1Справа № 335/8452/22 2-о/335/208/2022
УХВАЛА

Іменем України

23 грудня 2022 року м. Запоріжжя

Суддя Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя Романько О.О., розглянувши клопотання ОСОБА_1 , заінтересована особа орган опіки і піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району, про продовження строку дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною, -

ВСТАНОВИВ:

19 грудня 2022 ОСОБА_1 звернулась до суду з клопотанням про продовження строку дії рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 12 листопада 2020 року про визнання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Запоріжжя, недієздатною, в якій просила продовжити строк дії рішення суду. Також просили поновити строки для звернення з таким клопотанням.

Дослідивши клопотання, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду

Згідно ч. 9 ст. 300 ЦПК України, суд зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною до закінчення строку його дії в порядку, встановленому статтею 299 цього Кодексу.

Як вбачається з клопотання, рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 12 листопада 2020 гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. Запоріжжя, визнано недієздатною. Строк дії зазначеного рішення визначено до 12 листопада 2022.

Відповідно до рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 22.05.2018 ОСОБА_1 визнано її опікуном.

Відповідно до ч.6 ст. 300 ЦПК України строк дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною визначається судом, але не може перевищувати двох років.

Одним з основоположних аспектів верховенства права є вимога щодо юридичної визначеності, згідно з якою у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (див. справу «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania). Юридична визначеність вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду.

Згідно з практикою ЄСПЛ для забезпечення оптимального співвідношення права на доступ до правосуддя та принципу правової визначеності у процесі прийняття судом рішення про поновлення строку на звернення до суду мають враховуватися: 1) особливі обставини кожної конкретної справи у системному зв`язку з причинами пропуску строку на звернення до суду; наявність причин непереборного та об`єктивного характеру пропуску строку на звернення до суду; 2) характер права, для захисту якого надійшло звернення до суду, та його значення для сторін; 3) період, який минув з моменту пропуску строку, правові наслідки його поновлення або не поновлення; 4) наявність публічного (суспільного та, меншою мірою, державного) інтересу у справі; 5) фундаментальність значення справи для судової та правозастосовної практики.

Можливість отримати своєчасний судовий захист є головним аспектом реалізації права на доступ до правосуддя. Однак, вказане право не може бути абсолютним і його реалізація повинна бути здійснена в межах певних процесуальних строків.

Частиною 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Сторони у справі розпоряджаються своїми правами на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Як вже зазначалося, відповідно до положень ч. 6 ст. 300 ЦПК України строк дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною визначається судом, але не може перевищувати двох років.

Згідно ч. 7 ст. 300 ЦПК України клопотання про продовження строку дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною має право подати опікун, представник органу опіки та піклування не пізніше ніж за п`ятнадцять днів до закінчення строку, визначеного частиною шостою цієї статті.

Згідно положень ч. 8 ст. 300 ЦПК України клопотання про продовження строку дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною повинно містити обставини, що свідчать про продовження хронічного, стійкого психічного розладу, внаслідок чого особа продовжує не усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними, підтверджені відповідним висновком судово-психіатричної експертизи.

З аналізу зазначених норм процесуального права, вбачається, що зацікавлена особа наділена правом звернутись до суду з клопотанням про продовження строку дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною за обов`язкової умови - до закінчення строку (п`ятнадцять днів) дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною.

ОСОБА_1 звернулась до суду 19 грудня 2022 після спливу строку дії рішення суду про визнання фізичної особи недієздатною 12 листопада 2022 року, тобто поза процесуальним строком.

Суд зауважує наступне, що зазначені норми є імперативними та гарантують реалізацію суб`єктивних та об`єктивних прав суб`єктом права.

Так згідно частин 1 та 2 ст. 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Порядок визнання фізичної особи недієздатною встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України.

Частиною 1 ст. 40 ЦПК України передбачено, що фізична особа визнається недієздатною з моменту набрання законної сили рішенням суду про це.

Відповідно до частин 1, 2 та 3 ст. 41 ЦК України над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка. Недієздатна фізична особа не має права вчиняти будь-якого правочину. Правочини від імені недієздатної фізичної особи та в її інтересах вчиняє її опікун.

На це суд зауважує, що після спливу строку дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною встановлені в ньому юридичні факти втрачають свою дію, та вже особа не вважається недієздатною, а вважається особою здатною керувати своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатною своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання, при цьому припиняються права та обов`язки опікуна, визначені у Главі 6 ЦК України.

Крім викладеного суд звертає увагу на наступні положення глави 6 ЦПК України (процесуальні строки).

Відповідно до положень ст. 120 ЦПК України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.

Згідно ст. 122 ЦПК України строки, встановлені законом або судом, обчислюються роками, місяцями і днями, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.

Перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (ст. 123 ЦПК України).

У частинах 1 та 2 ст. 126 ЦПК України визначено, що право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

В зазначених нормах законодавець закріпив поняття строк, в якому зокрема зроблено основний акцент на юридичному факті, тобто дії чи події, які набувають юридичного значення зі спливом строку. Процесуальний строк зокрема регулює правомірність процесуальної поведінки суб`єктів з урахуванням принципу своєчасності. Процесуальний строк можна розуміти, як проміжок часу протягом, якого повинні бути вчинені певні процесуальні дії.

Початок перебігу процесуальних строків в розумінні ст. 123 ЦПК України починається: 1) від певної календарної дати; 2) від настання події, з якою пов`язано його початок.

Також можливо окремо зробити акцент на те, що закінчення строку передбачає втрату права на вчинення певної процесуальної дії, для якої було встановлено строк.

В своєму клопотанні заявник вказує на те, що вона через юридичну необізнаність та неможливість звернення за правовою допомогою вважала, що дія рішення суду автоматично пролонгується. Але зазначені доводи заявника спростовуються самим текстом рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя, в якому чітко встановлений строк дії такого рішення та копію якого належним чином було вручено ОСОБА_1 для відома.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан..

Законом затверджено Указ Президента України від 7 листопада 2022 № 757/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», яким передбачено, що у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану на часткову зміну статті 1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 № 2102-IX (зі змінами) продовжити строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 строком на 90 діб до 19 лютого 2023.

Відповідний Закон України від 16.11.2022 № 2738-ІХ набрав чинності 18 листопада 2022.

Суд не відкидає те, що через воєнний стан та пов`язані з ним обставини учаснику судового процесу неможливо вчасно вчинити й іншу процесуальну дію чи подати певний документ до суду. Наприклад, звернутися із позовною заявою, апеляційною чи касаційною скаргою, заявою, клопотанням тощо.

При цьому, сам факт запровадження воєнного стану в Україні без обґрунтування неможливості вчинити процесуальну дію у встановлені строки не може вважатися поважною причиною для безумовного поновлення цих строків.

Водночас, Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду в своїй постанові від 29 вересня 2022 р. у справі № 500/1912/22 дійшов висновку, що протягом дії воєнного стану суворе застосування судами процесуальних строків стосовно звернення до суду із позовними заявами, апеляційними і касаційними скаргами може мати ознаки невиправданого обмеження доступу до суду.

Теорією та практикою вироблені правила, згідно яких причина пропуску строку може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Отже, під час воєнного стану поновленню підлягають лише процесуальні строки, порушені з поважних причин.

Тобто наявність самого по собі оголошеного воєнного стану не надає правових підстав для обґрунтування поважності причин пропуску процесуального строку.

Так, заявником ОСОБА_1 в своєму клопотанні зазначається лише про те, що вона юридично необізнана та не могла звернутися за правовою допомогою, зокрема у період визначений ч. 7 ст. 300 ЦПК України до закінчення строку дії рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя, тобто до 29 жовтня 2022.

Факт неможливості звернення за правовою допомогою ніякими доказами не підтверджено. Відомостей щодо припинення діяльності осіб, які мають право надавати правничу допомогу, а так само і роботи Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя у цей період не встановлено.

Про зміну місця свого проживання чи перебування через ведення військових дій на території Запорізької області чи самого міста Запоріжжя, що стало б перешкодою для звернення до суду, заявник не зазначає.

Процесуальна можливість для звернення з заявою до суду пов`язана з певним часовим проміжком, протягом якого така особа може реалізувати право на звернення без застосування до неї наслідків пропуску такого строку.

23 грудня 2020 р. Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у справі № 360/4485/19 зазначив, що поважними причинами визнаються лише ті обставини, які об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Існує також презумпція знання законодавства (лат. Ignorantia juris non excusat - незнання закону не вибачається) - кожен вважається таким, що знає закони.

Правова основа презумпції знання законодавства - обов`язок кожного неухильно додержуватися Конституції України та законів України. Цей обов`язок закріплений в частині 1 статті 68 Конституції України. Обов`язок додержання законів передбачає і обов`язок їх знання. Тому закони повинен знати кожний. З цього положення і випливає загальновідома формула: незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності, яка і міститься в частині 2 статті 68 Конституції України.

Отже, юридична необізнаність і невірне трактування норм права, відсутність чіткого законодавчого врегулювання певних питань не є поважною причиною для пропуску строку на звернення до суду.

Зі змісту положень ЦПК України вбачається, що у ньому не визначено граничні межі, у яких суди можуть приймати рішення про поновлення строку звернення до суду. Не містить ЦПК України й конкретних підстав та критеріїв, за якими можливо оцінити поважність причин пропуску відповідного строку.

З цього приводу у ЄСПЛ склалась стала практика, відповідно до якої відступлення від принципу правової визначеності через відновлення строку звернення до суду виправдано лише у випадках необхідності при обставинах істотного і непереборного характеру (справа «Салов проти України»), зокрема, з метою виправлення помилки, що має фундаментальне значення для судової системи (справа «Сутяжник проти Росії», п. 38).

При оцінюванні поважності причин пропуску строку звернення до суду та прийнятті рішень про його поновлення ЄСПЛ, як правило, враховує:

1) складність справи, тобто, обставини і факти, що ґрунтуються на праві (законі) і тягнуть певні юридичні наслідки;

2) поведінку заявника;

3) поведінку державних органів;

4) перевантаження судової системи;

5) значущість для заявника питання, яке знаходиться на розгляді суду, або особливе становище сторони у процесі (справи «Бочан проти України», «Смірнова проти України», «Федіна проти України», «Матіка проти Румунії» та інші).

Водночас, навіть наявність об`єктивних та непереборних обставин, що обумовлюють поважність причин пропуску строку звернення до суду, не може розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення пропущеного строку (справа «Олександр Шевченко проти України», п. 27), оскільки у випадку, якщо минув значний проміжок часу з моменту закінчення пропущеного строку, відновлення попереднього становища учасників справи, що може бути зумовлено скасуванням рішення або визнанням незаконної дії (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень, буде значно ускладнено та може призвести до порушення прав та інтересів інших осіб.

Загалом, згідно з практикою ЄСПЛ при застосуванні процедурних правил варто уникати як надмірного формалізму, який буде впливати на справедливість процедури, так і зайвої гнучкості, яка призведе до нівелювання процедурних вимог, встановлених законом, та порушення принципу правової визначеності (справи «Волчлі проти Франції», «ТОВ «Фріда» проти України»).

Отже, забезпечення дотримання принципу правової визначеності потребує чіткого виконання сторонами та іншими учасниками справи вимог щодо строків звернення до суду, а від судів вимагається дотримуватися певних правил у процесі прийняття рішення про поновлення строку та оцінювати поважність причин пропуску строку, виходячи із критеріїв розумності, об`єктивності та непереборності обставин, що спричинили пропуск, значимості справи для сторін, наявності фундаментальної судової помилки.

Аналіз практики ЄСПЛ свідчить про те, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду, ЄСПЛ виходить із наступного:

1) поновлення пропущеного строку звернення до суду є порушенням принципу правової визначеності, відтак, у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим;

2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних, об`єктивних, непереборних, не залежних від волі та поведінки особи обставин;

3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі;

4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку;

5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.

Правова позиція аналогічного змісту наведена у постанові Верховного Суду від 22.06.2021 у справі №120/5780/20-а.

Зважуючи на вищевикладене та враховуючи зазначені норми матеріального та процесуального права, суд вважає, що клопотання ОСОБА_1 про продовження строку дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною підлягає залишенню без розгляду у зв`язку із пропуском строку звернення до суду.

Разом з тим, суд роз`яснює заявнику, що вона не позбавлена права звернутися до суду з заявою про визнання особи недієздатною в порядку окремого провадження.

Керуючись ст. ст. 120, 122, 123, 126, 127, 258, 259, 260, 300, 353 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання ОСОБА_1 , заінтересована особа орган опіки і піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району, про продовження строку дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною - залишити без розгляду.

Роз`яснює заявнику, що вона не позбавлена права звернутися до суду з заявою про визнання особи недієздатною в порядку окремого провадження.

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали суду складено 23.12.2022.

Суддя: О.О. Романько