КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/6305/2022
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 грудня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Слюсар Т.А.,

суддів: Білич І.М., Коцюрби О.П.,

за участю секретаря судового засідання Хоменко О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Гайдамащука Олександра Володимировича в інтересах акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Печерського районного суду м. Києва від 06 жовтня 2021 року у складі судді Ільєвої Т.Г.,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» про визнання зобов`язання припиненими та зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2020 до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 в якій вона просить:

- визнати зобов`язання щодо сплати коштів між нею та АТ КБ "Приватбанк", припиненими;

- визнати факт відсутності заборгованості перед АТ КБ "Приватбанк";

- зобов`язати АТ КБ "Приватбанк" видати їй довідку про відсутність заборгованості.

Позов обґрунтовано тим, позивачка користувалася карткою АТ КБ "Приватбанк" на якій було встановлено кредитний ліміт.

Згодом АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з метою стягнення заборгованості з позивача. Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 20.05.2019 у справі № 752/15547/18 позов АТ КБ «Приватбанк» до про стягнення заборгованості задоволено частково та вирішено стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість в сумі 48 791 грн 69 коп.

На виконання судового рішення було сплачено визначену заборгованість в сумі 48 791 грн 69 коп.

30.07.2020 позивач проводила аудит своїх карткових рахунків, а тому звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» та отримала Довідку з якої було встановлено, що за нею ОСОБА_1 обліковується заборгованість в розмірі 102 621 грн 63 коп.

З указаною заборгованістю позивачка не погоджується та вважає дії АТ КБ «Приватбанк» щодо такого нарахування неправомірними, у зв`язку з чим звернулася до суду з метою захисту своїх прав.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 06 жовтня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено.

В апеляційній скарзі представник АТ КБ "Приватбанк" посилаючись на порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, не повне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення районного суду та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову.

Зазначено, що виходячи із системного аналізу статей 525, 526, 599, 611 ЦК України та змісту кредитного договору від 28.02.2015 наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора про стягнення заборгованості станом на 16.07.2018,яке виконане боржником тільки 21.06.2019 не припиняє правовідносин сторінкредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє Банк права на отримання сум, нарахованих згідно умов договору та ЦК України. Позовні вимоги зобов`язального характеру не відповідають належному способу захисту цивільних прав та інтересів.

Вказано, що у рішенні суду розмір заборгованості був визначений станом на 16.07.2018, а фактичне виконання рішення відбулося 21.06.2019. Банком здійснено нарахування заборгованості з 17.07.2018 по 30.07.2020 у розмірі 102 621 грн 63 коп. До того ж позивач продовжує користування кредитними коштами, що підтверджується випискою з банківського рахунку.

Також зазначено, що ані кредитним договором, ані діючим законодавством не передбачено, що ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості з боржника є підставою для припинення правовідносин сторін за кредитною угодою, а тому безпідставними є висновки районного суду про припинення дії кредитного договору з дати виконання рішення суду.

Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

Як убачається з матеріалів справи, що ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ "Приватбанк" з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку б/н від 28.02.2015 згідно якої отримала кредит у розмірі 6000 грн у вигляді встановлено кредитного ліміту на картковий рахунок.

З метою стягнення заборгованості за неналежне виконання умов вказаного вище договору банком було подано позов до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 20.05.2019 у справі № 752/15547/18 позов АТ КБ «Приватбанк» до про стягнення заборгованості задоволено частково та вирішено стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість в сумі 48 791 грн 69 коп.

На виконання судового рішення, позивач сплатила визначену заборгованість в сумі, про що свідчить квитанція АТ КБ "Приватбанк" № 0.0..1 від 21.06.2019 на суму 48 791 грн 69 коп. (а.с. 44).

Позивач стверджує, що 30.07.2020 позивач проводила аудит своїх карткових рахунків, в результаті чого було встановлено, що за нею обліковується заборгованість в розмірі 102 621 грн 63 коп.

