ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2022 року

м. Хмельницький

Справа № 678/283/22

Провадження № 22-ц/4820/1786/22

Хмельницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Корніюк А.П. (суддя доповідач), П`єнти І.В., Талалай О.І., секретар судового засідання Цугель А.О.

розглянув в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу №678/283/22 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Летичівського районного суду Хмельницької області від 21 вересня 2022 року (суддя Ходоровський І.Б.) у справі за позовом керівника Летичівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Летичівської селищної ради Хмельницького району Хмельницької області до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Летичівський ліцей №3 Летичівської селищної ради Хмельницького району Хмельницької області про стягнення незаконно отриманих коштів.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги і матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

Звертаючись до суду із позовом керівник Летичівської окружної прокуратури вказував, що постановою Летичівського районного суду Хмельницької області від 11 листопада 2021 року у справі №678/1158/21, яка набрала законної сили 10.12.2021, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.ч.1, 2 ст. 172-7 КУпАП та накладено на останнього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двохсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 3400 грн.

І зазначеним судовим рішенням встановлено, що ОСОБА_1 , обіймаючи посаду директора Летичівського ліцею №3, будучи відповідно до Закону України «Про запобігання корупції» суб`єктом, на якого поширюється дія цього Закону, в порушення його вимог не повідомив Летичівську селищну раду про наявність реального конфлікту інтересів та вчинив дії в умовах реального конфлікту інтересів під час видачі наказів №245, №246 від 21.12.2020, якими преміював себе на суму 5385 грн та свою дружину ОСОБА_2 на суму 6000 грн.

Позивач посилається на те, що на даний час залишилася невідшкодованою шкода, завдана державному бюджету в особі Летичівської селищної ради, яка є засновником Летичівського ліцею №3 та утримується за рахунок коштів селищного бюджету і не є прибутковою установою, адже відповідач не повернув виплачені йому та його дружині ОСОБА_2 у якості премії грошові кошти.

А тому, керівник Летичівської окружної прокуратури просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь держави в особі Летичівської селищної ради Хмельницького району Хмельницької області збитки, завдані внаслідок вчинення адміністративних правопорушень, пов`язаних із корупцією у розмірі 11385 грн.

Заочним рішенням Летичівського районного суду Хмельницької області від 13 травня 2022 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави в особі Летичівської селищної ради Хмельницького району Хмельницької області шкоду, завдану внаслідок вчинення адміністративних правопорушень, пов`язаних із корупцією у розмірі 11385 грн, шляхом перерахування на р/р UA0022663 в ГУК у Хмельницькій області, МФО 820172, . Вирішено питання судових витрат.

Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 14 червня 2022 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Летичівського районного суду Хмельницької області від 13 травня 2022 року.

Ухвалою Летичівського районного суду Хмельницької області від 12 липня 2022 року задоволено заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення, скасовано заочне рішення Летичівського районного суду Хмельницької області від 13 травня 2022 року та призначено справу до судового розгляду.

Рішенням Летичівського районного суду Хмельницької області від 21 вересня 2022 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави в особі Летичівської селищної ради Хмельницького району Хмельницької області шкоду, завдану внаслідок вчинення адміністративних правопорушень, пов`язаних із корупцією у розмірі 11385 грн, шляхом перерахування на р/р UA0022663 в ГУК у Хмельницькій області, МФО 820172, . Вирішено питання судових витрат.

Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 24 жовтня 2022 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Летичівського районного суду Хмельницької області від 13 травня 2022 року.

Не погоджуючись із рішенням Летичівського районного суду Хмельницької області від 21.09.2022 ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Так, апелянт вказує, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про те, що Летичівська селищна рада є належним позивачем, адже остання на підставі свого рішення від 29.04.2021 делегувала повноваження щодо права на звернення про відшкодування шкоди відділу освіти, молоді та спорту. Апелянт вважає передчасним звернення прокуратури до суду, оскільки остання не зверталася до Летичівського ліцею №3 та Летичівської селищної ради з приводу здійснення заходів позовного характеру для стягнення з ОСОБА_1 шкоди в судовому порядку. Крім того, апелянт вказує, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку, що прокурор є належним позивачем та відхилив доводи відповідача про те, що з позовом мав би звертатися саме Летичівський ліцей №3, адже позовні вимоги керівника прокуратури свідчать про дійсний намір захистити права саме Летичівського ліцею №3 шляхом стягнення збитків, які навчальний заклад поніс, оскільки саме навчальний заклад зі свого рахунку перераховував заробітну плату. Також, на думку апелянта, судом першої інстанції не вірно стягнуто суму шкоди, оскільки при розрахунку застосовано нарахування премії без відрахувань зі сплати податку з доходів фізичних осіб, що був перерахований на рахунок Летичівської селищної ради.

Зважаючи на викладене, ОСОБА_1 просить скасувати оскаржуване рішення Летичівського районного суду Хмельницької області від 21 вересня 2022 року.

Відзив від учасників справи до апеляційного суду не надходив.

Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 01.12.2022 письмові пояснення Летичіської селищної ради на апеляційну скаргу ОСОБА_1 повернуто селищному голові І.Тисячному з підстав подання цих пояснень без накладення електронного цифрового підпису підписанта.

Справа розглядається в порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Положеннями ч. 2 ст. 247 ЦПК України передбачено, що у разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно положень ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України.

Так, суд першої інстанції вірно виходив із того, що постановою Летичівського районного суду Хмельницької області від 11 листопада 2021 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-7, ч. 2 ст. 172-7 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає суму 3400 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в сумі 454 грн.

Постановою Хмельницького апеляційного суду від 10 грудня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову судді Летичівського районного суду Хмельницької області від 11 листопада 2021 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ст.172-7, ч.2 ст.172-7 КУпАП в частині стягнення судового збору скасовано. Звільнено ОСОБА_1 від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». У решті постанову суду залишено без змін.

За результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення суд встановив, що ОСОБА_1 , обіймаючи посаду директора Летичівського ліцею № 3, будучи відповідно до п.п. «а» пункту 2 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» суб`єктом, на якого поширюється дія цього Закону, в порушення вимог п. 2 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції» вчинив дії в умовах реального конфлікту інтересів під час видачі наказу № 245 «Про надання премії та грошової винагороди педагогічним працівникам», яким преміював себе на суму 5385 грн та наказу № 246 від 21.12.2020 «Про нагородження грошовою премією», яким преміював ОСОБА_2 , яка призначена наказом директора Летичівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 143 з 01.09.2015 на посаду нічного сторожа та є дружиною ОСОБА_1 на суму 6000 грн, чим вчинив адміністративне правопорушення пов`язане з корупцією, передбачене ч. 2 статті 172-7 КУпАП.

І постановою Летичівського районного суду Хмельницької області від 11.11.2021, що набрало законної сили 10.12.2021 суд визнав доведеною вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 2 ст. 172-7 КУпАП та визнав ОСОБА_1 винним у вчинені адміністративного правопорушення та обрав міру стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3400 грн.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, вина ОСОБА_1 у вчиненні вказаного вище адміністративного правопорушення встановлена названим судовим рішенням і не потребує доказуванню в цій цивільній справі.

Встановлені обставини свідчать про те, що відшкодування шкоди на якому наполягає позивач, передбачене спеціальним законом, який регулює спірні правовідносини - Закон України «Про запобігання корупції».

Відповідно до статті 66 Закону України «Про запобігання корупції» збитки, шкода, завдані державі внаслідок вчинення корупційного або пов`язаного з корупцією правопорушення, підлягають відшкодуванню особою, яка вчинила відповідне правопорушення, в установленому законом порядку.

Сам факт корупційного діяння, в результаті якого було порушено порядок нарахування та виплати премії відповідачу та його дружині, тягне за собою заподіяння шкоди державі, уповноваженим органом якої виступає Летичівська селищна рада.

Відповідно до ч. 1, п. 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Згідно ч.ч. 1 -3 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.

За приписами ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» №6 від 27 березня 1992 року роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Врахувавши преюдиційний характер встановлених постановою Летичівського районного суду Хмельницької області у справі № 678/1158/21 від 11.11.2021, що набрала законної сили 10.12.2021 обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що в результаті вчинення адміністративних правопорушень, пов`язаних з корупцією, ОСОБА_1 своїми неправомірними діями спричинив державі матеріальну шкоду на загальну суму 11385 грн, яку добровільно не повернув, а тому на підставі ч. 1 ст. 66 Закону України «Про запобігання корупції», ч. 1 ст. 1166 ЦК України наявні законні підстави для стягнення з відповідача на користь держави в особі Летичівської селищної ради 11385 грн шкоди.

Висновки суду узгоджуються з матеріалами справи.

Аргументи апеляційної скарги в тій частині, що прокурором, а в подальшому й судом першої інстанції невірно визначено розмір шкоди, оскільки при її розрахунку застосовувалося нарахування виплачених премій без відрахувань зі сплати податку з доходів фізичних осіб, що був перерахований на рахунок Летичівської селищної ради є недоведеними.

Так, з довідки про доходи №11 від 24.01.2022 та зведеної відомості сум для зарахування на картрахунки від 30.12.2020 вбачається, що ОСОБА_1 за грудень місяць отримав загальну суму доходу у розмірі 23947,30 грн, з яких: 5385 грн винагорода за підсумками року, 3157 грн премія 50% та відраховано 4310,51 грн податку з доходів фізичних осіб і 359, 20 грн військового збору (виплачено в аванс 5000 грн, виплачено в заробітну плату 14277,58 грн) (а.с.67, 69).

Відповідно до довідки про доходи №10 від 24.01.2022 загальна сума доходу ОСОБА_2 за період з 01.12.2020 по 01.01.2021 становить 11848,75 грн, з яких: 6000 грн - премія, відраховано 177,73 грн військового збору, 2132,78 грн податку з доходів фізичних осіб і згідно зведеної відомості сум для зарахування на картрахунки від 23.12.2020 ОСОБА_2 зараховано ЗП за 2-гу половину грудня 2020 року у розмірі 8038,24 грн (а.с.70,72).

Разом з тим, матеріали справи не містять доказів про відрахування з виплаченої премії ОСОБА_1 та його дружині ОСОБА_2 податку з доходів фізичних осіб саме на рахунок Летичівської селищної ради, а відповідач в порушення вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України не надав свого розрахунку чи інших доказів, які б давали суду підстави для встановлення іншого розміру шкоди, тобто ОСОБА_1 не спростований факт розміру шкоди, що визначений судом.

Посилання в апеляційній скарзі на помилковість висновку суду першої інстанції про те, що належним позивачем у справі є саме прокурор, який звернувся в інтересах держави в особі Летичівської селищної ради, адже з таким позовом мав би звернутися Летичівський ліцей №3, який наділений відповідними повноваженнями, а також неврахування судом тієї обставини, що прокурор не звертався до Летичівського ліцею №3 та Летичівської селищної ради щодо здійснення ними заходів для стягнення шкоди з відповідача в судовому порядку, на думку колегії суддів, не заслуговують на увагу.

Так, згідно з Статутом засновником Летичівського ліцею № 3 є Летичівська селищна рада Хмельницької області. Летичівський ліцей №3 це заклад освіти, який має статут комунального закладу, утримується за рахунок коштів селищного бюджету і є неприбутковою установою (а.с.25), а отже висновок суду першої інстанції про те, що неправомірними діями ОСОБА_1 , як директора комунального закладу про преміювання себе та своєї дружини завдано шкоди інтересам держави у бюджетній сфері в особі саме Летичівської селищної ради є правильним.

У цивільних правовідносинах держава набуває і здійснює цивільні права й обов`язки через відповідні органи, які діють у межах їхньої компетенції. Отже, поведінка органів, через які діє держава, розглядається як поведінка держави у відповідних правовідносинах, зокрема, цивільних.

У судовому процесі держава бере участь у справі як сторона через її відповідний орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27 лютого 2019 року у справі № 761/3884/18).

Пунктом 3 частини першої статті 131-1 Конституції України передбачено, що прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Таким законом є Закон України «Про прокуратуру».

Відповідно до частин третьої та четвертої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини.

Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.

Невиконання прокурором вимог щодо надання суду обґрунтування наявності підстав для здійснення представництва інтересів громадянина або держави в суді має наслідком застосування положень, передбачених статтею 257 ЦПК України.

Захищати інтереси держави повинні, насамперед, відповідні суб`єкти владних повноважень. З метою, щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставою для звернення прокурора до суду.

Подібний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі № 912/2385/18 (провадження № 12-194гс19).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною третьою статті 23 Закону України «Про прокуратуру передбачено, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган; 2) у разі відсутності такого органу.

Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Прокурор, звертаючись до суду з позовом, повинен обґрунтувати та довести бездіяльність компетентного органу відповідно до положення частини четвертої статті 56 ЦПК України.

Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

Отже, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Вказаний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі № 912/2385/18 (провадження

№ 12-194гс19) та від 06 липня 2021 року у справі № 911/2169/20 (провадження № 12-20гс21), який суд першої інстанції правильно застосував.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання ч. 4 ст. 56 ЦПК України прокурор при поданні позовної заяви обґрунтував неналежне здійснення захисту інтересів держави Летичівською селищною радою, яка полягає у не вжитті радою заходів щодо повернення ОСОБА_1 до державного бюджету неправомірно виплаченої йому та його дружині премій.

І ці обставини підтверджуються матеріалами справи: листом Летичівської окружної прокуратури від 06.01.2022 №53-50вих-22 щодо надання інформації про те, чи вживалися Летичівською селищною радою заходи претензійного порядку до ОСОБА_1 з питань відшкодування шкоди; листом Летичівської селищної ради від 10.01.2022 за №42 про те, що селищною радою не вживалися та не будуть вживатися заходи претензійного характеру до ОСОБА_1 щодо відшкодування шкоди (а.с.47-49).

З огляду на наведене апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність у прокурора повноважень на звернення до суду із цим позовом в інтересах держави в особі Летичівської селищної ради.

Аргументи апеляційної скарги про не врахування судом першої інстанції делегування Летичівською селищною радою повноважень на звернення до суду про відшкодування шкоди відділу освіти, молоді та спорту Летичівської селищної ради відповідно до рішення від 29.04.2021 «Про делегування повноважень відділу освіти, молоді та спорту Летичівської селищної ради» є голослівними, а відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що належним позивачем у цій справі є саме Летичівський ліцей №3, адже Летичівська селищна рада, як засновник цього навчального закладу не несе відповідальності за його зобов`язаннями та не вправі вимагати відшкодування шкоди, судова колегія вважає їх помилковими. Адже ОСОБА_1 внаслідок вчинення пов`язаного з корупцією правопорушень спричинено шкоду саме державі в особі Летичівської селищної ради, оскільки фінансування Летичівського ліцею №3 проводиться за рахунок коштів Летичівської селищної ради, які отримуються радою як субвенція на освіту форма грошової допомоги місцевому бюджету із державного бюджету, яка передбачена для конкретно визначених цілей, адже заробітні плати освітянам передбачені в державному бюджеті.

А тому висновок суду першої інстанції про те, що належним позивачем є Летичівська окружна прокуратура в інтересах держави в особі Летичівської селищної ради є правильним.

Наведені ОСОБА_1 в апеляційній скарзі доводи є необґрунтованими, спростовуються встановленими судом обставинами справи, по своїй суті зводяться до незгоди скаржника із висновками суду першої інстанції та ґрунтуються на переоцінці доказів, які були досліджені та оцінені судом з додержанням норм процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Заразом, суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судовим рішенням на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (Hirvisaari v. Finland ("Гірвісаарі проти Фінляндії", п. 32).

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Порушень процесуального закону, що були б підставою для скасування оскаржуваного рішення, судом першої інстанції не допущено.

Рішення суду ґрунтується на повно, всебічно досліджених матеріалах справи, постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав в межах доводів апеляційної скарги для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382 384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Летичівського районного суду Хмельницької області від 21 вересня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 01 грудня 2022 року.

Судді А.П. Корніюк

І.В. П`єнта

О.І. Талалай