Постанова

Іменем України

16 листопада 2022 року

м. Київ

справа № 369/11890/18

провадження № 61-15688 св 21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М. (суддя-доповідач), Сакари Н. Ю., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ;

відповідач - акціонерне товариство «Українська залізниця»;

третя особа - Виробничий підрозділ Київська дирекція залізничних перевезень регіональної філії «Південно-Західна залізниця» акціонерного товариства «Укрзалізниця»;

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційні скарги акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 травня 2021 року у складі судді Ковальчук Л. М., ухвалу Київського апеляційного суду від 09 вересня 2021 року у складі колегії суддів Коцюрби О. П., Білич І. М., Слюсар Т. А. та постанову Київського апеляційного суду від 15 лютого 2022 року у складі колегії суддів: Ящук Т. І., Борисової О. В., Немировської О. В.,

ВСТАНОВИВ :

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі - АТ «Українська залізниця»), третя особа - Виробничий підрозділ Київська дирекція залізничних перевезень регіональної філії «Південно-Західна залізниця» акціонерного товариства «Укрзалізниця» (далі - ВП КДЗПРФ «Південно-Західна залізниця»), про визнання наказу про звільнення незаконним та його скасування, визнання запису в трудовій книжці недійсним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що 23 серпня 2018 року вона, перебуваючи на лікуванні, була повідомлена, що її звільнено з посади на підставі пункту 1 частини першої статті 41 КЗпП України.

Вказувала, що одноразового грубого порушення трудових обов`язків вона не вчиняла та не перебувала на посаді, що визначена у частині першій статті 41 КЗпП України, тому відповідач не мав права звільняти її за вказаною статтею, з наказом її не ознайомлювали.

Також зазначала, що відповідачем не було отримано згоди у профспілкового органу на її звільнення.

Вважала оскаржуваний наказ про її звільнення незаконним та таким, що підлягає скасуванню, запис у її трудовій книжці недійсним, унаслідок чого її повинно бути поновлено на її посаді у відповідача та виплачено їй середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Посилалась також на те, що незаконним звільненням їй завдано моральної шкоди.

На підставі викладеного ОСОБА_1 просила суд: визнати незаконним та скасувати наказ від 23 серпня 2018 року № 97 ПАТ «Українська залізниця» про звільнення її з посади начальника планово-економічного відділу Київської дирекції залізничних перевезень «Південно-Західна залізниця» ПАТ «Українська залізниця»; визнати запис в трудовій книжці про звільнення з посади начальника планово-економічного відділу Київської дирекції залізничних перевезень «Південно-Західна залізниця» ПАТ «Українська залізниця» від 23 серпня 2018 року № 97 ПАТ «Українська залізниця» недійсним; поновити її на роботі в ПАТ «Українська залізниця» на посаді начальника планово-економічного відділу Київської дирекції залізничних перевезень «Південно-Західна залізниця»; стягнути з відповідача ПАТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу та 5 тис. грн на відшкодування моральної шкоди.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 травня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано наказ публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», правонаступником якого є акціонерне товариство «Українська залізниця» (далі - АТ «Українська залізниця») від 23 серпня 2018 року № 97 про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника планово-економічного відділу Київської дирекції залізничних перевезень «Південно-Західна залізниця ПАТ «Українська залізниця». Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника планово-економічного відділу Київської дирекції залізничних перевезень «Південно-Західна залізниця» АТ «Українська залізниця». Стягнуто з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу у розмірі 1 681 899 грн 60 коп. У задоволені решти позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено. Допущено негайне виконання рішення суду.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивача було звільнено не за порушення разового характеру, а за множинні порушення, що тривали у часі декілька років, а тому не можуть розцінюватися як одноразове грубе порушення трудових обов`язків, що підпадає під дію пункту 1 частини першої статті 41 КЗпП України, відтак, вони не можуть бути підставою для розірвання трудового договору згідно з цією нормою. Отже, звільнення позивача відбулося з порушенням установленого законом порядку, тому вимоги позивача про визнання оскаржуваного наказу незаконним та скасування його підлягають задоволенню.