Після чого з метою з`ясування ситуації по нарахуванню заборгованості, позивач звернулася до АТ КБ "Приватбанк" з листом від 03.08.2020 щодо надання інформації, однак, станом на дату подання позовної заяви, позивач відповіді так і не отримала.

З огляду на що заперечує існування заборгованості перед відповідачем, оскільки вважає дії АТ КБ "Приватбанк" щодо нарахування заборгованості, неправомірними.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , районний суд виходив з підстав його обґрунтованості.

Проте, колегія суддів не погоджується з такими висновками суду, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

Згідно ч.1ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч.2ст. 16 ЦК України суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно ч.1ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

За змістом ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Відповідно до ч.1, 2 ст.598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За вказаними нормами матеріального права припинення зобов`язання означає погашення прав та обов`язків сторін, що складають його зміст, тобто кредитор і боржник більше не пов`язані правами та обов`язками. Належне виконання - це виконання здійснене належними сторонами, відповідно до предмета виконання, у передбачений строк (термін), у визначеному місці та у належний спосіб.

Відповідно до ст. 526 ЦК України Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Стаття 530 ЦК України вказує, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його , виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Главою 53 ЦК України встановлений порядок укладення, зміни та розірвання договору. Так, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ст.638 ЦК України). Моментом укладення договору є одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції (ст.640 ЦК України).

Кредитний договір № б/н 28.02.2015 про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку, укладений між АТ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 в установленому законом порядку не визнаний недійсним, а тому згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

На підставі викладеного суд приходить до висновку, що між АТ КБ «ПриватБанк» та позивачкою існують договірні відносини, які полягають в наданні останній кредитних коштів.

При цьому, районний суд залишив поза увагою та не надав належної оцінки у рішенні наступному.

Як свідчать матеріали справи, 21.06.2019 ОСОБА_1 виконала рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 20.05.2019 у справі № 752/15547/18 шляхом сплати заборгованості, в сумі 48 791 грн 69 коп.

Між тим, районний суд не звернув увагу, що рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 20.05.2019 розмір заборгованості за умовами договору відповідачці було визначено станом на 16.07.2018, а фактичне виконання рішення відбулося 21.06.2019.

Крім того районний суд, ухвалюючи рішення про визнання зобов`язання припиненим, ретельно не дослідив долучену до справи виписку по банківському рахунку, відкритому банком на ім`я відповідачки, відповідно до змісту якого убачається, що після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості ОСОБА_1 продовжила користуватися кредитними коштами.

Так, згідно даних виписки, позивачка щомісячно сплачувала за рахунок кредитних коштів за здійснені нею покупки по 293 грн 42 коп. упродовж до 30.06.2019 (а.с.48).

Зазначене свідчить про те що договірні відносини між сторонами не припинилися.

За встановлених у справі обставин продовження відповідачкою користування грошовими коштами на відкритому у позивача банківському рахунку не свідчить про припинення зобов`язань та, відповідно, правовідносин сторін за кредитним договором.

Таким чином, районним судом передчасно задоволено вимоги позивачки про визнання зобов`язання перед АТ КБ «ПриватБанк» припиненим.

Похідні вимоги про визнання факту відсутності заборгованості перед АТ КБ "Приватбанк" та зобов`язання АТ КБ "Приватбанк" видати довідку про відсутність заборгованості, з огляду на відмову в частині припинення зобов`язання щодо сплати коштів АТ КБ "Приватбанк" також не підлягають задоволенню.

Зазначене свідчить про те, що рішення районного суду постановлене з порушенням норм процесуального права, неправильним застосуванням норм матеріального права, а тому підлягає скасуванню, а по справі слід ухвалити нове судове рішення про відмову у позові.

Відповідно до ч. 2 ст. 376 ЦПК України, порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Гайдамащука Олександра Володимировича в інтересах акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»задовольнити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 06 жовтня 2021 року скасувати.

Ухвалити по справі нове судове рішення про відмову в задоволенні позову.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 21 грудня 2022 року.

Суддя-доповідач:

Судді: