ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2798/22 Справа № 204/5349/21 Суддя у 1-й інстанції - Дубіжанська Т. О. Суддя у 2-й інстанції - Єлізаренко І. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Єлізаренко І.А.

суддів Красвітної Т.П., Свистунової О.В.

за участю секретаря Паромової О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , який діє в інтересах малолітнього ОСОБА_2 на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 28 жовтня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 , який діє в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , до Чечелівського відділу державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), про стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2021 року ОСОБА_1 в інтересах малолітнього сина ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Чечелівського відділу державної виконавчої служби у м.Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), про стягнення моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог, які уточнювалися в ході судового розгляду справи, ОСОБА_1 посилався на те, що в Чечелівському відділі державної виконавчої служби м. Дніпра Південно-Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебуває на виконанні виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 аліментів у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на користь ОСОБА_3 на утримання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи з дня набрання рішення законної сили та до повноліття дитини ( НОМЕР_1 ). Крім цього, на виконанні Чечелівського відділу державної виконавчої служби міста Дніпра перебувало виконавче провадження №58159620 про стягнення на користь ОСОБА_3 з ОСОБА_1 коштів у розмірі - 6000 грн.(судові витрати), яке було закінчено ще 19 листопада 2019 року у зв`язку з його виконанням. ОСОБА_1 зазначає, що він 27 липня 2020 року отримав постанову Чечелівського відділу державної виконавчої служби м. Дніпра Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 22 червня 2020 року про результати перевірки матеріалів виконавчого провадження, 10 серпня 2020 року він отримав постанову Чечелівського відділу ДВС м. Дніпра Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 16 липня 2020 року про скасування процесуального документу та про приєднання виконавчого провадження до зведеного виконавчого провадження. 20 жовтня 2020 року під час перевірки позивачем виконавчого провадження №58159620 в Автоматизованій системі виконавчого провадження, він дізнався про існування ще одного документа - "Постанова про зняття арешту з коштів". Вказана постанова ОСОБА_1 не направлялася, а була отримана з Автоматизованої системи виконавчого провадження. Тобто, виконавче провадження №58159620, яке було виконане в листопаді 2019 року, було поновлено та приєднано до виконавчого провадження №58180195 (аліменти), відновлені арешти коштів, а позивач, в свою чергу, був боржником, сплативши всі кошти більше 9 місяців тому. Позивач зазначає, що він був вимушений звернутися із скаргами до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська. 07 жовтня 2020 року держаним виконавцем Савенко О.О. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №58159620 та про його виведення зі зведеного виконавчого провадження. Після цього представником ОСОБА_3 були подані апеляційні скарги на ували судді Машука В.Ю. у зв`язку з процесуальними порушеннями. 26 січня 2021 року Дніпровським апеляційним судом залишено без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_3 21 квітня 2021 року суддею Токар Н.В. була повторно розглянута і задоволена скарга ОСОБА_1 24 травня 2021 року суддею Самсоновою В.В. була повторно розглянута і задоволена скарга ОСОБА_1 . На думку позивача зазначені дії були здійснені з метою використати кошти, сплачені ОСОБА_1 на утримання сина у ВП №58180195 в іншому, вже закритому на той час, ВП №58159620, оскільки державними виконавцями, відповідно до закону, було списано з суми 6000 грн. суму 2228 грн. 09 коп., як витрати виконавчих проваджень №58654117, №58655011, №58788709. Використання аліментів за нецільовим призначенням підтверджує розрахунок з сплати аліментів від 30 вересня 2020 року складений державним виконавцем Савенко О.О. Чечелівського відділу державної виконавчої служби м. Дніпра Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, в якому згідно примітки відбулося використання коштів "по ВП №58159620 в рахунок аліментів". 24 листопада 2020 року Красногвардійським районним судом м.