Справа № 307/3825/21
П О С Т А Н О В А

Іменем України

10 листопада 2022 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючої - судді Кожух О.А.,

суддів - Джуги С.Д., Мацунича М.В.,

за участі секретаря - Волощук В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Матіко Роман Іванович, на рішення Тячівського районного суду Закарпатскьої області від 21 червня 2022 року (повний текст складено 30.06.2022, суддя Стецюк М.Д.) у справі № 307/3825/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Нересницької сільської ради Тячівського району Закарпатської області, Тячівської державної нотаріальної контори, про визнання недійсним рішення про затвердження технічної документації щодо встановлення і відведення меж земельної ділянки в натурі, витребування земельної ділянки та житлового будинку,

в с т а н о в и в :

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Матіко Р.І., звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Нересницької сільської ради Тячівського району Закарпатської області, Тячівської державної нотаріальної контори, у якому просив

1) визнати недійсним рішення 12-ї сесії VII скликання від 23.02.2018 №642, яким затверджено технічну документацію щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі за кадастровим номером :04:004:0074 та надано в приватну власність ОСОБА_3 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд в АДРЕСА_1 площею 0,0934 га.

2) витребувати у ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд в АДРЕСА_1 площею 0,0934 га., кадастровий номером :04:004:0074, реєстраційний номер об`єкта нерухомості 244 та житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 137,7 м2, житлова площа 44,4 м2, реєстраційний номер об`єкта нерухомості 244.

Позовні вимоги мотивовано наступним.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача ОСОБА_4 . Після смерті батька залишилося спадкове майно, до складу якого входило дворогосподарство АДРЕСА_1 , та земельна ділянка для обслуговування житлового будинку площею 0,0934 га.

Позивач зазначав, що був зареєстрований і постійно проживав у вказаному будинку, та крім цього 08.04.2016 ОСОБА_1 подав заяву про прийняття спадщини за законом до Тячівської державної нотаріальної контори.

Однак, нотаріус листом №801/01-16 від 07.08.2017 повідомив позивачу, що спадкодавець залишив заповіт не на користь ОСОБА_1 .

Вказаним заповітом, який посвідчено 11.11.2015 секретарем Тернівської сільської ради, ОСОБА_4 заповів усе своє майно, що буде належати йому на день смерті і на що він за законом матиме право в с.Терново, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Постановою державного нотаріуса Тячівської державної нотаріальної контори про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 26.09.2016 спадкоємцю ОСОБА_2 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, який розташовано в АДРЕСА_1 .

Згідно заяви про відмову від обов`язкової частки у спадщині від 11.05.2016, ОСОБА_3 відмовилася від одержання обов`язкової частки спадщини, після смерті чоловіка ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , і не заперечувала проти видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на користь громадянки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Дані обставини, на думку позивача, свідчать про те, що він є спадкоємцем першої черги за законом, який прийняв спадщину після смерті батька ОСОБА_4 .

ОСОБА_1 вважає, що набув право власності на вказані будинок та земельну ділянку з часу відкриття спадщини.

Зазначав, що рішенням 12-ї сесії VII скликання від 23.02.2018 №642 затверджено технічну документацію щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі за кадастровим номером :04:004:0074 і надано в приватну власність відповідачці ОСОБА_3 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд в АДРЕСА_1 , площею 0,0934 га.

Вважає таке рішення незаконним, таким, що порушує право власності позивача, оскільки земельна ділянка на момент передачі відповідачці ОСОБА_3 (матері позивача) належала на праві власності позивачу як спадкоємцеві ОСОБА_4 .

Крім того, за ОСОБА_3 зареєстровано право власності на житловий будинок у АДРЕСА_1 , що стверджується інформаційною довідкою № 153574158 від 23.01.2019 (реєстрацію права власності здійснено на підставі довідки №2168 виданої 14.05.2017 Тернівською сільською радою Тячівського району, Закарпатської області, виписки з погосподарської книги №3517 виданої 05.10.2016 Тернівською сільською радою Тячівського району Закарпатської області).

Надалі, 01.07.2019 власником земельної ділянки та житлового будинку стала ОСОБА_2 на підставі договору дарування земельної ділянки №3-683 від 01.07.2019

Позивач зазначав, що він не відчужував майно і не вчиняв жодних правочинів щодо успадкованого майна, котре, на думку ОСОБА_1 , належить йому із часу відкриття спадщини.

Посилався на те, що майно вибуло з володіння позивача поза його волею, а тому наявні підстави для витребування його з чужого незаконного володіння.

Вказуючи на дані обставини, просив його позовні вимоги задовольнити.

Рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 21 червня 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовлено.

На це рішення подав апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Матіко Р.І. Посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення місцевого суду та ухвалити нове, яким його позов задовольнити.

Апеляційну скаргу, зокрема, мотивовано тим, що місцевим судом не враховано, що право власності його батька - ОСОБА_4 - на нерухоме майно виникло у зв`язку із створенням речі - житловий будинок був збудований у 1990 році, а випискою з погосподарської книги підтверджується, що власником домогосподарства був померлий ОСОБА_4 ; позивач ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем за законом після смерті батька ОСОБА_4 , оскільки ОСОБА_3 відмовилася від обов`язкової частки у спадщині, а ОСОБА_2 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з відсутністю у неї правовстановлюючого документу на будинок.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - ОСОБА_7 просив рішення місцевого суду залишити без змін.

Відповідачі в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Від Нересницької сільської ради Тячівського району надійшло клопотання про розгляд справи без представника сільської ради. Колегія суддів, відповідно до ч. 2 ст 372 ЦПК України, колегія суддів розглянула справу за відсутності осіб, які не з`явились в судове засідання, за участі представника позивача Матіко Р.І. та представника відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - ОСОБА_7 .

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які з`явились в судове засідання, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 виданого 25 жовтня 1976 року, ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_4 , його батьками зазначені: ОСОБА_4 та ОСОБА_3 (а.с.9).

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , що стверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого 05 квітня 2016 року виконавчим комітетом Тернівської сільської ради Тячівського району Закарпатської області (а.с.10).

Із заповіту, складеного 11 листопада 2015 року та посвідченого секретарем Тернівської сільської ради, вбачається, що ОСОБА_1 все своє майно, що буде йому належати на день смерті і на що він за законом матиме право в с.Терново, заповів ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 13).

ОСОБА_1 08 квітня 2016 року звернувся до Тячівської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.11).

Листом Тячівської державної нотаріальної контори № 801/01-16 від 07.08.2017 позивачу повідомлено, що спадкодавець залишив заповіт не на користь останнього, свідоцтво про право на спадщину після смерті ОСОБА_4 не видавалося (а.с. 12).

ОСОБА_3 - мати позивача - згідно заяви від 11 травня 2016 року відмовилася від одержання обов`язкової частки спадщини після смерті чоловіка ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , і не заперечує проти видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на користь громадянки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ( а.с. 15)

Постановою державного нотаріуса Черевко Л.В. про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 26 вересня 2016 року, ОСОБА_2 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, який розташований в АДРЕСА_1 , який належав ОСОБА_4 , у зв`язку із тим, що у спадкоємиці ОСОБА_2 відсутні правовстановлюючі документи на вищевказане майно, які підтверджують право власності ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 .( а.с. 14).

Відповідно до положень ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).

Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. (ч.ч.1,2 ст. 1223 ЦК України).

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину; відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Статтею 1241 ЦК України визначено коло осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині.

За змістом вказаних норм Цивільного кодексу України спадщина належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини; відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину; спадкоємці за законом мають право на спадкування лише у випадку, якщо заповіт відсутній, його визнано недійсним, спадкоємці за заповітом не прийняли спадщину або відмовились від прийняття спадщини, або заповітом не охоплено усієї спадщини.

Відмова нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину не є тотожною поняттю «неприйняття спадщини», як підкреслює позивач у позовній заяві.

Згідно з чинним законодавством, відмова нотаріуса у видачі спадкоємцеві свідоцтва про право на спадщину за заповітом - не призводить до позбавлення такого спадкоємця за заповітом права на спадщину, не зумовлює закликання до спадкування спадкоємців за законом.

ОСОБА_4 за життя з дотриманням вимог законодавства, на власний розсуд, за своїм волевиявленням розпорядився належним йому на праві власності майном шляхом складання заповіту. Заповіт не скасовувався, не оскаржувався та є чинним.

Спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_4 є відповідачка по справі ОСОБА_2 , яка своєчасно прийняла спадщину. Відповідачка ОСОБА_3 відмовилася від обов`язкової частки у спадщині на користь відповідачки ОСОБА_2 .

Таким чином, позивач ОСОБА_1 не був закликаний до спадкування.

Відтак, позивач не довів наявності свого порушеного права, за захистом якого він звернувся до суду.

Доводи позивача, що внаслідок відмови нотаріуса у видачі ОСОБА_2 свідоцтва про право на спадщину за заповітом та відмови його матері ОСОБА_3 від права на обов`язкову частку у спадщині, ОСОБА_1 , як спадкоємець першої черги за законом, прийняв спадщину після смерті батька та став власником спадкового майна, є безпідставними та ґрунтуються на помилковому тлумаченні норм матеріального права.

Також судом встановлено, що випискою з погосподарського обліку Тернівської сільської ради Тячівського район Закарпатської області № 3517 від 05 жовтня 2017 року, підтверджується, що згідно по господарської книги № 12 власником будинку домогосподарства у АДРЕСА_1 . Будинок побудований у 1990 році був померлий ОСОБА_4 та ОСОБА_3 (а.с.106).

Отже, спірне домогосподарство було об`єктом спільної сумісної власності батьків позивача - ОСОБА_4 та ОСОБА_3 .

