Справа № 459/3928/21 Головуючий у 1 інстанції: Отчак Н.Я.
Провадження № 22-ц/811/4617/21 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2022 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Ванівського О.М.

суддів:Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.,

секретаря: Симця В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Червоноградського міського суду Львівської області від 15 грудня 2021 року у справі за скаргою ОСОБА_2 на постанову державного виконавця Червоноградського ВДВС у Червоноградському районі Львівської області ЗМУ МЮ (м. Львів) Ключки О.І. від 21.09.2021 р. про повернення виконавчого документа стягувачу, та зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2021 року ОСОБА_2 звернулася до суду зі скаргою в якій просила визнати неправомірними дії та рішення державного виконавця Червоноградського ВДВС у Червоноградському районі Львівської області ЗМУ МЮ (м. Львів) Ключки О.І. від 21.09.2021 р. про повернення виконавчого документа стягувачу, в частині визначення державним виконавцем строку повторного пред`явлення виконавчого документу до виконання до 21.09.2024р.; зобов`язати державного виконавця внести зміни у прийняте рішення про повернення виконавчого документу стягувачу з врахуванням висновків викладених в ухвалі суду.

В обґрунтування скарги покликалась на те, що на примусовому виконанні у відділі ДВС перебувало виконавче провадження №65230183 з примусового виконання виконавчого листа №2-2802/09, виданого 22.04.2010р. Червоноградським міським судом Львівської області щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Кредобанк» кредитної заборгованості у розмірі 241 801,08 грн. Зазначила, що вказаний виконавчий документ декілька разів направлявся на виконання та повертався стягувачу без виконання, в т.ч. і за заявою стягувача. Так, згідно заяви стягувача від 26.08.2021р., виконавчий документ останній раз було повернуто останньому без виконання постановою державного виконавця від 21.09.2021 р. на підставі п. 1 ч.1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження». Оскільки виконавчий документ був повернутий стягувачу з його ініціативи, відтак на думку скаржниці положення ч.5 ст. 12 ЗУ «Про виконавче провадження» щодо застосування переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання до застосування не підлягають та весь ризик спливу строку пред`явлення виконавчого документу до виконання покладено на стягувача. Не зважаючи на вказане, пунктом 2 резолютивної частини оскаржуваної постанови визначено, що виконавчий документ може бути повторно пред`явлений до виконання в строк до 21.09.2024 р.. За таких обставин вважає, що застосувавши положення ч.5 ст. 12 ЗУ «Про виконавче провадження» щодо переривання строку пред`явлення виконавчого листа до виконання, державний виконавець діяла не у спосіб передбачений ЗУ «Про виконавче провадження».

Ухвалою Червоноградського міського суду Львівської області від 15 грудня 2021 року в задоволенні скарги відмовлено.

Ухвалу суду оскаржила ОСОБА_2 , подавши апеляційну скаргу.

Вважає ухвалу суду незаконною.

Вказує, що 22.10.2010р. Червоноградським міським судом було видано виконавчий лист № 2-2802/09 про стягнення з неї в користь ПАТ «Кредобанк» 241 801,08 грн. кредитного боргу, згідно з рішенням Червоноградського міського суду у цій справі. Строк пред`явлення виконавчого листа до виконання визначено 22 квітнем 2013 року. Вказаний виконавчий документ декілька раз направлявся на виконання, та повертався стягувачу без виконання, в т.ч. і за самою заявою стягувача. Зокрема, згідно заяви стягувача від 16.08.2021 року, виконавчий лист останній раз було повернуто йому без виконання постановою ВДВС Червоноградського МУЮ від 21.09.2021 року у ВП 65230183, згідно вказаної вище заяви AT «Кредобанк». Відповідно до цієї заяви стягувач просив повернути йому виконавчий лист без виконання на підставі п.1 ч.1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження», відповідно до якої виконавчий документ повертається стягувачу, якщо він подав письмову заяву про повернення виконавчого документа. В заяві Стягувач не пояснює причин відкликання виконавчого листа, однак це могло бути пов`язано з тим, що у неї відсутня заборгованість перед AT «Кредобанк», про яку йшлося в цьому виконавчому провадженні, та що підтверджується відповіддю НБУ 26.10.2021р. на її звернення про надання інформації щодо наявності у неї заборгованості перед AT «Кредобанк», відповідно до якої згідно кредитного реєстру НБУ у неї відсутня заборгованість перед цим Банком, про що вона повідомила AT «Кредобанк» згідно із заявою від 28.10.2021 року.

Вказує, що законом передбачено переривання строку пред`явлення виконавчого листа до виконання лише у двох випадках: -коли виконавчий документ повертається стягувачеві у зв`язку неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення; - коли виконавчий документ повертається стягувачеві у зв`язку встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосові боржника.

В даному випадку повернення здійснено з ініціативи стягувача, а не виконавчої служби та з підстави визначеної п.1 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» - стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.

Відтак вважає, що положення ч.5 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження», щодо застосування переривання строку пред`явлення виконавчого листа до виконання до застосування не підлягають та весь ризик спливу строку пред`явлення виконавчого документу до виконання покладено на стягувача.

Вважає, що в даному ж випадку виконавець вийшла за межі наданих їй повноважень та виконуючи функції суду фактично визначила новий строк пред`явлення виконавчого листа до виконання, діючи у таки незаконний спосіб в інтересах стягувача.

Просить скасувати ухвалу Червоноградського міського суду Львівської області від 15 грудня 2021 року та постановити нове рішення, яким скаргу задовольнити.

08 квітня 2022 року Червоноградським ВДВС у Червоноградському районі Львівської області ЗМУ МЮ (м. Львів) подано відзив на апеляційну скаргу. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін.

Сторони в судове засідання не з`явилися, хоча про час та дату розгляду справи були повідомлені належним чином.

Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дана справа перебуває в провадженні суду апеляційної інстанції з грудня 2021 року і у всіх учасників справи було достатньо часу для наведення своїх доводів у поданому до суду позові, запереченні на позов, письмових поясненнях, апеляційній скарзі та відзиві на скаргу тощо.

За вищенаведених обставин колегія суддів вважає можливим здійснити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін - на підставі наявних у справі даних та доказів.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Відмовляючи в задоволенні скарги, суд першої інстанції прийшов до висновку, що державним виконавцем прийнято спірну постанову в межах повноважень та у спосіб передбачений ЗУ «Про виконавче провадження» та Інструкції № 512/5. Ознаки неправомірності дій державного виконавця, про які стверджує заявниця, відсутні.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Встановлено, що на виконанні у Червоноградському ВДВС у Червоноградському районі Львівської області ЗМУ МЮ (м. Львів) перебувало виконавче провадження №65230183 з примусового виконання виконавчого листа №2-2802/09, виданого 22.04.2010 р. Червоноградським міським судом Львівської області щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь АТ «Кредобанк» кредитної заборгованості у розмірі 205 113,34 грн..

21.09.2021 року державний виконавець Червоноградського ВДВС у Червоноградському районі Львівської області ЗМУ МЮ (м. Львів) Ключка О.І. у виконавчому провадженні № 65230183 винесла постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.1 ч.1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження», якою виконавчий лист №2-2802/09, виданий 22.04.2010р. Червоноградським міським судом Львівської області - повернуто стягувачу; зазначено, що виконавчий документ може бути повторно пред`явлений до виконання в строк до 21.09.2024 р.. Зі змісту мотивувальної частини даної постанови вбачається, що 26.08.2021 р. у відділ ДВС надійшла заява стягувача про повернення виконавчого документа стягувачу. Постанови про стягнення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження винесені в окреме провадження, згідно ст.40 ЗУ «Про виконавче провадження».

Відповідно до ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно з ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, Законом України «Про виконавче провадження», іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ст. 2 ЗУ «Про виконавче провадження» , виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права; обов`язковості виконання рішень; законності диспозитивності; справедливості, неупередженості та об`єктивності; гласності та відкритості виконавчого провадження; розумності строків виконавчого провадження; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Відповідно до п.1 ч.1, ч.5 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа. Повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону, крім випадків, коли виконавчий документ не підлягає виконанню або покладені виконавчим документом на боржника зобов`язання підлягають припиненню відповідно до умов угоди про врегулювання спору (мирової угоди), укладеної між іноземним суб`єктом та державою Україна на будь-якій стадії урегулювання спору або розгляду справи, включаючи стадію визнання та виконання рішення, незалежно від дати укладення такої угоди.

Статтею 12 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття.

Виконавчий документ про стягнення періодичних платежів у справах про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я, втрати годувальника тощо може бути пред`явлено до виконання протягом усього періоду, на який присуджені платежі.

Строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі:

1) пред`явлення виконавчого документа до виконання;

2) надання судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, відстрочки або розстрочки виконання рішення.

У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони.

Стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 22 вересня 2021 року у справі № 240/10258/19 зазначив, що частиною четвертою статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі: 1) пред`явлення виконавчого документа до виконання; 2) надання судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, відстрочки або розстрочки виконання рішення.

Суть переривання строку полягає у тому, що при настанні зазначених обставин (юридичних фактів) перебіг строку починається спочатку, а час, який минув до перерви, до нового строку не зараховується. Про це було безпосередньо зазначено у частині другій статті 23 України «Про виконавче провадження» (№ 606-XIV), яка є попередньою редакцією Закону № 1404-VIII, тоді як в чинній редакції Закону питання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання урегульовано статтею 12, але в ній ця норма відсутня.

Норми щодо переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання перебувають у системному зв`язку із застосуванням норм, що регулюють завершення виконавчого провадження шляхом повернення виконавчого документа стягувачу.

Отже, з аналізу частини четвертої та п`ятої статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII висновується, що після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання у зв`язку з його пред`явленням до виконання перебіг строку починається заново з наступного дня після його повернення. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується.

Таким чином, повернення виконавчого документа без виконання не позбавляє стягувача права на повторне пред`явлення виконавчого документа до виконання в межах строку, встановленого статтею 12 Закону № 1404-VIII.

ВС наголосив, що така позиція узгоджується з подібними правовими висновками, висловленими у постанові Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 29 жовтня 2020 року у справі № 916/922/16 та у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 27 травня 2021 року у справі № 303/2642/20.

До аналогічних висновків дійшов Верховний суд і в постанові від 07 лютого 2020 року у справі №2018/6-343/11.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги зводяться до неправильного розуміння та тлумачення норм законодавства.

Суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, урахував конкретні обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права та ґрунтується на засадах верховенства права.

Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому його відповідно до ст.. 375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 -залишити без задоволення.

Ухвалу Червоноградського міського суду Львівської області від 15 грудня 2021 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено 31 травня 2022 року.

Головуючий: Ванівський О.М.

Судді Цяцяк Р.П.

Шеремета Н.О.