Дніпропетровська задоволено скаргу ОСОБА_1 і зобов`язано державного виконавця повернути аліментні кошти, використані в іншому виконавчому провадженні. Крім цього, виконавчі провадження №58180195 та №58159620 тісно пов`язані з іншими виконавчим провадженнями, так в Чечелівському відділі державної виконавчої службим. Дніпра Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебуває на примусовому виконанні виконавчі листи про усунення перешкод ОСОБА_1 брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з сином - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виконавчі провадження №58654117, №58655011, №58788709 (справа №175/5360/13), за якими боржником є - ОСОБА_3 . Під час відкриття трьох виконавчих проваджень боржник ОСОБА_3 повинна була сплатити виконавчий збір у розмірі 8 346 грн. за кожне виконавче провадження. Станом на 01 липня 2020 року заборгованість боржника ОСОБА_3 у трьох виконавчих провадженнях тільки зі сплати виконавчого збору складає - 25 038 грн. Під час забезпечення виконання виконавчих листів у ВП №58654117, №58655011, №58788709 Чечелівським відділом державної виконавчої служби були понесені витрати виконавчого провадження, які компенсуються в другу чергу, навіть перед задоволенням вимог стягувача та стягнення виконавчого збору. Жодних кроків для дотримання засад "обов`язковості виконання рішень", "розумності строків виконавчого провадження", "стягнення коштів з боржника" у виконавчих провадженнях №58654117, №58655011, №58788709 державними виконавцями Чечелівському відділі державної виконавчої служби м.Дніпра Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції не здійснюється. З грудня 2019 року державні виконавці перестали здійснювати будь-які виконавчі заходи, крім того, вони допомагали боржнику ОСОБА_3 уникнути відповідальності за невиконання судового рішення. Так, 16 липня 2020 року державними виконавцями було безпідставно знято арешт з майна та коштів боржника, хоча жодного разу судове рішення так і не було виконано. Також було безпідставно перераховано кошти у розмірі 6000 грн. 20 січня 2021 року та 27 січня 2021 року судовими рішеннями Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області постанови про зняття арештів з майна та коштів були визнані неправомірними. Також, 04 червня 2021 року ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області визнано протиправною бездіяльність державних виконавців Чечелівського відділу державної виконавчої служби м.Дніпро Південно-Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м .Дніпро) щодо неналежного виконання рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 14 листопада 2017 року та постанови Апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 червня 2018 року у виконавчому провадженні №58654117 по цивільній справі №175/5360/13. Зобов`язано державних виконавців вчинити усі необхідні та передбачені законом виконавчі дії, спрямовані на виконання рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 14 листопада 2017 року та постанови Апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 червня 2018 року у цивільній справі №175/5360/13. Зазначає, що безпідставне відновлення закритого виконавчого провадження, внесення ОСОБА_1 в реєстр боржників по ВП № 58159620, незаконне зняття арештів з боржника ОСОБА_3 у ВП №58654117 та бездіяльність державних виконавців під час виконання судового рішення №175/5360/13 не були випадковими. Вважає, що всі дії державних виконавців Чечелівському відділі державної виконавчої служби м. Дніпра Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції були умисними, узгодженими з ОСОБА_3 та спрямованими для шантажу, приниження, зниження ділової репутації ОСОБА_1 та використання цієї неправдивої інформації ОСОБА_3 в судових інстанціях іншої країни. Вважає, що незаконні дії державних виконавців мали на меті надати можливість боржнику ОСОБА_3 не виконувати рішення Верховного Суду України у справі №175/5360/13, чим позивачу завдається моральна шкода. На підставі викладеного ОСОБА_1 просивсуд стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Чечелівського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) моральну шкоду у розмірі 96 093 грн.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 28 жовтня 2021 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в інтересах малолітнього ОСОБА_2 до Чечелівського відділу державної виконавчої служби у м.Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про стягнення моральної шкоди.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду від 28 жовтня 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення його позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на неповне засування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

У відзиві на апеляційну скаргу Чечелівський відділ державної виконавчої служби у м.Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення суду від 28 жовтня 2021 року залишити без змін.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець при виконанні рішень судів (інших органів) здійснює необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб і порядок, визначені виконавчим документом.

Згідно зі ст. 13 Закону України "Про виконавче провадження" під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

За порушення строків прийняття рішень та вчинення виконавчих дій виконавці несуть відповідальність в порядку, встановленому законом.

Відповідно до ст. 7 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" державними виконавцями є керівники органів державної виконавчої служби, їхні заступники, головні державні виконавці, старші державні виконавці, державні виконавці органів державної виконавчої служби. Державний виконавець є представником влади, діє від імені держави і перебуває під її захистом та уповноважений державою здійснювати діяльність з примусового виконання рішень у порядку, передбаченому законом.

Згідно зі ст. 15 Закону України "Про виконавче провадження" сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник.

Частиною 1 ст. 12 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця з питань виконавчого провадження у порядку, встановленим цим Законом.

Згідно зі ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Статтею 451 ЦПК України визначено, що у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Таким чином, в ухвалі суду за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця під час виконання судового рішення реалізується таке завдання цивільного судочинства, як реалізація особою права на звернення до суду з метою ефективного захисту та дотримується принцип верховенства права.

Відповідно до 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності, а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та, з урахуванням інших обставин, зокрема тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках, ступеню зниження престижу і ділової репутації позивача. При цьому, виходити слід із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Тобто, відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли неправомірні дії завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Отже, зобов`язання з відшкодування шкоди як майнової, так і моральної є безпосереднім наслідком правопорушення, тобто порушення охоронюваних законом суб`єктивних особистих немайнових і майнових прав та інтересів учасників цивільних відносин. За своїм характером ці зобов`язання належать до недоговірних, тобто вони виникають поза межами існуючих між потерпілим і завдавачем шкоди договірних чи інших правомірних зобов`язальних відносин.

Згідно зі ст. 1174 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Разом з тим, обов`язок доведення наявності шкоди, протиправності діяння та причинно-наслідкового зв`язку між ними покладається на позивача. Відсутність однієї із складової цивільно-правової відповідальності є підставою для відмови у задоволенні позову.

Аналіз положень статей 23, 1174 ЦК України свідчить про те, що моральна шкода, завдана фізичній особі незаконною бездіяльністю посадової особи при здійсненні нею своїх повноважень відшкодовується державою і при визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності, виваженості і справедливості.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 вересня 2019 року у справі №916/1423/17 (провадження № 12-208 гс 18) зроблений висновок, що застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.

Отже, визначальним у вирішенні такої категорії спорів є доведення усіх складових деліктної відповідальності на підставі чого суд встановлює наявність факту заподіяння позивачу посадовими особами органів державної влади моральної шкоди саме тими діями (бездіяльністю), які встановлені судом.

Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, також були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10 квітня 2019 у справі №464/3789/17. Зокрема, Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та. у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого. У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам.

У практиці Європейського Суду з прав людини порушення державою прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань та незручностей зокрема через порушення принципу належного врядування, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди.

Таким чином, психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчить про заподіяння їй моральної шкоди.

При цьому слід виходити з презумпції, що порушення прав людини з боку суб`єктів владних повноважень прямо суперечить їх головним конституційним обов`язкам (ст. З, 19 Конституції України) і завжди викликає у людини негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.

Судом встановлено, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 01 лютого 2012 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було розірвано.

У справі встановлено та не заперечується сторонами неповнолітній син сторін ОСОБА_2 проживає разом з матір`ю ОСОБА_3 за межами України у Польщі на протязі останніх семи років. Між батьками йде спір про визначення місця проживання дитини та повернення її в Україну.

Між батьками неповнолітнього ОСОБА_2 - ОСОБА_1 та ОСОБА_3 існували та існують численні судові спори щодо аліментних зобов`язань, порядку участі батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, за деякими з яких вже ухвалено судові рішення та видано виконавчі документи які перебувають на виконанні.

Судом встановлено, Чечелівському відділі державної виконавчої служби м. Дніпра Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебувають на примусовому виконанні виконавчі листи про усунення перешкод ОСОБА_1 брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з сином - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (справа №175/5360/13).

08 березня 2019 року Чечелівським відділом державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області було відкрито виконавчі провадження №58654117 та №58655011.

05 квітня 2019 року Чечелівським відділом державної виконавчої служби м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області було відкрито виконавче провадження №58788709.

Вказані виконавчі провадження стосуються усунення перешкод ОСОБА_1 брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з сином - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Також на примусовому виконанні Чечелівського відділу державної виконавчої служби м.Дніпра знаходиться виконавче провадження №58180195 від 24 січня 2019 року з виконання рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 20 червня 2018 року, яким було вирішено стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на утримання сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти в розмірі 1/4 від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття (справа №204/4126/17).

Ухвалою Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 24 листопада 2020 року у справі №204/7425/17 (провадження № 4-с/204/40/20) за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Чечелівського відділу державної виконавчої служби м.Дніпра Південно-Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції, стягувач ОСОБА_3 , частково задоволено скаргу ОСОБА_1 . Визнано незаконним розрахунок заборгованості, складений державним виконавцем Чечелівського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Савенко О.О. станом на 30 вересня 2020 року, зі сплати аліментів відповідно до виконавчого листа №204/4126/17, виданого Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська 15 січня 2019 року, у виконавчому провадженні № 58180195. Зобов`язано державного виконавця Чечелівського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Савенко О.О. повернути сплачені ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 2000 грн. з виконавчого провадження № 58159620 у виконавче провадження № 58180195. в іншій частині відмовлено (а.с.18,19).

Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 20 січня 2021 року у справі 175/5360/13 за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Чечелівського відділу державної виконавчої служби м. Дніпра Південно-Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції було частково задоволено скаргу ОСОБА_1 , визнано неправомірною постанову державного виконавця Чечелівського відділу державної виконавчої служби м. Дніпра Південно-Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції Савенко О.О. від 04 вересня 2020 року прийняту у виконавчому провадженні № 58654717 про зняття арешту з коштів боржника (а.с.20, 21).

Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 21 квітня 2021 року у справі № 204/4126/17 (провадження № 4-с/204/14/21) за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Чечелівського відділу державної виконавчої служби м. Дніпра Південно-Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції та скасування постанови державного виконавця про скасування процесуального документа, було задоволено скаргу ОСОБА_1 та визнано постанову державного виконавця Чечелівського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Савенко О.О. від 16 липня 2020 року про скасування процесуального документа неправомірною та скасовано (а.с.13, 14).

Ухвалою Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 24 травня 2021 року у справі № 204/4757/20 (провадження № 4-с/204/13/21) за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Чечелівського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) було задоволено скаргу ОСОБА_4 . Визнано постанову начальника Чечелівського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Сухова І.О. від 22 червня 2020 року про результати перевірки матеріалів виконавчого провадження щодо скасування закінчення виконавчого провадження № 58159620 та об`єднання виконавчого провадження №58180195 з виконавчим провадженням № 58159620 - неправомірною та скасовано (а.с.15, 16).

Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 04 червня 2021 року у справі №175/5360/13 за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Чечелівського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) було частково задоволено скаргу ОСОБА_1 . Визнано протиправною бездіяльність державних виконавців Чечелівського відділу державної виконавчої служби м. Дніпро Південно-Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) щодо неналежного виконання рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 14 листопада 2017 року та постанови Апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 червня 2018 року у виконавчому провадженні № 58654117 у цивільній справі №175/5360/13. Зобов`язано державних виконавців Чечелівського відділу державної виконавчої служби м. Дніпро Південно-Східного Міжрегіонального правління Міністерства юстиції (м Дніпро) вчинити усі необхідні та передбачені законом виконавчі дії. відповідно до вимог Закону України "Про виконавче провадження" та Інструкції з організації примусового виконання рішень, у виконавчому провадженні № 58654117, спрямовані на виконання рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 14 листопада 2017 року та постанови Апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 червня 2018 року у цивільній справі №175/5360/13 (а.с.22).

Таким чином, розглядаючи скарги в межах справ №175/5360/13, №204/4126/17, №204/7425/17, №204/4757/20 суди враховували відповідні доводи заявника та дійшли висновку, що вони заслуговують на увагу, а саме зафіксували порушення прав сторін виконавчого провадження та неправомірність дій та бездіяльності державних виконавців під час виконавчого провадження.

Однак, суд, здійснюючи контроль за виконанням судових рішень, тобто нагляд за дотриманням верховенства права та законності у процесуальній діяльності державного виконавця, забезпечує дотримання основних прав та інтересів сторін виконавчого провадження та реалізує відповідний судовий контроль за його діяльністю, що має на меті усунення недоліків у такій діяльності. При цьому, наявність певних недоліків у процесуальній діяльності зазначених посадових осіб сама по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої і, відповідно, не може бути підставою для безумовного стягнення відшкодування моральної або матеріальної шкоди.

Звернувшись до суду з позовними вимогами у цій справі, ОСОБА_1 посилався на те, що ним подно позов в інтересах його малолітньої дитини, посилається, як на підставу завдання його сину - ОСОБА_2 моральної шкоди, на ті обставини, що вказані неправомірні дії державних виконавців, мали наслідком приниження ділової репутації ОСОБА_1 та призвели до обмеження його сина у праві на мирне володіння своїм майном (аліментами), вплинули негативно на дитину, завдаючи душевних хвилювань та моральної шкоди, на підтвердження чого надав суду висновок експертної групи судових експертів Окружного суду м. Краків (Республіка Польща) (а.с.23-27).

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

ОСОБА_1 не довів належними і допустимими доказами факт завдання його сину ОСОБА_2 моральної шкоди внаслідок неправомірних дій та бездіяльності державних виконавців під час виконання рішень та існування причинного зв`язку між діями виконавців та настанням тих негативних наслідків, на які він посилався.

Слід зазначити, що факт того, що ухвалами судів за скаргами ОСОБА_1 , як сторони виконавчого провадження, визнавалися неправомірними дії/бездіяльність державного виконавця, не доводить заподіяння моральної шкоди його малолітньому сину ОСОБА_2 , який проживає разом з матір`ю за межами України та не підтверджує наявності причинно-наслідкового зв`язку між такими діями/бездіяльністю державного виконавця та настанням шкоди дитині.

Права ОСОБА_1 , як сторони виконавчих проваджень, у зв`язку із неправомірними діями державного виконавця були встановлені за його скаргами вказаними ухвалами судів, що, з урахуванням прецендетної практики ЄСПЛ вже саме по собі є достатньою справедливою сатисфакцією.

Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння.

Причинний зв`язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв`язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком. При цьому, в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювана шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Отже, позивач повинен довести не тільки протиправність поведінки відповідача, а й наявність самої моральної шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою.

Зазначене вище узгоджується з правовою позицією, викладеною у постановах Верховного Суду від 10 жовтня 2018 року по справі № 640/3837/17 та від 29 серпня 2018 року по справі № 686/16161/16-ц.

Отже, в даному випадку необхідною умовою для притягнення відповідача до відповідальності у вигляді стягнення моральної шкоди окрім встановленого факту неправомірності дій цього відповідача також є наявність самої моральної шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою.

Позивачем ОСОБА_1 належних та допустимих доказів обставин викладених в позовній заяві щодо обґрунтування завданої моральної шкоди його малолітньому сину ОСОБА_2 та її розміру, а також наявності причинно-наслідкового зв`язку між такою шкодою та неправомірними діями чи бездіяльності відповідача суду не надано, факт завдання внаслідок зазначених обставин йому моральної шкоди та її розмір перед судом не доведено.

Судом першої інстанції обґрунтовано не взято до уваги наданий позивачем висновок експертної групи судових експертів Окружного суду м. Краків (Республіка Польща), оскільки цей висновок не містить доказів щодо предмету спору у даній справі та був виконаний з метою з`ясування зрілості та здатності дитини у його віці до свідомого волевиявлення щодо країни у якій він хоче проживати та містить дослідження емоційного стану дитини - ОСОБА_2 у контексті тривалої конфліктної ситуації між його батьками з приводу визначення місця проживання дитини.

Із наданого висновку вбачається, що під час дослідження малолітній ОСОБА_2 поверхнево розуміє що в суді йде "слухання", однак не знає чого саме воно стосується та які воно для нього матиме наслідки та висловлював бажання його найшвидшого завершення.

За таких обставин, враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , який діє в інтересах малолітнього ОСОБА_2 до Чечелівського відділу державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), про стягнення моральної шкоди, за недоведеністю.

Посилання в апеляційній скарзі на доведеність позовних вимог є необґрунтованими, не підтверджуються належними доказами у справі.

Доводи апеляційної скарги стосовно незаконності та необґрунтованості рішення суду є безпідставними.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи зводяться до тлумачення діючого законодавства, незгоди з рішенням суду, переоцінки висновків рішення суду та не спростовують правильність рішення суду першої інстанції.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , який діє в інтересах малолітнього ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 28 жовтня 2021 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя І.А.Єлізаренко

Судді Т.П.Красвітна

О.В.Свистунова