АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

1 грудня 2022 року

м. Чернівці

справа № 716/951/22

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Одинака О. О.

суддів Кулянди М. І., Половінкіної Н. Ю.

секретар Скулеба А. І.

заявник ОСОБА_1

заінтересована особа Кадубовецька сільська об`єднана територіальна громада в особі Кадубовецької сільської ради

апеляційна скарга ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , на рішення Заставнівського районного суду Чернівецької області від 12 вересня 2022 року,

головуючий в суді першої інстанції суддя Вайновська О. Є.

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст заяви

В липні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою, в якій просила встановити факт постійного проживання однією сім`єю з ОСОБА_3 не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Посилалася на те, що вона з 2014 року спільно проживала з ОСОБА_3 однією сім`єю та піклувалась про нього.

Вони вели спільне господарство та мали спільний бюджет.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер і заявниця здійснила його поховання.

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку та земельної дядинки, однак чинний заповіт на випадок його смерті відсутній.

Вважаючи себе спадкоємцем четвертої черги спадкоємців за законом, просила суд встановити факт постійного проживання однією сім`єю з ОСОБА_3 не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Заставнівського районного суду Чернівецької області від 12 вересня 2022 року у задоволенні заяви відмовлено.

Суд виходив з того, що з наданих заявницею доказів не вбачається, що спадкодавець ОСОБА_3 щонайменш п`ять років до його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 проживав однією сім`єю з заявницею ОСОБА_1 .

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її заяву.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апелянт посилається на те, що суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм процесуального права, неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи.

Вона більше десяти років вела спільне господаврство з спадкодавцем та в останні дні його життя доглядала та піклувалась про нього.

Факт наявності спільного побуту між заявницею та ОСОБА_3 підтверджується показами свідків.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Інший учасник справи відзив на апеляційну скаргу не подавав.

Мотивувальна частина

Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій

ОСОБА_4 проживає та перебуває на реєстраційному обліку за місцем постійного проживання по АДРЕСА_1 (а.с.8).

ОСОБА_3 проживав один та перебував на реєстраційному обліку за місцем постійного проживання по АДРЕСА_1 (а.с.8).

ОСОБА_4 перебувала на обліку у відділі №2 (місто Заставна) УСЗН Чернівецької РДА і одержувала компенсаційну виплату по догляду за особою 80-річного віку з 4 липня 2017 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.10).

16 квітня 2021 року ОСОБА_3 видав довіреність на ім`я ОСОБА_4 , згідно якої уповноважив останню бути його представником та вести справи від його імені в судових та інших державних органах України строком на один рік (а.с.11).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, про що виконавчим комітетом Кадубовецької сільської ради Чернівецької області вчинено актовий запис №94 від 2 вересня 2021 року (а.с.12).

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку АДРЕСА_1 (а.с.19).

4 лютого 2022 року ОСОБА_4 звернулася до Заставнівської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 (а.с.29 зв.).

За її заявою державним нотаріусом Заставнівської державної нотаріальної контори було заведено спадкову справу №392/2021 (а.с.34).

Чинні заповіти на випадок смерті ОСОБА_3 відсутні (а.с.32-33).

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції в повній мірі відповідає зазначеним вимогам закону.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з частиною першою статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, перелік яких визначений частиною першою статті 315 ЦПК України.

Згідно з статтею 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: родинних відносин між фізичними особами; перебування фізичної особи на утриманні; каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі N 320/948/18 (провадження N 14-567цс18) зазначено, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Частина перша статті 1221 ЦК України визначає, що місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Частинами першої та другої статті 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняттям ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

За змістом статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Відповідно до частини другої статті 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 21 Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки.

Для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю.

Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є ведення з спадкодавцем спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Відповідно до статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статей 76, 77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з частинами першою, другою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Повно та всебічно дослідивши обставини справи, суд першої інстанції, з висновками якого погоджується й апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про те, що заявницею ОСОБА_4 не надано належних і допустимих доказів на підтвердження того, що між нею та ОСОБА_3 протягом останніх п`яти років до часу відкриття спадщини склалися відносини, що притаманні сім`ї, не доведено наявності усіх наведених вище фактів у їх сукупності, а отже відсутні передбачені статтею 1264 ЦК України підстави для визнання заявниці спадкоємцем четвертої черги після смерті спадкодавця.

При цьому суд першої інстанції відповідно до статті 89 ЦПК України належним чином оцінив надані ОСОБА_4 докази, на які вона посилалася як на підставу своїх вимог та дійшов правильного висновку, що ці докази не підтверджують фактів її спільного проживання з спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, наявності у них спільного бюджету, ведення спільного господарства, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонту, наявністю між ними взаємних прав і обов`язків.

Аргумент заявниці про те, що вона тривалий час опікувалась спадкодавцем та надавала допомогу, не може бути достатньою обставиною для визнання заявниці спадкоємцем четвертої черги після смерті спадкодавця, оскільки, як правильно встановив суд першої інстанції, з 2017 року по день смерті ОСОБА_3 заявниця зобов`язана була здійснювати догляд за ОСОБА_3 , як за особою, яка досягла 80-річного віку, оскільки одержувала від держави за це компенсаційні виплати.

Також суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що показання свідків про придбання заявницею для ОСОБА_3 продуктів харчування, ліків, допомога в домашньому господарству, здійснення нею поховання ОСОБА_3 не є беззаперечними доказами того, що між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 існували усталені відносини, що притаманні сім`ї в розумінні частини 2 статті 3 СК України.

Окрім того, однією з обов`язкових умов для визнання ОСОБА_4 членом сім`ї ОСОБА_3 , є встановлення факту фактичного їх проживання за однією адресою місця проживання та реєстрації спадкодавця.

Свідками та особисто заявницею під час розгляду справи було підтверджено факт проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за різними адресами.

З огляду на вказане суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що оспорюване право ОСОБА_4 , за захистом якого вона звернулась до суду, не доведено, правові підстави для встановлення факту проживання її з ОСОБА_3 як зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини відсутні.

Схожі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 31 березня

2022 року у справі № 461/4532/20, від 12 грудня 2019 року у справі № 759/12554/17 та від 14 березня 2019 року у справі № 320/4964/17.

Наведені в апеляційній скарзі інші доводи не спростовують вказаних вище висновків суду першої інстанції та не дають підстав вважати, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, про що зазначає у апеляційній скарзі заявник.

Враховуючи вищенаведене, висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Враховуючи наведене вище, рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а вказане рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Заставнівського районного суду Чернівецької області від 12 вересня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 1 грудня 2022 року.

Головуючий О.О. Одинак

Судді: М.І. Кулянда

Н.Ю. Половінкіна