Справа №333/2231/21
Провадження №2/333/210/22
07 листопада 2022 року м.Запоріжжя
Комунарський районний суд м.Запоріжжя у складі: головуючого судді Тучкова С.С., за участю секретаря судового засідання Шелесько Ю.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі Комунарського районного суду м.Запоріжжя, цивільну справу №333/2231/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом виселення, -
ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 , про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом виселення, посилаючись на те, що їй на праві власності належить квартира за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва № НОМЕР_1 виданого Комунарською районною адміністрацією ЗМР від 19 листопада 1999 року. У зв`язку з життєвими обставинами, у березні 2019 року позивач прописала в даній квартирі свою дочку ОСОБА_2 (дошлюбне прізвище ОСОБА_3 ). Проте життя та мешкання у одній квартирі з відповідачкою виявилось неможливим та взагалі останнім часом стало нестерпним. Відповідачка тривалий час ніде не працює, ухиляється від сплати комунальних послуг, постійно виживає алкоголь та створює конфліктні ситуації, погрожує фізичною розправою. Через такі дії дочки позивачка неодноразово зверталася до поліції. Позивачка вважає, що вище зазначене свідчить про те, що проживання з відповідачкою є неможливим, вона своїми діями постійно створює перешкоди у реалізації позивачем права власності на належне їй майно, крім того, позивачка не може оформити субсидію і тягар по сплаті комунальних послуг повністю лягає на неї. Таким чином, позивачка не може вільно реалізувати своє право власності на вказану квартиру. Вирішити дані питання самостійно з відповідачкою не виходить. ОСОБА_2 не реагує на прохання позивачки самостійно знятися обліку та виселитися з квартири, а навпаки її поведінка стає дуже агресивною. За таких підстав позивачка змушена вернутися до суду за захистом своїх прав.
На підставі розпорядження від 31.10.2021 року керівника апарату Комунарського районного суду м.Запоріжжя Заїченко Л.Г., цивільну справу №333/2231/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом виселення передано до канцелярії суду для повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, у зв`язку із звільненням з посади судді ОСОБА_4 . Комунарського районного суду м.Запоріжжя у відставку згідно рішення Вищої ради правосуддя від 19.10.2021 року №2085/0/15-21, враховуючи рішення зборів суддів від 26.10.2021 року №10/1.
Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.10.2021 року цивільну справу №333/2231/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом виселення передано в провадження судді Комунарського районного суду м.Запоріжжя Тучкова С.С.
Ухвалою суду від 01 листопада 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням учасників справи.
Позивачка будучи належним чином повідомленою в судове засідання не з`явилась, в минулих судових засіданнях позовну заяву підтримала в повному обсязі та просили її задовольнити посилаючи на обставини викладені в позовній заяві, проти ухвалення у справі заочного рішення не заперечувала.
У судові засідання відповідачка, будучи належним чином повідомленою судом про час і місце розгляду справи, повторно не з`явилися та не повідомили суд про причини неявки. Відзиву з приводу поданої позовної заяви від відповідачів до суду не надходило.
Відповідно до вимог ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
У зв`язку вищевикладеним, на підставі ст.ст.223, 280, 281 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідачів в порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів.
Суд, вивчивши матеріали справи і дослідивши письмові докази, дійшов таких висновків.
Відповідно до ч.2 ст.124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі.
Згідно з п.1 ст.6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.
Положеннями ст.4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Статтями 12, 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст.ст.76, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
Згідно з свідоцтвом № НОМЕР_1 виданого Комунарською районною адміністрацією ЗМР 19 листопада 1999 року, квартира АДРЕСА_2 на праві власності належить громадянці ОСОБА_1 (а.с.7).
Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно за №467803 від 30.04.2003 року квартира належить ОСОБА_5 (а.с.8).
Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч.1 ст. 321 ЦК України). При цьому відповідно до ст.391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
За змістом ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі, в тому числі, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Згідно з ч.2 ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про вчинення певних дій для запобігання порушенню його прав.
Відповідно до ч.1 ст.405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.
Статтею 156 ЖК Української РСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Згідно ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися, розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.
Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Частиною 4 статті 9 Житлового кодексу України встановлено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.
Відповідно до вимог ст. 316 ЦК України, право власності є право особи на річ (майно) яке вона здійснює відповідно до Закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Статтею 109 ЖК України передбачено, що виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.
Право вимагати у судовому порядку виселення членів сім`ї, власник жилого будинку (квартири) відповідно до ст.157 ЖК України у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.
Відповідно до ч.1 ст.116 Житлового кодексу України якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.
Крім того, згідно із п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12 квітня 1985 року під час вирішення справ про виселення на підставі ст.116 ЖК України осіб, які систематично порушують правила співжиття та роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід керуватися тим, що під час тривалої антигромадської поведінки виселення винного може статися під час повторного порушення, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Серед таких визначені заходи попередження, що застосовуються судами, прокуратурами, органами внутрішніх справ тощо.
Підтвердженням факту систематичного порушення відповідачем правил співжиття є звернення до поліції та постанова Комунарського районного суд м.Запоріжжя від 23.02.2021 року по справі №333/1064/21, де зазначено, що відносно ОСОБА_2 було складено протокол за ч.1 ст.173-2 КУпАП, разом з тим у зв`язку з тим, що на момент надходження справи до суду сплило три місяці з дня вчинення правопорушення, провадження по справі закрито на підставі ст.38 КУпАП.
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 суду пояснила, що знайома із ОСОБА_1 приблизно 15 років. ОСОБА_2 є її донькою. Останній раз бачили відповідачку приблизно рік тому, коли вона зі своїм співмешканцем влаштувала скандал із ОСОБА_1 . На її думку, ОСОБА_2 була у стані алкогольного сп`яніння, адже мала якусь «заторможену» поведінку. Також позивачка декілька разів була вимушена викликати поліцейських з приводу конфліктів у сім`ї.
Судом встановлено та доведено поясненнями позивачки та свідка, що проживання позивачки та відповідачки, яка є її дочкою, в одному приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 , обмежує права ОСОБА_1 у здійсненні нею свого права на вільне користування майном, оскільки відповідачка чинить їй перешкоди у цьому, порушує правила співжиття, та не виконує свої обов`язки з оплати комунальних послуг. За таких підстав суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, так як судове рішення ухвалюється у повному обсязі на користь позивача, понесені ним і документально підтверджені судові витрати підлягають стягненню з відповідача.
Керуючись ст.ст.16, 319, 321, 386, 405 ЦК України, ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», суд, ст.ст. 109, 116, 156, 157 ЖК України, ст.ст.4, 12, 13, 76, 81, 259, 265, 268, 280-282 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом виселення, з квартири, розташованою за адресою: АДРЕСА_3 , задовольнити повністю.
Усунути ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , перешкоди в користуванні власністю, шляхом виселення ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , з квартири за адресою: АДРЕСА_1 , без надання іншого жилого приміщення.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , витрати на оплату судового збору у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень 00 копійок.
Копію заочного рішення надіслати відповідачу не пізніше двох днів з дня його проголошення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Апеляційна скарга на заочне рішення суду подається до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення буде складене 07.11.2022 року.
Суддя Комунарського районного суду
м. Запоріжжя С.С. Тучков