Короткий зміст ухвали та постанови суду апеляційної інстанції

Ухвалою Київського апеляційного суду від 09 вересня 2021 року у задоволенні клопотання АТ «Українська залізниця» про поновлення строку для усунення недоліків апеляційної скарги відмовлено. Апеляційну скаргу АТ «Українська залізниця» на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 травня 2021 року у цій справі визнано неподаною та повернуто заявнику.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що товариство 27 липня 2021 року звернулось до суду із заявою про усунення недоліків апеляційної скарги, в якій просило поновити строк для усунення недоліків апеляційної скарги, посилаючись на те, що сплата судового збору АТ «Українська залізниця» проводиться централізовано, у зв`язку з чим необхідний додатковий час для погодження, виділення та сплати коштів.

Відповідно до положень частини першої статті 127 ЦПК України поновлюється лише такий процесуальний строк, який встановлено законом, разом з тим, строк для усунення недоліків апеляційної скарги АТ «Українська залізниця» на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 травня 2021 року був встановлений судом, а не законом.

Відповідно до положень частини другої статті 127 ЦПК України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду, проте із заявою про продовження процесуального строку для усунення недоліків апеляційної скарги АТ «Українська залізниця» у встановленому законом порядку не зверталось. Отже, заявником не усунуто недоліки апеляційної скарги у встановлений судом строк.

Постановою Київського апеляційного суду від 15 лютого 2022 рокуапеляційну скаргу АТ «Українська залізниця» задоволено частково. Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 травня 2021 року змінено в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до АТ «Українська залізниця» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, стягнення середнього заробітку за один місяць в порядку негайного виконання рішення, виклавши резолютивну частину рішення в означеній частині у такій редакції, а саме: поновлено ОСОБА_1 на роботі в АТ «Українська залізниця» на посаді начальника фінансово-економічного відділу Київської дирекції залізничних перевезень «Південно-Західна залізниця». Стягнуто з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу у розмірі 519 067 грн 62 коп., за вирахуванням із цієї суми податку на доходи фізичних осіб та інших обов`язкових платежів. Допущено негайне виконання цього рішення в частині стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць у розмірі 16 172 грн 71 коп. В іншій частині рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 травня 2021 року залишено без змін. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції, зазначивши, що судом першої інстанції невірно встановлено обставину, з якої посади відповідач була звільнена, та відповідно, на якій посаді підлягає поновленню на роботі, а, відтак висновки суду про поновлення позивача на посаді начальника планово-економічного відділу є помилковими. Також апеляційним судом визначено розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу відповідно до вимог Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100.

Короткий зміст вимог касаційних скарг

У вересні 2021 року АТ «Українська залізниця» подало до Верховного Суду, в якій просило ухвалу Київського апеляційного суду від 09 вересня 2021 року скасувати, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, й передати справу для розгляду до суду апеляційної інстанції.

Підставою касаційного оскарження вказаного судового рішення заявник зазначає неповне дослідження наявних у справі матеріалів, а тому висновки суду не відповідають матеріалам справи та порушують права заявника на судових захист.

У червні 2022 року АТ «Українська залізниця»подало до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просило рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 травня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 15 лютого 2022 року скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, й ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Підставою касаційного оскарження вказаних судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16, від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15, від 21 листопада 2018 року у справі № 121/93/17, постанові Верховного Суду від 12 березня 2020 року у справі № 483/731/19 тощо, що передбачають вимоги пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 жовтня 2021 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою акціонерного товариства «Українська залізниця» на ухвалу Київського апеляційного суду від 09 вересня 2021 року й витребувано цивільну справу № 369/11890/18 із Києво-Святошинського районного суду Київської області.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 жовтня 2021 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 травня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 15 лютого 2022 року.

У червні 2022 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 жовтня 2022 року справу призначено до розгляду в складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга на ухвалу Київського апеляційного суду від 09 вересня 2021 року мотивована тим, що копію ухвали Київського апеляційного суду від 05 липня 2021 року про усунення недоліків апеляційної скарги товариство не отримувало, про її існування товариство дізналося із відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень 15 липня 2021 року і усунуло всі вказані судом недоліки своєчасно.

Касаційна скарга на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 травня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 15 лютого 2022 року мотивована тим, що змінюючи рішення суду першої інстанції в частині поновлення позивача на посаді начальника фінансово-економічного відділу Київської дирекції залізничних перевезень «Південно-Західна залізниця», суд апеляційної інстанції залишив без змін пункт резолютивної частини рішення від 06 травня 2021 року, яким визнано незаконним та скасовано наказ ПАТ «Українська залізниця» від 23 серпня 2018 року № 97 про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника планово-економічного відділу Київської дирекції залізничних перевезень «Південно-Західна залізниця» ПАТ «Українська залізниця», однак звільнили позивача з посади начальника фінансово-економічного відділу. Зазначало, що позивачем пред`явлено вимоги про поновлення її на роботі на посаді начальника планово-економічного відділу. Відтак, на думку заявника, відсутні підстави для задоволення позову.

Відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

ОСОБА_1 працювала начальником планово-економічного відділу Київської дирекції залізничних перевезень «Південно-Західна залізниця» ПАТ «Українська залізниця».

Відповідно до даних Класифікатора професій України код КП начальника планово-економічного відділу - 1231, код КП головного бухгалтера - 1231.

Наказом від 23 серпня 2018 року № 97 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» позивача було звільнено із займаної посади за одноразове грубе порушення своїх посадових обов`язків згідно з пунктом 1 частини першої статті 41 КЗпП України. Підставою для прийняття даного наказу був Акт перевірки наявності неодноразових фактів порушень фінансово-господарської діяльності щодо виплати премій працівникам підрозділу у 2016-2018 роках та конфлікту інтересів службових осіб (а.с. 7-8, т. 3).

ОСОБА_1 була звільнена з посади начальника фінансово-економічного відділу Київської дирекції залізничних перевезень регіональної філії «Південно-західна залізниця» ПАТ «Укрзалізниця», підтверджується копіями наступних документів: доданої до позовної заяви посадової інструкції начальника фінансово-економічного відділу ОСОБА_1 , затвердженої у 2016 році начальником Київської дирекції залізничних перевезень Регіональної філії «Південно-Західна залізниця» (а.с. 38-39, т. 1); трудової книжки позивача (а.с. 13-14, т. 3); наказу в.о. директора регіональної філії «Південно-Західна залізниця» від 23 серпня 2018 року № 740/ос (а.с. 11, т. 3); наказу начальника виробничого підрозділу Київська дирекція залізничних перевезень від 23 серпня 2018 року № 1169/ОС про звільнення начальника фінансово-економічного відділу ОСОБА_1 за одноразове грубе порушення трудових обов`язків (пункт 1 частини першої статті 41 КЗпП України).

З наданого відповідачем відеофайлу судом встановлено, що позивач 23 серпня 2018 року о 07 год. 37 хв. 40 сек. вийшла на роботу, а о 10 год. 53 хв. 47 сек. у цей день покинула своє робоче місце, що також підтверджується копією журналу обліку входу та виходу працівників (а.с. 76, т. 1).

Відповідно до Акту «Про ознайомлення з наказом ПАТ «Укрзалізниця» від 23 серпня 2018 року № 97» позивач була 23 серпня 2018 року ознайомлена з наказом ПАТ «Укрзалізниця» № 97 щодо її звільнення з посади начальника фінансово-економічного відділу Київської дирекції залізничних перевезень «Південно-Західна залізниця» ПАТ «Українська залізниця» за одноразове грубе порушення своїх посадових обов`язків за пунктом 1 частини першої статті 41 КЗпП України та відмовилась від підпису на оригіналі наказу (а.с. 96, т. 1).

Крім того, перебування позивача на робочому місці підтверджується наданою копією Акту про фіксацію працівника на робочому місці (а.с. 98, т. 1).

Відповідачем було надано копію табелю робочого часу, згідно з яким 23 серпня 2018 року ОСОБА_1 було нараховано заробітну плату у розмірі 161 грн 80 коп. (а.с. 162-164, т. 1)

Суд вважав доведеним, що на час звільнення 23 серпня 2018 року позивач перебувала на своєму робочому місці. Позивач надала суду копію листка непрацездатності від 23 серпня 2018 року серії АДЕ № 088590, вказуючи, що на час її звільнення перебувала на лікарняному (а.с. 129, т. 1).

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Касаційна скарга АТ «Укрзалізниця» підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Щодо касаційної скарги на ухвалу Київського апеляційного суду від 09 вересня 2021 року про повернення апеляційної скарги

Повертаючи апеляційну скаргу АТ «Укрзалізниця» на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 травня 2021 року, подану 07 червня 2021 року, суд апеляційної інстанції виходив із того, що строк для усунення недоліків апеляційної скарги АТ «Українська залізниця» на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 травня 2021 року був встановлений судом, а не законом, а тому поновленню не підлягає.

Верховний Суд погоджується з таким висновком апеляційного суду з огляду на таке.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 05 липня 2021 року апеляційну скаргу АТ «Українська залізниця» на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 травня 2021 року залишено без руху та надано апелянту строк для усунення вказаних недоліків - десять днів з дня отримання ухвали. Роз`яснено, що у випадку не виконання вимог ухвали, апеляційну скаргу буде повернуто.

Копію вказаної ухвали суду представником АТ «Українська залізниця» отримано 12 липня 2021 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням з відміткою про вручення поштового відправлення (а.с. 154, т. 2).

Таким чином останнім днем строку для усунення недоліків апеляційної скарги АТ «Українська залізниця» на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 травня 2021 року є 22 липня 2021 року, проте із заявою про усунення недоліків товариство звернулося 27 липня 2021 року. Тобто з пропуском строку, встановленого судом.

АТ «Українська залізниця» 27 липня 2021 року звернулось до апеляційного суду із заявою про усунення недоліків апеляційної скарги, в якій просило поновити строк для усунення недоліків апеляційної скарги посилаючись на те, що сплата судового збору АТ «Українська залізниця» проводиться централізовано, у зв`язку з чим необхідний додатковий час для погодження, виділення та сплати коштів.

Згідно із частиною першою та другою статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Отже є правильним висновок апеляційного суду про відсутність підстав для задоволення клопотання товариства про поновлення процесуального строку немає, оскільки строк встановлений судом, а не законом.

Разом з тим встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника, чи з ініціативи суду, проте із заявою про продовження процесуального строку для усунення недоліків апеляційної скарги АТ «Українська залізниця» у встановленому законом порядку не зверталось.

Щодо вимог касаційної скарги по суті спору

Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає, або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений змістом статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Відповідно до статті 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Статтею 139 КЗпП України встановлено, що працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Згідно з пунктом 1 частини першої 41 КЗпП України з ініціативи власника або уповноваженого ним органу трудовий договір може бути розірваний у випадку одноразового грубого порушення трудових обов`язків керівником підприємства, установи, організації всіх форм власності (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), його заступниками, головним бухгалтером підприємства, установи, організації, його заступниками, а також службовими особами органів доходів і зборів, яким присвоєно спеціальні звання, і службовими особами центральних органів виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах державного фінансового контролю та контролю за цінами.

У пункті 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» зазначено, що, вирішуючи питання про те, чи є порушення трудових обов`язків грубим, суд має виходити з характеру проступку, обставин, за яких його вчинено, яку завдано ним (могло бути завдано) шкоду.

Важливим елементом застосування пункту 1 частини першої статті 41 КЗпП України є звільнення керівника за порушення, яке має ознаку одноразовості. Так, і рішення компетентного органу, власника підприємства, і наказ про звільнення мають містити чітко сформульоване одноразове порушення, яке стало підставою звільнення керівника.

За своїм змістом наказ про звільнення не повинен містити цілу систему порушень, за які був звільнений позивач, а лише одноразове грубе порушення конкретних трудових обов`язків (постанова Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 296/576/17, провадження № 61-46199св18).

Якщо порушення має тривалий, а не разовий характер, зокрема, неналежне керівництво роботою ввіреного підрозділу, ослаблення контролю за роботою підлеглих працівників тощо, це не дає підстав для звільнення керівника за пунктом 1 частини першої статті 41 КЗпП України(постанова Верховного Суду від 15 квітня 2019 року у справі № 461/605/18, провадження № 61-3017св19).

У справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, суди з`ясовують, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 статті 40і пунктом 1 статті 41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

Аналіз указаних норм трудового права дає підстави для висновку про те, що у справах, в яких оспорюється незаконне звільнення, саме роботодавець повинен довести, що звільнення відбулося без порушення законодавства про працю (постанова Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 296/576/17, провадження № 61-46199св18).

Вирішуючи питання про те, чи є порушення трудових обов`язків грубим, суд повинен виходити з характеру проступку, обставин, за яких його вчинено, яку ним заподіяно чи могло бути заподіяно шкоду, істотності наслідків порушення трудових обов`язків. При цьому суд повинен установити не лише факт невиконання працівником обов`язку, який входить до кола його трудових обов`язків, а й можливість виконання ним зазначеного обов`язку за встановлених судом фактичних обставинах справи, тобто встановити вину працівника та наявність причинного зв`язку між невиконанням працівником трудових обов`язків і негативними наслідками, які настали внаслідок такого порушення (постанова Верховного Суду від 01 лютого 2018 року у справі № 661/1171/16-ц, провадження 61-1200св18).

