, до закінчення навчання, тобто, до 30.06.2023 року, але не більше, ніж до досягнення ОСОБА_3 двадцяти трьох років, починаючи з 19.02.2020 року. В частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць, рішення допущено до негайного виконання. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати оскаржуване рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 01.04.2021 року, та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі. Доводи апеляційної скарги вказують, що оскаржуване рішення суду першої інстанції від 01.04.2021 року є таким, що ухвалено із порушенням судом норм матеріального та процесуального права, також має місце неповне встановлення судом обставин справи. В доводах апеляційної скарги ОСОБА_2 зазначає про недоведеність по справі позивачем того факту, що вона утримує повнолітню дочку, при цьому, факт проживання позивача окремо від дочки було встановлено судом на підставі наданих ОСОБА_1 документів. Апелянт, із посиланням на ч.3 статті 199 Сімейного кодексу України, стверджує, що право на звернення до суду з відповідним позовом, має той із батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. При цьому, апелянт зазначає про висновки Верховного Суду, викладені у постановах: від 21.03.2018 року у справі №308/2268/16-ц, провадження №61-948св18, від 05.12.2018 року у справі №701/699/16-ц, провадження №61-20608св18, а також про роз`яснення п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів". Доводи апеляційної скарги вказують, що припущення суду першої інстанції відносно того, що ''очевидним є те, що у такому випадку вирішального значення набуває не фактичне спільне проживання дитини з тим з батьків, хто подає позов, а факт продовження надання цим з батьків їй утримання добровільно і самостійно", протирічить нормам чинного законодавства України та усталеній судовій практиці, оскільки позивач не надала доказів щодо факту належного утримання нею повнолітньої дочки, яка проживає окремо від позивача. Доводи апеляційної скарги стверджують, що у позовній заяві також не було зазначено реєстраційний номер платника податків відповідача, при цьому, судом першої інстанції самостійно було витребувано та вказано в рішенні про таку інформацію, без відповідного письмового клопотання позивача до пред`явлення позову, також у позовній заяві не було зазначено доказів щодо утримання повнолітньої дочки. Апелянт вказує, що копія довідки про реєстрацію місця проживання ОСОБА_3 , на яку послався суд першої інстанції, не була надана позивачем до суду разом із позовом, і вона відсутня у переліку додатку до позовної заяви від 18.02.2020 року. Апелянт вважає, що позовна заява ОСОБА_1 мала бути залишена судом без руху на підставі статті 185 ЦПК України, яка така, що не містить обов`язкові реквізити, визначені ч.3 статті 175 ЦПК України.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення у зв`язку із її безпідставністю, та залишити без змін законне рішення суду першої інстанції від 01.04.2021 року, яке ухвалено судом із дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до положень ч.1 статті 369 ЦПК України, апеляційний суд розглядає апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 01.04.021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, без повідомлення учасників справи.

Згідно ч.13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Як вбачається з матеріалів справи, сторони даного спору обізнані про наявність ухвал апеляційного суду про відкриття апеляційного провадження у справі та про призначення справи до розгляду в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення (виклику) учасників справи (а.с.91-93).

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

В ході судового розгляду даної справи судом встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що сторони даного спору є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.8).

Як вбачається із копії свідоцтва про розірвання шлюбу, серії НОМЕР_1 , дата видачі: 16.04.2004 року (а.с.7), шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 було розірвано, про що в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу 16.04.2004 року зроблено запис за №49. Прізвище позивача після розірвання шлюбу - ОСОБА_5 .

Відповідно до копії довідки про реєстрацію місця проживання особи №43145135 від 18.09.2019 року (а.с.6), ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно довідки факультету землевпорядкування Національного університету біоресурсів і природокористування України №3 від 04.02.2020 року (а.с.9), ОСОБА_3 навчається на 1 курсі денної форми навчання за державним замовленням на факультеті землевпорядкування Національного університету біоресурсів і природокористування України. Дата завершення навчання: 30.06.2023 року.

Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 (а.с.22), ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Як вбачається із довідки про склад сім`ї №532 від 19.05.2020 року (а.с.23), виданої ОСОБА_2 , до складу його сім`ї, яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 , входять: дружина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , дочка ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Як вбачається із оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 01.04.2021 року, задовольняючи заявлені позовні вимоги ОСОБА_1 , суд зазначив, що один з батьків може подати позов про надання утримання повнолітнім дочці, синові і в тому разі, якщо дитина проживає окремо, оскільки навчання в іншому населеному пункті є досить розповсюдженим. Дочка, син можуть проживати в гуртожитку, у родичів або наймати житло, але таке проживання є тимчасовим - лише на період навчання. Тому очевидним є те, що у такому випадку вирішального значення набуває не фактичне спільне проживання дитини з тим з батьків, хто подає позов, а факт продовження надання цим з батьків їй утримання добровільно і самостійно. За даних обставин, з врахуванням приписів статті 199 Сімейного кодексу України, яка регламентує обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання, суд першої інстанції дійшов висновку, що незважаючи на те, що ОСОБА_3 навчається на денній формі навчання та проживає у м.Києві у гуртожитку, який є її тимчасовим житлом на період навчання, а не фактично із матір`ю, ОСОБА_1 має повне право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання їх з відповідачем повнолітньої дитини, оскільки саме позивач добровільно та самостійно продовжує утримувати дочку. При цьому, судом першої інстанції враховано, що відповідач спроможний виплачувати на користь позивача аліменти на утримання їх повнолітньої дочки до закінчення ОСОБА_3 навчання, оскільки наразі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , перебуває у працездатному віці, про що також свідчить факт утворення ним нової сім`ї, та утримання неповнолітньої дитини, яка в ній народилась, і тому відповідач може у повній мірі сплачувати аліменти на утримання і повнолітньої дочки ОСОБА_3 , яка продовжує навчання. При цьому, відповідачем не було надано суду першої інстанції жодних доказів на підтвердження неможливості надання ним такої матеріальної допомоги своїй дочці ОСОБА_3 .

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що доводи апеляційної скарги відносно того, що оскаржуване рішення суду першої інстанції від 01.04.2021 року є таким, що ухвалено із порушенням судом норм матеріального та процесуального права, також має місце неповне встановлення судом обставин справи, не можуть бути підставами для скасування оскаржуваного рішення суду від 01.04.2021 року, оскільки вказані доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи.

Відповідно до приписів ч.1,ч.2 статті 141 Сімейного кодексу України, яка регламентує рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Переглядаючи справу, апеляційний суд приймає до уваги фактичні обставини справи, приписи статей: 182,198-201 Сімейного кодексу України, а також роз`яснення п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України ''Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів'' від 15.05.2006 року №3, відповідно до якого обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 вказувала, що після розірвання шлюбу із відповідачем у квітні 2004 року, їх спільна дочка ОСОБА_3 залишилась проживати із ОСОБА_1 , та знаходиться на утриманні позивача.

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що доводи апеляційної скарги щодо недоведеності підстав для задоволення позову ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання повнолітньої дитини ОСОБА_3 , яка продовжує навчання, не знайшли своє підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи.

Відповідно до приписів ч.1,ч.6 статті 81 ЦПК України, яка регламентує обов`язок доказування і подання доказів, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно положень ч.4 статті 12 ЦПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Необхідно зазначити, що відповідачем не надано суду належних та достатніх доказів, у розумінні статей: 77,80 ЦПК України, на спростування обставин утримання дитини сторін спору позивачем ОСОБА_1 , незважаючи на тимчасове проживання дочки ОСОБА_3 у гуртожитку, у зв`язку із навчанням.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою апеляційного суду (а.с.79), відповідачу ОСОБА_2 було запропоновано надати суду довідку про отримувані ним доходи за 2020 рік, перше півріччя 2021 року, проте, відповідач не надав відповідних документів апеляційному суду.

Приймаючи до уваги фактичні обставини справи, норми права, які регламентують спірні правовідносини, апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції відносно того, що незважаючи на ті обставини, що повнолітня дочка сторін спору ОСОБА_3 проживає у гуртожитку, який є її тимчасовим житлом на період навчання, а не фактично із матір`ю, позивач ОСОБА_1 має повне право на звернення до суду з даним позовом про стягнення аліментів з відповідача на утримання їх повнолітньої дитини. В ході розгляду даної справи судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 добровільно та самостійно продовжує утримувати повнолітню дочку ОСОБА_3 , і при цьому, відповідачем, всупереч положенням ч.1,ч.6 статті 81 ЦПК України, не надано суду відповідних доказів на підтвердження неможливості надання ним матеріальної допомоги повнолітній дочці, яка продовжує навчання, і потребує такої допомоги.

Відповідно до приписів ч.3 статті 199 Сімейного кодексу України, право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Доводи апеляційної скарги відносно того, що дочка сторін спору - ОСОБА_3 проживає окремо від матері, що унеможливлює встановлення факту належного її утримання позивачем, є необґрунтованими, оскільки проживання ОСОБА_3 за іншою адресою обумовлено її навчанням на денній формі у вищому навчальному закладі, та має тимчасовий характер. Ті обставини, що після припинення спільного проживання сторін спору їх дочка ОСОБА_3 проживала разом із матір`ю, та місце її проживання не було пов`язано із місцем проживання батька, натомість відповідач має іншу сім`ю, з якою проживає, що підтверджується наявною в матеріалах справи довідкою про склад сім`ї (а.с.23), та відповідачем не оспорюється, відповідним чином визначають право позивача на подання даного позов в інтересах повнолітньої дочки ОСОБА_3 .

Відповідно до положень ч.4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, апеляційний суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постанові Верховного Суду від 26.12.2018 року у справі №172/1423/15-ц, провадження №61-17442св18.

Посилання апелянта на невідповідність висновків оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 01.04.2021 року висновкам Верховного Суду, викладеним у постановах: від 21.03.2018 року у справі №308/2268/16-ц, провадження №61-948св18, від 05.12.2018 року у справі №701/699/16-ц, провадження №61-20608св18, не можуть бути підставами для скасування рішення суду першої інстанції від 01.04.2021 року, оскільки обставини у даних справах та у даній справі, яка переглядається апеляційним судом, не є аналогічними.

Доводи апеляційної скарги відносно того, що при поданні позовної заяви позивачем не було зазначено реєстраційного номеру облікової картки платника податків відповідача, не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції від 01.04.2021 року, оскільки в ході апеляційного розгляду даної справи не встановлено обставин неправильного вирішення справи судом першої інстанції.

Враховуючи вищенаведене, розглядаючи справу, відповідно до ч.1 статті 367 ЦПК України, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що доводи апеляційної скарги не містять в собі підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 01.04.2021 року, ухваленого на підставі норм права, які регламентують спірні правовідносини та на основі з`ясованих обставин, підтверджених відповідними доказами, які були досліджені судом в ході розгляду даної справи.

За даних обставин, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 01.04.2021 року, - залишити без змін.

Керуючись статтями: 367, 368, 369, 374, 375, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 01 квітня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених п.2 ч.3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Дата складення повної постанови - 03.06.2022 року.

Головуючий: Судді: