Справа № 496/4762/19
Провадження № 2/496/770/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2022 року Біляївський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Буран В.М.,

за участю: секретаря Стрілець Ж.М.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Коваля О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зобов`язання перебудувати будинок та надвірні споруди, шляхом зміщення стіни, яка межує з будинком позивача та зміщення сараю відповідача відносно колодязя позивача,-

В С Т А Н О В И В :

Представник ОСОБА_2 адвокат Лужанов С.В. звернувся до суду із позовом, який згодом уточнив, шляхом зміни предмету позову та в якому просить зобов`язати ОСОБА_3 перебудувати будинок № НОМЕР_1 та надвірні споруди для тримання худоби які знаходяться на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до норм ДБН, а саме змістити стіну, яка граничить з сусідським будинком по АДРЕСА_2 , щоб відстань між будинками буд. АДРЕСА_3 становила не менше 8 метрів, а відстань від сараю до колодязя, який знаходиться на земельній ділянці по АДРЕСА_2 становила не менше 20 метрів. Позов обґрунтовує тим, що відповідач збудував будинок з порушенням вимог ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності», також це стосується самочинного будівництва приміщення

для тримання худоби, внаслідок зведення якого, вода у колодязі позивачки стала непридатною до використання, що і стало підставою звернення позивача до суду (а.с. 140-147).

Ухвалою суду від 18.02.2020 року було відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання (а.с. 28).

Ухвалою від 25.11.2020 р. було закрито підготовче судове засідання та призначено судовий розгляд справи (а.с. 74).

Представник позивача в судовому засіданні наполягав на позовних вимогах, просив їх задовольнити.

Представник відповідача заперечував проти позовних вимог, просив відмовити у задоволенні позову, оскільки будинок відповідача згідно його технічного паспорту, збудований без порушень, тоді як в провадженні іншого судді перебуває справа за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , де навпаки зазначено про порушення забудови зі сторони ОСОБА_2 . Також в матеріалах справи наявний відзив сторони відповідача, згідно якого позивач вказує, що є власником земельної ділянки на якій збудував будинок, на що було отримано дозвіл Вигодянської сільської ради Біляївського району Одеської області. Згодом від Департаменту ДАБІ в Одеській області отримав повідомлення про початок виконання будівельних робіт, під час виконання будівництва ОСОБА_3 було дотримано усіх вимог, які зазначені в будівельному паспорті на будинок. 15.10.2019 року Департаментом архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області було видано декларацію про готовність до експлуатації об`єкта. 03.12.2019 р. було зареєстровано право власності на вказаний будинок.

Дослідивши матеріали справи, надані письмові докази по справі, заслухавши пояснення представників, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Частиною першою статті 2 ЦПК України встановлено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, зокрема, шляхом: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (стаття 16 ЦК України).

За змістом положень указаних норм права суд шляхом вчинення провадження у справах здійснює захист осіб, права й охоронювані законом інтереси яких порушені або оспорюються. Розпорядження своїм правом на захист є приписом цивільного законодавства і полягає в наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. При цьому особа, законний інтерес або право якої порушено, може скористатися способом захисту, який прямо передбачено нормою матеріального права.

Установивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, про захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту їх порушення або оспореня і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу в захисті, встановивши безпідставність та (або) необґрунтованість заявлених вимог.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначається право людини на доступ до правосуддя, а статтею 13 Конвенції встановлене право на ефективний спосіб захисту прав, що означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.

Право на суд не є абсолютним, а судового розгляду потребують ті справи, в яких є «спір» про «право», реальний і серйозний, який може стосуватися як самого існування права, так і сфери його дії (справа Аллан Якобсон проти Щвеції). Результат проваджень має бути значущим для відповідного права (наприклад, Ulyanov v. Ukraine (dec.) (Ул`янов проти України)).

Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Відповідно до статі 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Позивач на підтвердження своїх позовних вимог надала суду: технічний паспорт на свій будинок за адресою: АДРЕСА_2 , витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку за даною адресою, де зазначено, що власником земельної ділянки є ОСОБА_2 , інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, де зазначено, що за реєстраційним номером 210 зареєстровано об`єкт нерухомого майна житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами за вищевказаною адресою, власником якого є ОСОБА_2 , таким чином підтверджуючи, що будинок належить їй та збудований він у відповідності закону. Також до позову додано відповідь від 28.10.2019 р. Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області в якій зазначено, що згідно даних реєстру, інформація щодо наявності документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів на об`єкт будівництва за адресою: АДРЕСА_1 , відсутня. Також згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності сформованої 03.10.2019 року, в АДРЕСА_1 , розташована лише земельна ділянка (а.с. 13-22).

Крім того, на підтвердження порушення своїх прав, позивачка звернулась до судового експерта, висновком № 82/19 від 18.12.2019 р. якого будівництво житлового будинку АДРЕСА_1 визнанно таким, що не відповідає вимогам нормативно-правових актів у галузі будівництва та протипожежним нормам, по відношенню до існуючого житлового будинку АДРЕСА_2 ?єва по наступним вимогам: ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності» в частині ст. 27, 34, 36, забудова присадибної земельної ділянки без подання повідомлення про початок виконання будівельних робіт та без виготовленого будівельного паспорта забудови земельної ділянки, тобто, будівництво є самочинним.

ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» в частині п. 3.25* додаток 3.1, протипожежні розривів між будинками III ступеню вогнестійкості слід приймати 8м.

Розташування сараю для худоби, який знаходиться на земельній ділянці по АДРЕСА_1 , не відповідає будівельним нормам по відношенню до надвірної споруди (колодязь) у домоволодінні АДРЕСА_2 по наступним вимогам: ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських сараїв для худоби, свійських сільських поселень» в частині п. 3.25а* таблиця 3.2а та п. 3.35, відстані від сараїв для худоби, свійських тварин до джерел питного водопостачання повинна бути не менше 20 м. (а.с. 32-46)

Позивач вважає, що порушення її прав відбулось, внаслідок самочинно збудованого з порушеннями будинку відповідачем, а також спорудженого сараю.

Згідно ст. 375 ЦК України власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно. Право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням.

Відповідно ст. 26 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності» (далі Закону) (станом на дату початку будівництва), виконавчий орган сільської, селищної, міської ради вживає заходів щодо організації комплексної забудови територій відповідно до вимог цього Закону. Право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації. Проектування та будівництво об`єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку:

1) отримання замовником або проектувальником вихідних даних;

2) розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи;

3) затвердження проектної документації;

4) виконання підготовчих та будівельних робіт;

5) прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів;

6) реєстрація права власності на об`єкт містобудування.

Відповідно ст. 27 Закону забудова присадибних, дачних і садових земельних ділянок може здійснюватися на підставі будівельного паспорта забудови земельної ділянки (далі - будівельний паспорт). Будівельний паспорт визначає комплекс містобудівних та архітектурних вимог до розміщення і будівництва індивідуального (садибного) житлового будинку, садового, дачного будинку не вище двох поверхів (без урахування мансардного поверху) з площею до 300 квадратних метрів, господарських будівель і споруд, гаражів, елементів благоустрою та озеленення земельної ділянки. Будівельний паспорт складається з текстових та графічних матеріалів. За наявності плану зонування території розроблення будівельного паспорта здійснюється на його підставі. Проектування на підставі будівельного паспорта здійснюється без отримання містобудівних умов та обмежень. Для об`єктів, зазначених у частині першій цієї статті, розроблення проекту будівництва здійснюється виключно за бажанням замовника. Надання будівельного паспорта здійснюється уповноваженим органом містобудування та архітектури на безоплатній основі протягом десяти робочих днів з дня надходження відповідної заяви та пакета документів, перелік яких визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування. Порядок видачі та форма будівельного паспорта ( z0902-11 ) визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування.

Згідно ст. 34 Закону, замовник має право виконувати будівельні роботи після подання замовником повідомлення про початок виконання будівельних робіт відповідному органу державного архітектурно-будівельного контролю - щодо об`єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта, які не потребують реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт або отримання дозволу на виконання будівельних робіт згідно з переліком об`єктів будівництва, затвердженим Кабінетом Міністрів України. Форма повідомлення про початок виконання будівельних робіт та порядок його подання визначаються Кабінетом Міністрів України.

Згідно ст. 39 Закону (станом на дату реєстрування декларації про готовність до експлуатації об`єкта, будівництво якого здійснено на підставі будівельного паспорту), Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), та об`єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації відповідним органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації протягом десяти робочих днів з дня реєстрації заяви.

Датою прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта є дата реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації або видачі сертифіката.

Згідно ч. 2 ст. 331 ЦК України - право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно ч. 2 ст. 3 ЗУ Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Згідно ч. 1, 2 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Так, згідно договору купівлі - продажу Серії НАТ 436806, посвідченого приватним нотаріусом Біляївського районного нотаріального округу Підгірняк О.А. 02.02.2016 року, ОСОБА_3 є власником земельної ділянки площею 0,1500 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :02:002:0462, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Право власності на вказану земельну ділянку зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, про що свідчить Інформаційна довідка (а.с. 53-57).

Рішенням Вигодянської сільської ради Біляївського району Одеської області № 17 від 18.02.2016 року ОСОБА_3 було надано дозвіл на виготовлення проектної документації щодо забудови вищевказаної земельної ділянки, яка знаходиться у його у власності (а.с. 58).

Відділом містобудування та архітектури Біляївської райдержадміністрації Узунову М.П. за вищевказаною адресою було видано будівельний паспорт на будівництво індивідуального житлового будинку з господарськими спорудами. У будівельному паспорті встановлені містобудівні та планувальні вимоги і обмеження щодо забудови належної йому земельної ділянки, передбачені державними будівельними нормами (а.с. 59, 70).

01.04.2016 р. ОСОБА_3 отримав у Департаменті ДАБІ в Одеській області повідомлення про початок виконання будівельних робіт щодо будівництва житлового будинку з господарськими спорудами за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 71-74).

15.10.2019 р. Департаментом архітектурно - будівельної інспекції в Одеській області ОСОБА_3 було видано декларацію про готовність до експлуатації об?єкта, будівництво якого здійснено на підставі будівельного паспорту № ОД 09 щодо житлового будинку з господарськими спорудами за адресою АДРЕСА_1 (а.с. 101-105).

03.12.2019 р. на підставі декларації про готовність до експлуатації об?єкта та технічного паспорту на житловий будинок, за ОСОБА_3 було зареєстровано право власності на вищевказаний житловий будинок загальною площею 149 кв.м. (а.с. 75-80)

Таким чином відповідач, в порядку передбаченому законом, побудував та отримав право власності на вищевказаний житловий будинок.

Позивачка, посилаючись на висновок експерта вказує, що відповідач виконав будівництво з порушенням нормативно-правових актів у галузі будівництва, тому у відповідності ч. 7 ст. 376 ЦК України просить зобов`язати відповідача виконати перебудову.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд виходить з наступного.

Згідно Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень ДБН 360-92** (чинних на дату подання відповідачем повідомлення про початок виконання будівельних робіт 01.04.2016 р.) п. 3.25* протипожежні розриви між будинками або окремо розташованими господарськими будівлями відповідно до ступеня їх вогнестійкості, а також віддаленість ємкостей горючої рідини на присадибній ділянці (при опаленні будинків рідким паливом) слід приймати відповідно до протипожежних вимог (додаток 3.1).

Розташування і орієнтація житлових та громадських будинків повинні здійснюватися з урахуванням забезпечення нормативної тривалості інсоляції та норм освітленості відповідно до "Санітарних норм и правил забезпечення інсоляцією будівель та територій житлової забудови " та СНІП II-4-79 " Природне та штучне освітлення " як в будинках, що будуються, так і в сусідніх житлових і громадських будинках.

Для догляду за будівлями і здійснення їх поточного ремонту відстань до межі сусідньої ділянки від найбільш виступної конструкції стіни треба приймати не менше 1,0 м. При цьому повинно бути забезпечене влаштування необхідних інженерно-технічних заходів, що запобігатимуть стіканню атмосферних опадів з покрівель та карнизів будівель на територію суміжних ділянок.

Вимоги позивача про зобов`язання відповідача перебудувати житловий будинок не відповідає ні вимогам закону, ні засадам добросусідства, оскільки позивачем не доведено обставин щодо порушення її права власності на майно у зв`язку із тим, що позивач посилається лише на недотримання відстані до її будинку при здійсненні будівництва та фасаду будинку.

Відповідно до окремих положень статті 103 Земельного кодексу України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив).

Звертаючись із позовними вимогами у справі, позивач вказує, що допущені відповідачем вимоги чинного законодавства Україні з будівництва будинку, порушують її права, оскільки виникає можливість пожежної небезпеки, оскільки фасад будинку відповідача виконаний з небезпечного матеріалу.

Однак, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження факту завдання позивачу незручностей або перешкод в користуванні належної йому земельною ділянкою, або перешкоджання їй використовувати та обслуговувати належну йому земельну ділянку, не дало можливості побудувати паркан, атмосферні опади стікають по даху будинку відповідача та потрапляють на її ділянку, значна висота будинку призводить до затінення та підвищеної вологості земельної ділянки позивача.

Крім того, слід зазначити, що норми Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень ДБН 360-92** втратила чинність від 23.04.2018 року на підставі - v0100858-18, а декларація про готовність до експлуатації будинку, що належить ОСОБА_3 видано та зареєстровано 07.10.2019 р.

Посилання позивачки на дані висновку експерта будівельно-технічної експертизи від 18.12.2019 р. № 82/19, слід відхилити з огляду на те, що цей висновок виконаний без врахування усіх документів на будинок, що належить ОСОБА_3 , які на той час існували, що підтверджується матеріалами справи.

Що стосується вимоги про перебудування «корівника», то позивачем не надано доказів на підтвердження того, що так звана будова дійсно несе негативні наслідки для позивачки, крім того технічний паспорт не містить зазначення місце розташування «корівника», що не дає суду можливості встановити обставини цього питання.

Аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку, що правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод та інтересів, а тому суд повинен установити, чи були порушені або невизнані права, свободи чи інтереси особи, яка звернулася до суду за їх захистом, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову у їх задоволенні.

Крім того позов - це вимога позивача до відповідача, спрямована через суд, про захист порушеного або оспорюваного суб`єктивного права та охоронюваного законом інтересу, яке здійснюється у визначеній законом процесуальній формі. Предмет позову - це певна матеріально - правова вимога позивача до відповідача, яка кореспондує зі способами захисту права, визначеними зокрема, ст. 16 ЦК України. Підстава позову - це фактичні обставини, на яких ґрунтується вимога позивача.

Реалізуючи передбачене ст. 64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду України. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у свої сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Наявність або відсутність обставин та фактів встановлюється на підставі доказів сторін, якими відповідно до ч. 2 ст. 76 ЦПК України є письмові, речові і електронні докази, висновки експертів, показаннями свідків.

Положеннями ст. 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У зв`язку з вищевикладеним, на підставі повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів, з`ясування фактичних обставин, на які позивач посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не надано суду підтвердження того, що її права дійсно якимось чином з боку відповідача порушенні, та визнає позовні вимоги не доведеними.

Відповідно ч. 1 та п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі відмови в позові - на позивача.

Представником позивача в судовому засіданні було заявлено, що докази понесених позивачем витрат будуть наданні після рішення.

Враховуючи, що у задоволенні позову відмовлено, судовий збір та інші судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 2, 4, 5, 12, 13, 76, 79-81, 89, 141, 211, 259, 263, 265, 268, 353 ЦПК України, ст.ст. 15, 16, 328 ЦК України, ст. 152, 153, 158 ЗК України,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_3 (адреса: АДРЕСА_1 ) про зобов`язання перебудувати будинок та надвірні споруди, шляхом зміщення стіни, яка межує з будинком позивача та зміщення сараю відповідача відносно колодязя позивача відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду на протязі 30 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 13.12.2022 року.

Суддя В.М. Буран