Як убачається зі змісту наказу ПАТ «Укрзалізниця» від 23 серпня 2018 року № 97 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» встановлено, що вибірковою перевіркою встановлено, що в Київській дирекції залізничних перевезень проводились нарахування та виплати премії без погодження та дозволу Комісії по преміюванню регіональної філії «Південно-Західна залізниця». Крім того, встановлені факти нарахованої та виплаченої премії у 2018 році працівникам підрозділу по наказам, виданим у 2017 році, в 2017 році по наказам, виданим у 2016 році без наявності на ці виплати фонду оплати праці, що призвело до перевитрат та порушення фінансового плану.

Дані виплати призвели до необґрунтовано нарахованих та безпідставно виплачених премій за минулі роки на загальну суму 3 800 440 грн (у 2017 році за 2016 рік на суму 2 832 317 грн, та у 2018 році за 2017 рік на суму 968 123 грн) та на зайво нараховану премію проведено зайве відрахування до Єдиного соціального внеску у 2017 та 2018 роках на загальну суму 836 096 грн 80 коп., що призвело до безпідставного перерахування та завищення витрат виробничого підрозділу по наказам виплачених премій за минулі роки на загальну суму на 4 636 536 грн 80 коп., чим порушено статтю 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16 липня 1999 року № 996-XIV, Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», затвердженого наказом Мінфіну України від 13 грудня 1999 року № 318.

Відповідальність за нарахування та виплату зайвих премій та безпідставне перерахування та завищення витрат в частині невиконання та порушення вимог розділу 2 Посадової інструкції начальника фінансово-економічного відділу Київської дирекції залізничних перевезень регіональної філії «Південно-Західна залізниця», затвердженої начальником Київської дирекції залізничних перевезень від 27 травня 2016 року, стосовно контролю за виконанням фінансового плану, плану прибутків та інших фінансових показників, правильними витратами коштів та цільовим використанням власних коштів, несе начальник фінансово-економічного відділу Київської дирекції залізничних перевезень, регіональної філії «Південно-Західна залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» Миколюк Л. В. (а.с 7-8, т. 3).

Судами встановлено, що на виконання наказу ПАТ «Укрзалізниця» від 13 липня 2018 року № 427 «Про проведення службової перевірки» встановлено факт порушення антикорупційного законодавства начальником фінансово-економічного відділу Київської дирекції залізничних перевезень регіональної філії «Південно-Західна залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» ОСОБА_1 . Зокрема, будучи посадовою особою Київської дирекції залізничних перевезень регіональної філії «Південно-Західна залізниця» ПАТ «Укрзалізниця», достовірно знаючи, що у неї в прямому підпорядкуванні працює її рідний син - ОСОБА_2 , будучи обізнаною щодо неухильного виконання норм Закону України «Про запобігання корупції», не вжила заходів щодо недопущення реального конфлікту інтересів між приватним особистим інтересом та її службовими повноваженнями, сприяла працевлаштуванню сина на посаду бухгалтера 1 категорії фінансово-економічного відділу, виносила на розгляд Комісії подання про його преміювання та будучи членом Комісії, сприяла прийняттю рішення комісії по преміюванню та видачі наказів про його преміювання, а також не повідомила про наявність у неї реального конфлікту інтересів уповноважені органи (а.с. 97, т. 1, а.с. 7-8, т. 3).

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками судівпро неправомірність наказу про звільнення позивача з роботи та наявність правових підстав для поновлення позивача на посаді, з якої її було звільнено, оскільки зі змісту наказу вбачається, що позивача звільнено не за порушення разового характеру, а за множинні порушення, що тривали у часі декілька років, а тому не можуть розцінюватися як одноразове грубе порушення трудових обов`язків (пункт 1 частини першої 1 статті 41 КЗпП України).

Розмір середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу судом апеляційної інстанції визначено відповідно до вимог Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, який відповідачем не спростовано.

Доводи касаційної скарги про те, що позивачем пред`явлено вимоги про поновлення її на роботі на посаді начальника планово-економічного відділу, а тому позову не підлягає задоволенню, безпідставні, оскільки судами встановлено, що позивач працювала на посаді начальника фінансово-економічного відділу і помилкове зазначення позивачем іншої посади не є підставою для відмови в позові.

За змістом статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційні скарги акціонерного товариства «Українська залізниця» залишити без задоволення.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 травня 2021 року, ухвалу Київського апеляційного суду від 09 вересня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 15 лютого 2022 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту

її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

В. В. Шипович