На замовлення ОСОБА_3 станом на 16 вересня 2016 року Тячівським районним підприємством технічної інвентаризації було виготовлено технічний паспорт на житловий будинок, який розташований в АДРЕСА_1 , будинок загальною площею (кв.м):137,7, житлова площа ( кв.м.): 44.4.( а.с. 99-106).

З довідки Тернівської сільської ради Тячівського району Закарпатської області № 2166 від 14 травня 2017 року, вбачається, що відповідачка ОСОБА_3 дійсно користується земельною ділянкою в АДРЕСА_1 орієнтовною площею 0,09 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд з 1990 року (а.с.105).

З матеріалів технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), видно, що згідно витягу з рішення 8-ї сесії VII скликання №426 від 23 березня 2017 року Тернівської сільської ради Тячівського району «Про надання дозволу на виготовлення технічної документації , щодо встановлення (відновлення меж земельної ділянки в натурі)», надано дозвіл на виготовлення технічної документації, щодо встановлення ( відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ОСОБА_3 , мешк. АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд в АДРЕСА_1 , площею 0,0934 га. ( а.с.107-121).

Як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 153574158 від 23 січня 2019 року, державним реєстратором Кут В.І., 12 січня 2018 року прийнято рішення №39176585 про державну реєстрацію права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 в цілій частині за ОСОБА_3 на підставі довідки №2168 виданої 14 травня 2017 року Тернівською сільською радою Тячівського району Закарпатської області, виписки з погосподарської книги №3517, виданої 05 жовтня 2016 року Тернівською сільською радою Тячівського району Закарпатської області (а.с. 17, зворот).

Рішенням дванадцятої сесії VII скликання № 642 від 23 лютого 2018 року «Про затвердження технічної документації, щодо встановлення і відведення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) гр. ОСОБА_3 , мешк. АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд», сесія сільської ради вирішила затвердити технічну документацію, щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі за кадастровим номером :04:004:0074, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд за адресою АДРЕСА_1 , площею 0,0934 га. та передано у приватну власність ОСОБА_3 ( а.с. 16).

20 березня 2018 року державним реєстратором Кут В.І. прийнято рішення № 40216964 про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку кадастровий номер :04:004:0074, площею 0,0934 в АДРЕСА_1 в цілій частині за ОСОБА_3 на підставі рішення Тернівської сільської ради Тячівського району Закарпатської області № 642 від 23 лютого 2018 року (а.с. 17).

Таким чином, за ОСОБА_3 було оформлено право власності на будинок АДРЕСА_1 в цілій частині. Такий будинок належав їй та її покійному чоловікові на праві спільної сумісної власності. Реєстрацію права власності будинку за ОСОБА_3 позивач не оспорював.

В подальшому, ОСОБА_3 , як власниці будинку за адресою АДРЕСА_1 , було передано у приватну власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування цього будинку.

Згідно договору дарування, зареєстрованого в реєстрі за №3-683 від 01 липня 2019 року земельної ділянки, ОСОБА_3 подарувала земельну ділянку площею 0,0934 га за кадастровим номером :04:004:0074, розташованої в АДРЕСА_1 ОСОБА_2 ( а.с. 123-124).

З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 172185063 від 01 липня 2019 року вбачається, що земельна ділянка площею 0,0934 га, кадастровий номер :04:004:0074, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) зареєстрована на підставі договору дарування №3-683 від 01 липня 2019 року за відповідачкою ОСОБА_2 в цілій частці (а.с.125).

Згідно договору дарування житлового будинку зареєстрованого в реєстрі №3-682 від 01 липня 2019 року, ОСОБА_3 подарувала ОСОБА_2 житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, загальною площею 137, 7 кв.м., який розташований в АДРЕСА_1 ( а.с.126-127).

З Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 172182400 від 01 липня 2019 року вбачається, що житловий будинок загальною площею 137,7 кв.м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований на підставі договору дарування №3-682 від 01 липня 2019 року за відповідачкою ОСОБА_2 в цілій частці (а.с.128).

Отже, судом встановлено, що за ОСОБА_3 було зареєстровано право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами та земельну ділянку в АДРЕСА_1 , а в подальшому нею було відчужено ці об`єкти ОСОБА_2 .

Частиною 1 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження позивача про порушення було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Зазначена правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 16.10.2020 року у справі №910/12787/17.

Отже, захисту підлягає наявне законне порушене право (інтерес) особи, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав чи інтересів та звернулася за таким захистом до суду. Тому для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право (інтерес), і чи це право (інтерес) порушено відповідачем.

Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин.

У Постанові Верховного Суду від 15 серпня 2019 року у справі № 1340/4630/18 також зазначено, що відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Судом першої інстанції було правомірно відмовлено у задоволенні позову, оскільки позивачем не доведено порушення його прав.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують. Відповідно до ст. 375 ЦПК України, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення скарги, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Матіко Роман Іванович - залишити без задоволення.

Рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 21 червня 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційну скаргу на постанову апеляційного суду може бути подано безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 21 листопада 2022 року.

Головуюча:

Судді: