КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/58/2022
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 травня 2022 року місто Київ

справа №370/2764/18

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Левенця Б.Б.

за участю секретаря судового засідання - Савлук І.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Макарівського районного суду Київської області від 02 листопада 2021 року, ухвалене під головуванням судді Тандира О.В., повний текст складено 04 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Устименко Вікторія Тимофіївна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чібісов Геннадій Олександрович про встановлення нікчемності заповіту,-

В С Т А Н О В И В:

В жовтні 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив:

встановити нікчемність заповіту, складеного 14 жовтня 2017 року від імені ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чібісовим Г.О., зареєстрованим у реєстрі за №61385398.

В обґрунтування вимог посилався на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_4 , після смерті якого відкрилася спадщина, зокрема на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 .

Вказував, що крім нього спадкоємцем першої черги є також його сестра ОСОБА_3 .

Зазначав, що при оформленні спадкових прав йому стало відомо, що за життя батько склав заповіт, згідно якого вказану вище земельну ділянку заповів ОСОБА_2 .

Посилався на те, що відповідно до змісту заповіту, він посвідчувався при свідках та підписувався іншою особою, у зв`язку із неможливістю заповідача через хворобу особисто підписати заповіт.

Позивач вважає, що заповіт є нікчемним, оскільки складений у порушення ст.ст.1247, 207 ЦК України, він підписаний не його стороною, тобто не власноручно заповідачем, а іншою особою та заповідач не мав хвороб чи фізичної вади, які б завадили йому здійснити особистий підпис у заповіті.

Вказував, що заповіт складений із порушенням вимог 1253 ЦК України, оскільки під його складання одним зі свідків був родичем сім`ї спадкоємця.

Зазначав, що заповідач неодноразово особисто підписував інші документи після складення заповіту, що також спростовує неможливість ним підписати власний заповіт.

Вподальшому 22 березня 2019 року позивач подав письмові пояснення, в яких просив не брати до уваги доводи викладені в позові щодо посвідчення заповіту в присутності свідків, один з яких був родичем сім`ї спадкоємця.

Рішенням Макарівського районного суду Київської області від 02 листопада 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 вімовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити у повному обсязі.

В обґрунтування вимог посилався на те, що суд першої інстанції ухвалюючи оскаржуване рішення не надав оцінку всім доказам та доводам сторін, які мають значення для правильного її вирішення по суті.

Вказував, що в оскаржуваному рішенні суд першої інстанції зазначив: «Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_5 , підтвердив, що у встановлений у заповіті час та місці він підписав заповіт від імені ОСОБА_4 , який був прочитаний уголос свідками..., проте, суд вказав неправдиву інформацію, оскільки 11 листопада 2021 року у судовому засіданні під час допиту свідка його адвокат запитав у свідка ОСОБА_5 : «- Ким зачитувався заповіт вголос?», на що свідок відповів: «По-моєму нотаріусом...не помню».

Зазначав, що в оскаржуваному рішенні суд зазначив: «Як вбачається з медичної документації ОСОБА_4 , наданих Київською міською клінічною лікарнею №7, ОСОБА_4 , мав ряд хронічних захворювань, в тому числі і органів зору», однак така інформація не відповідає дійсності, оскільки ОСОБА_4 не мав захворювань органів зору.

Посилався на те, що він, обравши спосіб захисту - встановлення нікчемності заповіту, мав на меті реалізувати свої спадкові права, право на оформлення яких, з огляду на приписи Закону України «Про нотаріат», наділений виключно нотаріус.

Вважає, що вимога про визнання за ним права власності на майно в порядку спадкування після смерті батька, є передчасною так як, він у разі задоволення вимоги про нікчемність заповіту, має право та можливість успадкувати майно у встановлений позасудовий спосіб у нотаріуса.

Вказував, що посилання суду першої інстанції на висновки Верховного Суду не можуть братись до уваги, оскільки такі висновки стосуються інших правочинів, а саме договору банківського вкладу та господарського договору застави майнових прав які мають іншу правову природу.

14 лютого 2022 року від відповідача ОСОБА_6 до Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому остання вказувала на те, що апеляційна скарга є необґрунтованою, а її доводи не спростовують висновків суду першої інстанції. Просила рішення суду першої інстанції залишити без змін.

В судовому засіданні апеляційного суду представник позивача доводи апеляційної скарги підтримала, просила її задовольнити.

Відповідач та її представник у судовому засіданні апеляційного суду проти доводів апеляційної скарги заперечували, просили рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Треті особи: ОСОБА_3 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Устименко В.Т., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чібісов Г.О. у судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені.

Колегія суддів вважає за можливе розглядати справу у відсутність осіб, які не з`явилися в судове засідання на підставі ч.2 ст.372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 ст.367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач обрав невірний спосіб захисту порушених прав.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки, як вбачається з оскаржуваного рішення, в ньому суд першої інстанції, обґрунтовуючи неналежність способу захисту навів правові висновки, викладені Великою Палатою Верховного Суду у постановах: від 04 червня 2019 року у справі №916/3156/17, від 10 квітня 2019 року у справі №463/5896/14-ц.

Однак, посилання суду першої інстанції на вищевказані висновки Верховного Суду колегія суддів вважає помилковими, оскільки такі висновки стосуються інших правочинів, а саме договору банківського вкладу та господарського договору застави майнових прав які мають іншу правову природу.

Разом з тим, колегія суддів приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , який є батьком позивача ОСОБА_1 .

Після смерті ОСОБА_4 , відкрилася спадщина, зокрема на земельну ділянку площею 0,119 га для ведення садівництва, яка знаходиться на території Андріївської сільської ради Макарівського району Київської області.

14 жовтня 2017 року ОСОБА_4 склав заповіт, який посвідчений приватним нотаріусом КМНО Чібісовим Г.О. та зареєстрований у реєстрі за №№835, 836, згідно якого вказану вище земельну ділянку заповідач заповів ОСОБА_2 .

У вказаному заповіті зазначено, що у зв`язку з тим, що ОСОБА_4 через хворобу не може особисто прочитати та підписати заповіт, за його дорученням в його та нотаріуса присутності заповіт підписано ОСОБА_5 , а текст заповіту до його підписання уголос зачитаний запрошеними заповідачем свідками ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

З заповіту вбачається, що він він записаний нотаріусом зі слів ОСОБА_4 . Особу заповідача та свідків встановлено, їх дієздатність перевірено.

У судовому засіданні суду першої інстанції в якості свідка був допитаний ОСОБА_5 , який пояснив, що у встановлений у заповіті час та місці він підписав заповіт від імені ОСОБА_4 , який був прочитаний уголос свідками, оскільки ОСОБА_4 не міг особисто прочитати заповіт та його підписати. Жодного примусу до ОСОБА_4 не застосовувалося.

Як вбачається з матеріалів справи, 26 березня 2018 року приватним нотаріусом КМНО Устименко В.Т. була заведена спадкова справа №2/2018 щодо померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 на підставі заяви ОСОБА_2

04 квітня 2018 року позивач подав до приватного нотаріуса КМНО Устименко В.Т. заяву про прийняття спадщини після смерті батька.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилався на те, що його батько не мав тяжких фізичних вад та не страждав на хвороби, які б завадили йому підписати заповіт. Вказував, що для підписання померлим заповіту особисто не було жодних перешкод по медичним показанням. Зазначав, що заповідач неодноразово особисто підписував документи, як до, так і після складення заповіту.

На підтвердження чого стороною позивача було надано: записи лікарів приймального відділення та письмові згоди пацієнта на проведення лікування від 23 жовтня 2017 року, 17 квітня 2017 року, 23 вересня 2016 року, на яких містяться підписи ОСОБА_4 .

За клопотанням позивача, ухвалою Макарівського районного суду Київської області від 22 березня 2019 року витребувано від Управління Пенсійного фонду України в Святошинському районі міста Києва з пенсійної справи ОСОБА_4 , будь-які заяви, відомості про отримання пенсії пенсіонером чи інші документи складені або підписані померлим за період січень-грудень 2017 року, в яких містяться зразки його почерку та/або підпису.

Витребувано від Управління Пенсійного фонду України в Святошинському районі міста Києва інформацію яким чином (шляхом перерахування на банківську карту, банківській установі тощо) отримував пенсію померлий пенсіонер ОСОБА_4 .

На виконання ухвали суду від 22 березня 2019 року, Головне управління ПФУ в місті Києві надало заяву ОСОБА_4 від 19 жовтня 2017 року про доставку пенсії на домашню адресу, на якій міститься підпис ОСОБА_4 та повідомило, що останній отримував пенсію через поштове відділення 03164 з доставкою на домашню адресу.

Як вбачається з медичної документації ОСОБА_4 , наданих Київською міською клінічною лікарнею №7, останній мав ряд хронічних захворювань, в тому числі і органів зору.

Так, з виписки з історії хвороби №6233 щодо хворого ОСОБА_4 вбачається, що останній перебував на стаціонарному лікуванні з 01 вересня 2014 року по 12 вересня 2014 року. У клінічному діагнозі, у тому числі зазначено - базиліома внутрішнього кута правого ока.

Згідно виписки з історії хвороби №2267 щодо хворого ОСОБА_4 , останній перебував на стаціонарному лікуванні з 04 квітня 2016 року по 18 квітня 2016 року. У клінічному діагнозі, також вказано - загострення базиліома внутрішнього кута правого ока.

Відповідно до виписки з історії хвороби №5473 щодо хворого ОСОБА_4 , останній перебував на стаціонарному лікуванні з 23 вересня 2016 року по 30 вересня 2016 року. У клінічному діагнозі, також зазначено - базиліома внутрішнього кута правого ока.

З виписки з історії хвороби №5780 щодо хворого ОСОБА_4 вбачається, що останній перебував на стаціонарному лікуванні з 22 вересня 2017 року по 03 жовтня 2017 року. У клінічному діагнозі, у тому числі зазначено - залишкові явища після базиліоми правого ока, гіпертрофія обох очей. Пресбіопія.

У виписці №5780 у графі скарги при госпіталізації вказано: слабкість загальна, біль в правій нозі, одишка виражена, слабкість в правій руці.

Згідно виписки з історії хвороби №6402 щодо хворого ОСОБА_4 , останній перебував на стаціонарному лікуванні з 23 жовтня 2017 року по 03 листопада 2017 року.

У посмертному епікризі зазначено, що ОСОБА_4 перебував на стаціонарному лікуванні з 12 грудня 2017 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 , де і помер.

На підтвердження своїх вимог стороною позивача було надано також висновок завідувача Філією №3 Святошинського району м. Києва КНП «Консультативно-діагностичний центр» Харитонової О.В. від 16 вересня 2019 року, відповідно до якого станом на вересень-жовтень 2017 року у ОСОБА_4 вад зору, що заважають читати не виявлено; хвороб, які заважають ставити підпис, не виявлено.

Відповідно до вимог статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього кодексу.

Відповідно до ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Статтею 1234 ЦК України визначено, що право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається.

Загальні вимоги до форми заповіту встановлено статтею 1247 ЦК України, якою передбачено, що заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення та має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу.

Якщо фізична особа у зв`язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа. Підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на вчинення такої нотаріальної дії, із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє (частина четверта статті 207 ЦК України).

У ч.2 ст.1248 ЦК України визначено, що нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів.

У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним.

Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253 цього Кодексу).

Згідно з статтею 1253 ЦК України на бажання заповідача його заповіт може бути посвідчений при свідках.

У випадках, встановлених абзацом третім частини другої статті 1248 і статтею 1252 цього Кодексу, присутність не менш як двох свідків при посвідченні заповіту є обов'язковою.

Свідками можуть бути лише особи з повною цивільною дієздатністю.

Свідками не можуть бути: 1) нотаріус або інша посадова, службова особа, яка посвідчує заповіт; 2) спадкоємці за заповітом; 3) члени сім`ї та близькі родичі спадкоємців за заповітом; 4) особи, які не можуть прочитати або підписати заповіт.

Свідки, при яких посвідчено заповіт, зачитують його вголос та ставлять свої підписи на ньому.

У текст заповіту заносяться відомості про особу свідків.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Згідно з п.1.8, 1.9, 1.11 глави 3 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, в редакції чинній на час посвідчення заповіту, якщо заповідач унаслідок фізичної вади, хвороби або з будь-яких інших причин не може власноручно підписати заповіт, за дорученням заповідача він може бути підписаний іншою фізичною особою.

Фізична особа, на користь якої заповідається майно, не вправі підписувати заповіт за заповідача.

На бажання заповідача, а також у випадках, якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватись не менше ніж при двох свідках.

Свідками можуть бути особи з повною цивільною дієздатністю.

Свідками не можуть бути: нотаріус; особи, на користь яких складено заповіт; члени сім`ї та близькі родичі спадкоємців за заповітом; особи, які не можуть прочитати або підписати заповіт.

Текст заповіту має містити відомості про особи свідків, а саме: прізвище, ім`я, по батькові кожного з них, дату народження, місце проживання, реквізити паспорта чи іншого документа, на підставі якого було встановлено особу свідка.

Свідки, при яких посвідчено заповіт, зачитують його вголос та ставлять свої підписи на ньому.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Виходячи з системного аналізу вищенаведених норм, колегія суддів приходить до висновку, що нотаріус під час посвідчення оскаржуваного заповіту діяв відповідно до норм ЦК України та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, оскільки у зв`язку з тим, що ОСОБА_4 через хворобу не міг особисто прочитати та підписати заповіт, за його дорученням в його та нотаріуса присутності заповіт підписано ОСОБА_5 , а текст заповіту до його підписання уголос зачитаний запрошеними заповідачем свідками ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

Доводи сторони позивача на те, що заповіт померлого ОСОБА_4 складений з порушенням вимог законодавства щодо його письмової форми, оскільки він підписаний не його стороною, а іншою особою за відсутності у заповідача хвороби чи фізичної вади, які б завадили йому здійснити особистий підпис у заповіті, колегія суддів відхиляє, оскільки вищевказані норми законодавства не передбачають обов`язку нотаріуса встановлювати, які хвороби або фізичні вади не дають підписати заповідачу заповіт власноручно.

При цьому, з медичної документації ОСОБА_4 вбачається, що останній мав ряд хронічних захворювань, в тому числі і органів зору, а також скаржився на слабкість правої руки.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 перебував на стаціонарному лікуванні до складання заповіту у період з 22 вересня 2017 року по 03 жовтня 2017 року, потім через 9 днів після складання заповіту, останній знову був госпіталізований та перебував на лікуванні з 23 жовтня 2017 року по 03 листопада 2017 року та вподальшому з 12 грудня 2017 року по 15 грудня 2017 року, де і помер.

Те, що ОСОБА_4 підписував згоди пацієнта на проведення лікування від 17 квітня 2017 року, 23 вересня 2016 року, 23 жовтня 2017 року та заяву від 19 жовтня 2017 року про доставку пенсії на домашню адресу не свідчить, що останній саме на час складання заповіту - 14 жовтня 2017 року не хворів.

Представник позивача у судовому засіданні апеляційного суду пояснила, що позивач не оспорює процедуру складання заповіту та не оскаржує дії нотаріуса.

Посилання позивача на фотокопію висновку завідувача Філією №3 Святошинського району м. Києва КНП «Консультативно-діагностичний центр» Харитонової О.В. від 16 вересня 2019 року, колегія суддів не бере до уваги, оскільки доказів того, що остання є експертом стороною позивача надано не було.

При цьому, під час розгляду справи позивач не заявляв клопотань про призначення у справі посмертної судового-медичної експертизи щодо визначення стану здоров`я ОСОБА_4 на час підписання оскаржуваного заповіту.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що відсутність особистого підпису ОСОБА_4 у заповіті не є істотною умовою для визнання оспорюваного правочину нікчемним, оскільки позивачем не доведено, що волевиявлення спадкодавця щодо розпорядження належним йому майном не було вільним та не відповідало його внутрішній волі.

Колегія суддів звертає увагу на те, що саме запросити іншу особу підписати заповіт замість заповідача є беззаперечним правом останнього.

При цьому, позивач не оспорює знаходження та складання заповіту батьком у присутності нотаріуса та те, що воля заповідача була спрямована на складання заповіту.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що заповіт, укладений ОСОБА_4 14 жовтня 2017 року відповідає вимогам ст.ст.203, 207, 215, 1247 ЦК України: його волевиявленню, складений у письмовій формі, прочитаний у присутності свідків, підписаний іншою особою за дорученням спадкодавця та засвідчений нотаріусом.

А відтак, відсутні правові підстави для визнання заповіту нікчемним, отже у задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити за недоведеністю.

Апеляційний суд враховує, що, як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30)). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaariv. Finland, № 49684/99, § 2)).

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 з інших підстав.

Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 376, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Макарівського районного суду Київської області від 02 листопада 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Устименко Вікторія Тимофіївна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чібісов Геннадій Олександрович про встановлення нікчемності заповіту - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 06 червня 2022 року.

Головуючий:

Судді: