Справа № 495/340/22
Провадження № 2/522/3811/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2022 року Приморський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Шенцевої О.П,

за участю секретаря Лукашкіна О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування завданої моральної шкоди у наслідок неправомірних дій незаконного оформлення адміністративного матеріалів, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування завданої моральної шкоди у розмірі 267 948 грн. у наслідок неправомірних дій незаконного оформлення адміністративного матеріалів.

Ухвалою судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 18.04.2022 року цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування завданої моральної шкоди у наслідок неправомірних дій незаконного оформлення адміністративного матеріалів передано на розгляд за територіальною юрисдикцією до Приморського районного суду м. Одеси.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 09.06.2022 року справа прийнята до провадження.

На електронну адресу суду 04.10.2022 року надійшов відзив від відповідача, в якому відповідач просив суд, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до нього про відшкодування завданої моральної шкоди внаслідок неправомірних дій незаконного оформлення адміністративних матеріалів відмовити у повному обсязі.

У судове засідання 23.11.2022 року сторони не з`явились. Про день та час слухання справи повідомлені належним чином та своєчасно. Позивач надіслала на електронну адресу суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Представник відповідача ад. Торган Л.М. надіслала на електронну адресу суду заяву про розгляд справи за її відсутності.

Згідно до п.п. 6, 7 ч.2 ст.43 ЦПК України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Крім того, ухвала суду про відкриття провадження у даній справі розміщена в Єдиному державному реєстрі судових рішень та на електронному сайті Приморського районного суду м. Одеси, тобто ухвала суду є доступною для ознайомлення та загальновідомою.

Відповідно до ч.1 ст.44 ЦПК України учасники судового процесу повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною Законом №475/97-ВР від 17.07.1997 року, гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що позов підлягає відмові в повному обсязі з наступних підстав.

Судом встановлено, що у відношенні ОСОБА_1 було складено протокол про вчинення адміністративного правопорушення серії ГП №219597 від 23.12.2019 року за ст. 173 Кодексу України про адміністративні правопорушення

Протокол та матеріали щодо вчинення адміністративного правопорушення за ст. 173 КУпАП гр. ОСОБА_1 було складено уповноваженою особою Національної поліції України в межах поліцейського реагування на правопорушення та з метою його припинення і фіксації обставин на підставі звернення та виклику поліції через наявний конфлікт Позивача з гр. ОСОБА_3 (такий конфлікт Позивач визнає (про це зазначено в Постанові Донецького апеляційного суду від 04 травня 2020 року, що надана до матеріалів даної справи ОСОБА_1 ).

Таким чином, прибуття поліції та складання протоколу про адміністративне правопорушення у відношенні гр. ОСОБА_1 не базувалось на будь-якій неприязні чи іншому суб`єктивному ставленні, така поведінка уповноважених осіб органу поліції є реагуванням на повідомлення про правопорушення шляхом їх прибуття на місце виклику (події), припинення правопорушення та фіксації його обставин.

Розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Тобто цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Отже, відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. При цьому особа, яка заявляє вимоги щодо відшкодування майнової шкоди доводить лише факти заподіяння такої шкоди.

Згідно із ч.3 ст. 12 та ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Звернувшись з позовом позивач обґрунтовував його тим, що зловживаючи владою та службовим становищем ОСОБА_2 з грудня 2019 року очолював посаду тимчасово виконуючого обов`язки начальника Вугледарського ВП ГУНП в Донецькій області до жовтня 2021 року, привисив свої службові повноваження у відношенні гр. ОСОБА_1 . У послідовності своїх неправомірних дій з метою приховати незаконні дії Відповідач перевівся ( втік) до Одеської області. Відповідач через особисту неприязнь до Позивача незаконно та без підстав, було оформлено матеріали адміністративного провадження на подіях яких не існувало та направлено на розгляд до суду, підписано Відповідачем . Рішення було оскаржено Донецьким апеляційним судом м. Маріуполь та закрито провадження у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, що фактично доводить привищення службових повноважень відповідача. Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження. Тому вважає, що відшкодування моральної шкоди проводиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом. Розрахунок розміру моральної шкоди розраховується з урахуванням розумності та справедливості з урахуванням тривалої моральної шкоди на протязі двох років яку Відповідач завдає Позивачу умисно та свідомо, з порушенням цивільних прав та свобод неправомірних дій та бездіяльності Відповідача, незаконного притягнення до відповідальності, привищення службових повноважень, дій які принижують честь та гідність, негативні емоції внаслідок тривалих та умисних дій та бездіяльності Відповідача. Тому вважає, що належним та справедлим буде відшкодування моральної шкоди у розмірі 108 прожиткових мінімумів для працездатних осіб ( щоб справа була немалозначна) 108*2481 що дорівнює 267 948 грн.

Верховним Судом (постанова ВС від 31 травня 2022 року справа № 712/12148/16-а) встановлено, що складання протоколу у справі про адміністративне правопорушення - це процесуальні дії суб`єкта владних повноважень, які спрямовані на фіксацію адміністративного правопорушення та в силу положень ст. 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення є предметом оцінки в якості доказу вчинення такого правопорушення при розгляді судом справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Тому суд вважає, що тимчасово виконуючого обов`язки начальника Вугледарського ВП ГУНП в Донецькій області завданням відповідача було перевірити матеріали адміністративного правопорушення (щодо форми, а не змістовно) та, завіривши їх підписом, санкціонувати їх направлення до суду щодо подальшого розгляду справи про адміністративне правопорушення і вирішення питання стосовно притягнення гр. ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.

Вирішення питання щодо притягнення до адміністративної відповідальності гр. ОСОБА_1 було прерогативою суду, який дослідивши обставини, що підлягають з`ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення за ст. 280 КУпАП, надавши правову оцінку протоколу про адміністративне правопорушення в якості доказу по справі, приймає рішення щодо винуватості, притягнення до адміністративної відповідальності та призначення міри покарання (стягнення).

При цьому важливо зазначити, що сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не є рішенням суб`єкта владних повноважень, в ньому не вирішується питання щодо вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення та призначення їй стягнення, протокол є лише фіксацією обставин, що складають суть правопорушення, та у подальшому він є предметом оцінки у суді.

Суд вважає, що позиція позивача, за якою складання протоколу про адміністративне правопорушення є притягненням до адміністративної відповідальності, є цілковито помилковою, оскільки протокол є лише доказом по справі, який піддається оцінці суду, котрий вирішує справу по суті та розглядає питання про відповідальність особи

Позивачем разом з позовом надано докази, що містяться в матеріалах справи. Клопотання про розгляд справи в іншому порядку, інших доказів суду не надано, тому суд розглядає її за наявними матеріалами.

Відповідно до ст. ст. 76-81 ЦПК України на сторони покладається обов`язок на підтвердження обставин, якими вони обґрунтовують свої вимоги чи заперечення, надати суду належні, достовірні, достатні та допустимі докази.

Саме на позивача покладається обов`язок надати належні та допустимі докази на доведення власної позиції.

Позивач зазначає як підставу для моральної шкоди складання протоколу про адміністративне правопорушення у відношенні неї, однак таке вираження є формальним, відтак позивач не вказує, що їй справді було завдано моральної шкоди, вона жодним чином не обґрунтовує її та не відмічає в чому проявлялися її душевні страждання.

У позовній заяві викладено нормативні положення в чому в чому може полягати моральна шкода. Посилання позивача про необхідність відвідування суду та інших органів влади, складання заяв та документів, що могли завдати моральної шкоди у даному випадку, також у позовній заяві щодо зазначеного використано оціночні поняття (тривалий час, багато разів звертатися до суду тощо), але важливим є те, що позивач не вказує яким чином внаслідок відвідування суду та інших органів влади, складання заяв та документів їй було завдано моральної шкоди та в чому вона проявлялась.

Згідно зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховується вимоги розумності і справедливості.

Частинами першою та другою статті 1167 ЦК України закріплено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно відвини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.95 р. „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного суду № 5 від 25.05.01 р. (п.З) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно п.5 цієї Постанови відповідно до загальних підстав цивільно - правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. У частині вимог про стягнення з відповідачів завданої моральної шкоди, позивачем не було належним чином обґрунтовано, тому у цій частині вимог суд має йому відмовити.

Додатково, як склалося у судовій практиці, про що свідчить постанова ВП ВС від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц, розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих та виробничих стосунках, час та зусилля необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з вимогами ст.ст.124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Позивач не надала до суду жодного доказу, що б міг підтвердити наявність моральної шкоди у вигляді душевних страждань позивача чи іншого її прояву, жодного доказу, на підставі якого можна було б встановити глибину та обсяг душевних переживань, на підставі чого вирішується питання про факт заподіяння та наявність моральної шкоди та визначення можливого розміру відшкодування.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати у разі відмови у задоволенні позову позивачу не відшкодовуються.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, з огляду на те, що цивільне судочинство не може ґрунтуватись на припущеннях, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 2, 4, 5, 10, 11-13, 19, 43, 49, 76-82, 258-259, 263-264, 265, 268, 293, 315, 319, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування завданої моральної шкоди у наслідок неправомірних дій незаконного оформлення адміністративного матеріалів відмовити у повному обсязі.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду, а в разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 28.11.2022 року.

Суддя

23.11.2022