Справа № 127/4155/21
Провадження № 22-ц/801/589/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Ан О. В.
Доповідач:Рибчинський В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2022 рокуСправа № 127/4155/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати

у цивільних справах:

судді-доповідача: Рибчинського В.П.,

суддів: Голоти Л.О., Денишенко Т.О.,

за участі секретаря судового засідання Кобенди Ю.О., Рублевської Л.І., Рублевського О.П. та їх представника - адвоката Усова Ю.В., представника ОСОБА_1 - адвоката Огородника В.В., розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Амбрелла» та апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Огородника Володимира Васильовича на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 24 грудня 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Амбрелла», ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про визнання недійсними договорів та визнання права власності, витребування майна з чужого незаконного володіння, -

в с т а н о в и в:

В лютому 2021 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом до ТОВ «Фінансова компанія «ДОВІРА та ГАРАНТІЯ», ТОВ «ФК АМБРЕЛЛА», ОСОБА_1 , про визнання недійсними договорів про відступлення права вимоги, договору купівлі-продажу від 05.02.2021 року, який був укладений між ТОВ «ФК «АМБРЕЛЛА» та ОСОБА_1 та посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Подолян О.О.; визнання за ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (за кожним) право власності на 1/2 частку квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_2 , ОСОБА_3 прийняли спадщину після смерті боржника. Кредитор втратив право вимоги, оскільки до них протягом одного року з моменту прийняття спадщини не було пред`явлено вимоги про повернення боргу. Строк пред`явлення права вимоги скінчився і тому договори про відступлення права вимоги не могли бути укладеними.

15.04.2021 року позивачі уточнили позовні вимоги, просили визнати недійсним договір про відступлення права вимоги № 1283-Ф за кредитним договором № 0159/07/20-CL від 14.09.2007 року, який був укладений між ПАТ «Банк Форум» та ТОВ «Фінансова Компанія «ДОВІРА та ГАРАНТІЯ» 30 січня 2019 року; визнати недійсним договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки від 05.11.2009 року, який був укладений між ПАТ «Банк Форум» та ТОВ «Фінансова Компанія «ДОВІРА та ГАРАНТІЯ» 30 січня 2019 року; визнати недійсним договір про відступлення прав вимоги № 1283 за кредитним договором № 0159/07/20-CL від 14.09.2007 року, який був укладений між ТОВ «Фінансова Компанія «ДОВІРА та ГАРАНТІЯ» та ТОВ «ФК «АМБРЕЛЛА» 29 березня 2019 року; визнати недійсним договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки від 05.11.2009 року, який був укладений між ТОВ «ФК«ДОВІРА та ГАРАНТІЯ» та ТОВ «ФК «АМБРЕЛЛА» 29 березня 2019 року; - визнати недійсним договір купівлі-продажу від 05.02.2021 року, який був укладений між ТОВ «ФК «АМБРЕЛЛА» та ОСОБА_4 та посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пономарьовою Д.В.; - витребувати у ОСОБА_1 як добросовісного набувача квартиру АДРЕСА_1 ; визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частку квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ; визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частку квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 24 грудня 2021 року позовні вимоги задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 (колишня адреса АДРЕСА_2 ) в порядку спадкування після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 (колишня адреса АДРЕСА_2 ) в порядку спадкування після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Визнано недійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна від 05.02.2021 року, який був укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «ФК» АМБРЕЛА» та ОСОБА_4 , згідно якого продавець діючи відповідно до договору «Про іпотеку» продав, а покупець купив нерухоме майно, розташоване за адресою АДРЕСА_3 (колишня адреса АДРЕСА_2 ), що складається з двох житлових кімнат житловою площею 29.3 кв.м.; загальною площею 54.4 кв.м.

Витребувано у ОСОБА_1 , як добросовісного набувача, квартиру АДРЕСА_1 (колишня адреса АДРЕСА_2 ).

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсними договорів відступлення права вимоги № 1283-Ф за кредитним договором №0159/07/20- CL від 14.09.2007 року, укладеним між ПАТ «Банк Форум» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ» «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» 30.01.2019 року; договором відступлення права вимоги за договором іпотеки від 05.11.2009 року, укладеним між ПАТ «Банк Форум» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ» ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» 30.01.2019 року; договором відступлення права вимоги № 1283 кредитним договором №0159/07/20- CL від 14.09.2007 року , який був укладений між ТОВ ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ» ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» та ТОВ «ФК`АМБРЕЛЛА» 29.03.2019 року; договором відступлення права вимоги за договором іпотеки від 05.11.2009 року, укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ» «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФК`АМБРЕЛЛА» 29.03.2019 року; визнання права власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 (колишня адреса АДРЕСА_2 ) в порядку спадкування після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , - відмовлено.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК`АМБРЕЛЛА», ОСОБА_4 , ОСОБА_1 в рівних частинах на користь ОСОБА_2 3178 (три тисячі сто сімдесят вісім) гривень в рахунок відшкодування судових витрат.

Не погоджуючись з такими рішеннями суду, ТОВ «ФК Амбрелла» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просило оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Також не погодившись з рішенням суду першої інстанції представник ОСОБА_1 - адвокат Огородник В.В. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Огородника В.В. ОСОБА_2 зазначила, що рішення суду першої інстанції в частині відмови в позові слід скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, а в іншій частині рішення залишити без змін.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази в їх сукупності, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, дійшла до висновку, що апеляційні скарги ТОВ «ФК «Амбрелла» та представника ОСОБА_1 - адвоката Огородника В.В. підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено, 14.09.2007 року АКБ «Форум» та ОСОБА_6 уклали кредитний договір № 0159/07/20CL, відповідно до якого, надається кредит на споживчі цілі лімітом 36 500 доларів США, строком до 13.09.2017 зі сплатою 13% річних за користування кредитними коштами. Забезпеченням повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування та можливої неустойки є договір іпотеки від 14.09.2007 між АКБ «Форум» та майновим поручителем позичальника гр. ОСОБА_7 (1 том а.с. 20-23), про передачу в іпотеку квартири АДРЕСА_4 .

05.01.2009 ОСОБА_5 уклад договір купівлі-продажу з ОСОБА_7 відповідно до якого остання передала у власність квартиру АДРЕСА_4 , відчуження здійснювалося за згодою АКБ «Форум», оскільки квартира перебувала у іпотеці (а.с.48). Дружина покупця - ОСОБА_2 дала згоду на купівлю. (договір купівлі-продажу на а.с.8, т.1).

05.11.2009 ОСОБА_6 , ОСОБА_5 та АКБ «Форум» уклали договір про заміну боржника у зобов`язанні та переведення боргу, згідно якого первинний боржник переводить свої зобов`язання за кредитним договором № 0159/07/20CL від 14.09.2007 та додаткової угоди №1 від 09.09.2008 до кредитного договору № 0159/07/20CL від 14.09.2007 укладених між первинним боржником і кредитором на нового боржника, в наслідок чого, новий боржник замінює первинного боржника у зобов`язанні і приймає на себе обов`язки первинного боржника за вказаними договорами (договір на а. с.18 т.1). Відповідно до умов вказаного договору новий боржник а саме ОСОБА_5 зобов`язувався повернути у строк до 13.09.2017 кредитні кошти у сумі 48 700 дол. США, за користування кредитними коштами сплачувати плату у розмірі 14,5% річних, також ОСОБА_2 не заперечувала проти укладення договору про заміну боржника (договір на а.с. 18 т.1).

05.11.2009 укладено договір про внесення змін та доповнень до кредитного договору № 0159/07/20CL від 14.09.2007 з якими погодилися ОСОБА_6 , ОСОБА_5 та АКБ «Форум»

05.11.2009 ОСОБА_5 уклав іпотечний договір з АКБ «Форум», згідно з яким він, як іпотекодавець, забезпечує виконання зобов`язання, що випливають з укладеного між ним та іпотекодержателем кредитного договору № 0159/07/20CL від 14.09.2007, договору про внесення змін та доповнень до кредитного договору № 0159/07/20CL від 14.09.2007, договору про заміну боржника у зобов`язанні та переведення боргу від 05.11.2009, предметом іпотеки стала квартира АДРЕСА_4 . Відповідно до змісту договору іпотекодержатель набуває права задоволення своїх вимог за рахунок предмету іпотеки, якщо сума наданого кредиту або проценти за користування ним, можливі неустойки й втрати не будуть сплачені у строки, встановлені кредитним договором. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або відповідно до застереження про задоволення вимог іпотекодержателя. У разі порушення умов кредитного договору та/або умов цього договору іпотекодержатель надсилає боржнику та/або іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про усунення порушення не пізніше тридцятиденного строку та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом установленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Договору та закону України "Про іпотеку" (іпотечний договір на а.с. 5-6 т.2).

ОСОБА_5 та ОСОБА_2 перебували у шлюбі з 05.05.1984 року (свідоцтво про шлюб на а.с. 12, т.1) ОСОБА_3 є сином ОСОБА_5 та ОСОБА_2 (свідоцтво про народження на а.с. 13, т.1).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 помер (свідоцтво про смерть на а.с. 11, т.1).

19.10.2010 ОСОБА_2 та ОСОБА_3 подали до Вінницької районної державної нотаріальної контори заяви якими прийняли спадкове майно - квартиру АДРЕСА_4 , проте вказали дату смерті ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 (копії заяв на а.с. 14, 15; 129 зворотня сторона, 130 т.1).

20.08.2010 із заявою ПАТ «Форум» звернувся до Вінницької районної державної нотаріальної контори з претензією до спадкоємців боржника ОСОБА_5 , відповідно до цієї заяви була заведена спадкова справа №514/2010.

Згідно інформації Вінницької районного державної нотаріальної контори спадкова справа № 514/2010 померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 була заведена 20.08.2010 року на підставі претензії ПАТ «Банк Форум». 20.10.2010 року нотаріальною конторою була заведена спадкова справа № 627/2010 року так як до нотаріальної контори по пошті надійшли заяви ОСОБА_2 і ОСОБА_3 про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 , де дату смерті вказано ІНФОРМАЦІЯ_3 . 11.02.2021 року після звернення ОСОБА_2 і ОСОБА_3 з уточненням дати смерті ОСОБА_5 спадкова справа № 627/2010 була об`єднана зі спадковою справою № 514/2010 (інформація на а.с. 117, т.1).

13.01.2019 ПАТ «Форум» та ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» уклали договір відступлення прав за договором іпотеки, відповідно до якого право вимоги за кредитним договором перейшло до нового іпотекодержателя.

29.03.2019 ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» та ТОВ «ФК «АМБРЕЛЛА» уклали договір відступлення прав за договором іпотеки відповідно до якого право вимоги за кредитним договором перейшло до нового іпотекодержателя, а саме до ТОВ «ФК «АМБРЕЛЛА».

18.06.2019 ОСОБА_5 ТОВ «ФК «АМБРЕЛЛА» надіслало вимогу про усунення перешкод, в порядку ст. 35 ЗУ «Про іпотеку» (2 том а.с.25).

21.01.2021 ТОВ «ФК «АМБРЕЛЛА» протоколом №775 зборів учасників вирішив погодити укладення договору купівлі - продажу нерухомого майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 (стара адреса: АДРЕСА_2 ) (2 том а.с.24).

22.01.2021 між ТОВ «ФК «АМБРЕЛЛА» та ОСОБА_4 укладено договір купівлі - продажу нерухомого майна відповідно до якого покупець продав, а покупець купив нерухоме майно розташоване за адресою АДРЕСА_3 , відповідно до якого зазначене нерухоме майно належить ОСОБА_5 (2 том а.с.3).

05.02.2021 ОСОБА_4 та ОСОБА_1 уклали договір купівлі-продажу квартири відповідно до якого останній отримав право власності на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 (1 том а.с.140-141).

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що продавець ТОВ «ФК» Амбрелла» не мало належних повноважень, оскільки дієздатність ОСОБА_5 закінчилась моментом його смерті, а тому позовні вимоги про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна від 05.02.2021 року, який був укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «ФК» АМБРЕЛА» та ОСОБА_4 , згідно якого продавець діючи відповідно до договору «Про іпотеку» продав, а покупець купив нерухоме майно, підлягають задоволенню. Також зазначив, що оскільки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 вчасно в 6-місячний термін подали заяви про прийняття спадщини, тому є всі підстави для визнання за ними права власності в порядку спадкування та витребування майна з чужого незаконного володіння. В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсними договорів відступлення права вимоги суд відмовив, оскільки ПАТ «Банк Форум» своєчасно 29.07.2009 року звернулось в нотаріальну контору з претензією до спадкоємців боржника та не втратив права вимоги.

Колегія суддів частково не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частинами першою, другою статті 1220 ЦК України визначено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Зі смертю позичальника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України.

Згідно зі статтею 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен зі спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі.

У разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво у порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи її спадкоємця, тобто відбувається передбачена законом заміна боржника у зобов`язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину.

Таким чином, правовідносини, що виникли між банком та боржником (який помер), після його смерті трансформуються у зобов`язальні правовідносини, що виникли між кредитодавцем і спадкоємцями боржника, та вирішуються у порядку визначеному статтею 1282 ЦК України.

Спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги (стаття 1281 у тій же редакції).

Оскільки зі смертю позичальника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України. Стаття 1281 ЦК України, яка визначає преклюзивні строки пред`явлення таких вимог, застосовується і до кредитних зобов`язань, забезпечених іпотекою. Сплив цих строків має наслідком позбавлення кредитора права вимоги (припинення його цивільного права) за основним і додатковим зобов`язаннями, а також припинення таких зобов`язань (постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 522/407/15-ц (пункти 57-62), від 13 березня 2019 року у справі № 520/7281/15-ц (пункт 69.5)).

Відповідно до статті 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою.

Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

У разі порушення іпотекодавцем обов`язків, установлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом (частина перша статті 12 Закону України «Про іпотеку»).

Згідно із частиною першою статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

Закон визначає такі способи звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий - на підставі рішення суду; позасудовий - на підставі виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (частина третя статті 33 Закону України «Про іпотеку»).

Відповідно до принципу свободи договору саме сторони договору вправі визначати процедуру та порядок направлення та вручення відповідних повідомлень та виконання інших вимог, встановлених Законом України «Про іпотеку», і за відсутності в договорі відповідних умов необхідно виходити з такого.

Відповідно до частини першої статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Отже, за загальним правилом право розпоряджатися майном належить власнику, а особа, яка не є власником, таким правом не наділена.

Особа, яка не є власником майна, вправі розпоряджатися цим майном лише у випадках, встановлених законом.

Відповідно до частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

Згідно із частиною першою статті 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. У цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку (частина друга статті 35 зазначеного Закону).

Отже, за змістом частини першої статті 33 та частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» реалізації права іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки передує реалізація ним права вимагати дострокового виконання основного зобов`язання. І лише якщо останнє не виконане чи неналежно виконане, іпотекодержатель, якщо інше не передбачено законом, може звертати стягнення на предмет іпотеки. Недотримання цих правил є перешкодою для звернення стягнення на предмет іпотеки, але не перешкоджає іпотекодержателю звернутися з позовом до боржника про виконання забезпеченого іпотекою зобов`язання відповідно до частини другої статті 35 Закону України «Про іпотеку».

Вимоги частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» не перешкоджають іпотекодержателю здійснювати права, визначені цим Законом та/або іпотечним договором, без попереднього повідомлення іпотекодавця тільки тоді, якщо викликана таким повідомленням затримка може спричинити знищення, пошкодження чи втрату предмета іпотеки (частина третя зазначеної статті).

Умови договору іпотеки та вимоги частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» пов`язують можливість задоволення вимог кредитора про звернення стягнення на предмет іпотеки з дотриманням іпотекодержателем процедури належного надсилання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, вимоги про усунення порушення основного зобов`язання.

Належним необхідно вважати надсилання вимоги з дотриманням встановленого договором порядку на адресу отримувача, яка вказана в договорі або додатково повідомлена відповідно до умов договору. Якщо такий порядок договором не визначений, відповідно до звичаїв ділового обороту належне направлення вимоги може здійснюватися засобами поштового зв`язку чи кур`єрської служби, які дозволяють встановити зміст відправлення та підтвердити його вручення, наприклад, цінним листом з описом вкладеного відповідно до Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року № 270.

За відсутності такого належного надсилання вимоги відповідно до частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець не набуває права звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання.

Таким чином, недотримання вимог частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» щодо належного надсилання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, вимоги про усунення порушення основного зобов`язання унеможливлює застосовування позасудового способу задоволення вимог іпотекодержателя.

При цьому, метою повідомлення іпотекодержателем іпотекодавця та інших осіб є доведення до їх відома наміру іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання. Тому іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання лише за умови належного надсилання вимоги, коли іпотекодавець фактично отримав таку вимогу або мав її отримати, але не отримав внаслідок власної недбалості чи ухилення від такого отримання.

В іншому випадку іпотекодержатель не набуває права звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання, зокрема не вправі відчужувати предмет іпотеки іншій особі. За таких умов предмет іпотеки, придбаний іншою особою за договором з іпотекодержателем, є майном, придбаним в особи, яка не мала права його відчужувати. При цьому добросовісна особа, яка придбаває майно в особи, яка не є його власником, має пересвідчитися у наявності в останньої права розпоряджатися чужим майном.

Згідно із частиною п`ятою статті 38 Закону України «Про іпотеку» дії щодо продажу предмета іпотеки та укладення договору купівлі-продажу здійснюються іпотекодержателем від свого імені, на підставі іпотечного договору, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, без необхідності отримання для цього будь-якого окремого уповноваження іпотекодавця.

Відповідно до частини першої статті 38 Закону України «Про іпотеку» якщо рішення суду або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, іпотекодержатель зобов`язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед такими особами за відшкодування завданих збитків.

Таким чином, у разі дотримання іпотекодержателем вимог частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» щодо належного надсилання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, вимоги про усунення порушення основного зобов`язання невиконання вимог частини першої статті 38 Закону України «Про іпотеку» щодо повідомлення іпотекодавця про конкретний спосіб задоволення вимог іпотекодаржателя шляхом укладення договору купівлі-продажу предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві не має наслідком настання нікчемності такого правочину та не є підставою, за умови дотримання інших вимог закону щодо такого виду правочину, для визнання такого договору недійсним, однак може бути підставою для відшкодування іпотекодавцю завданих збитків.

У разі направлення іпотекодержателем іпотекодавцю вимоги про усунення порушення основного зобов`язання відповідно до частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» з одночасним повідомленням про обраний спосіб задоволення вимог іпотекодержателя відповідно до частини першої статті 38 Закону України «Про іпотеку» (одним документом) необхідно виходити з пріоритету дотримання саме частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» (пункти 70, 71 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 29 вересня 2020 року у справі № 757/13243/17).

Потрібно розрізняти вимоги статті 35 Закону України «Про іпотеку» щодо обов`язковості направлення вимоги іпотекодержателем боржнику та іпотекодавцю, якщо він відмінний від боржника, про усунення порушення зобов`язання, та обов`язок іпотекодержателя повідомити боржника та іпотекодавця про спосіб звернення стягнення, встановлений частиною першої статті 38 Закону України «Про іпотеку», оскільки порушення першого - свідчить, що іпотекодержатель не набув права на звернення стягнення у позасудовому порядку, відповідно правочин щодо здійснення такого стягнення може бути визнано недійсним, а порушення другого - не має наслідком недійсність правочину про стягнення на предмет іпотеки, а може бути підставою для відшкодування іпотекодавцю шкоди.

З матеріалів справи вбачається, що ТОВ «ФК Абрелла» не направляло спадкоємцям - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 повідомлення про усунення порушення, а також про намір звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу.

За таких обставин, апеляційний суд приходить висновку, що іпотекодержателем не надано належного підтвердження виконання вимог статті 35 Закону України «Про іпотеку» щодо надіслання боржнику (спадкоємцю боржника) повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання.

Враховуючи те, що кредитор не виконав обов`язку щодо повідомлення спадкоємців боржника про усунення порушення зобов`язання, у порядку статті 35 Закону України «Про іпотеку», ТОВ «ФК Абрелла» не мало права відчужувати іпотечне майно, а тому вимоги апеляційних скарг в частині скасування рішення суду щодо визнання договору купівлі-продажу квартири між ТОВ «ФК Абрелла» та ОСОБА_4 задоволенню не підлягають.

Разом з тим, суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про визнання права власності за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на частку квартири у порядку спадкування, так як такі вимоги можуть бути задоволені лише в разі існування перешкод для оформлення спадкових прав у нотаріуса.

Статтями 1216, 1217, 1218 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1268 ст. ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Таким чином, внаслідок відкриття спадщини у спадкоємця за законом або за заповітом виникає право спадкування. Спадкове майно переходить до спадкоємців лише за умови, що вони виявили згоду щодо прийняття спадщини.

Згідно положень статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Відповідно до ст. 67 Закону України "Про нотаріат" свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

У п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами України справ про спадкування» від 24.06.83 №4 судам роз`яснено, що відповідно до гл. 4 закону від 25.12.74 «Про державний нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається громадянам, організаціям, державі нотаріальними конторами за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину у встановленому чинним законодавством порядку. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визначення права на спадщину судовому розгляду не підлягають.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в п.23 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 №7, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому чинним на момент такої нотаріальної дії законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину та можливості подальшого оформлення своїх спадкових прав у порядку, передбаченому законом, вимоги про визнання права на спадщину в судовому порядку задоволенню не підлягають у зв`язку з відсутністю порушених прав спадкоємців, щодо захисту яких вони звернулися до суду. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду по захист своїх спадкових прав за правилами позовного провадження.

Таким чином, зверненню до суду з указаним позовом мало передувати вирішення питання про видачу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 нотаріусом або органом чи службовою особою, уповноваженою вчиняти нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину.

Відомостей про вчинення таких дій позивачами суду не надано, відповідно, матеріали справи їх не містять.

Установивши, що позивачі не надали суду доказів того, що вони в установленому законом порядку подали нотаріусу заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину та що нотаріус відмовив їм у видачі вказаного свідоцтва, суд першої інстанції, дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позову в цій частині.

Також безпідставними є вимоги щодо витребування майна з чужого незаконного володіння з огляду на таке.

Власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння (стаття 387 ЦК України).

Віндикація - це витребування своєї речі неволодіючим власником від володіючого невласника. Віндикація - це передбачений законом основний речово-правовий спосіб захисту цивільних прав та інтересів власника майна чи особи, що має речове право на майно (титульного володільця), який полягає у відновленні становища, що існувало до порушення, шляхом повернення об`єкта права власності у володіння власника (титульного володільця) з метою відновлення права використання власником усього комплексу його правомочностей. Майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України. Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником (законним володільцем) і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, в який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача.

Положення статті 388 ЦК України застосовується як підстава позову про повернення майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, яке було відчужене третій особі, якщо між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин.

Відповідно до положень частини першої статті 388 ЦК України власник має право витребувати своє майно із чужого незаконно володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі.

Аналіз статті 387 ЦК свідчить, що віндикаційний позов - це вимога про витребування власником свого майна з чужого незаконного володіння. Тобто позов неволодіючого власника до володіючого невласника. Віндикаційний позов заявляється власником при порушенні його правомочності володіння, тобто тоді, коли майно вибуло з володіння власника: (а) фізично - фізичне вибуття майна з володіння власника має місце у випадку, коли воно в нього викрадене, загублене ним тощо; (б) «юридично» - юридичне вибуття майна з володіння має місце, коли воно хоч і залишається у власника, але право на нього зареєстровано за іншим суб`єктом.

Предметом віндикаційного позову є вимога власника, який не є фактичним володільцем індивідуально-визначеного майна, до особи, яка незаконно фактично володіє цим майном, про повернення його з чужого незаконного володіння. З урахуванням специфіки речей в обороті, володіння рухомими та нерухомими речами відрізняється: якщо для володіння першими важливо встановити факт їх фізичного утримання, то володіння другими може бути підтверджене, зокрема, фактом державної реєстрації права власності на це майно у встановленому законом порядку.

Аналізуючи вказані норми закону можна дійти висновку, що вимоги про витребування майна з чужого незаконного володіння може заявляти лише власник такого майна.

З матеріалів справи вбачається, що на даний час право власності на спірну квартиру зареєстровано за ОСОБА_1 , на час вибуття квартири вона була зареєстрована за ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , хоч і подали заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 , однак заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину не подали та відповідно його не отримали.

За таких обставин підстав для задоволення позовних вимог в цій частині немає.

Крім того, ТОВ «ФК Амбрелла» та представник ОСОБА_1 - адвокат Огородник В.В., в апеляційних скаргах ставлять вимоги про скасування рішення суду першої інстанції та постановлення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог повністю, при цьому фактично наводять доводи щодо незаконності рішення в частині визнання договору купівлі-продажу квартири між ТОВ «ФК Амбрелла» та ОСОБА_4 недійсним, визнання права власності в порядку спадкування та витребування майна. Позовні вимоги в частині визнання договорів про відступлення права вимоги суд першої інстанції залишив без задоволення, а тому вимоги апеляційної скарги в цій частині задоволенню не підлягають.

Згідно з частинами 1, 13 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Так, оскільки до суду апеляційної інстанції надійшли безпосередньо апеляційні скарги без цивільної справи, при відкритті провадження у суду не було можливості вірно визначити розмір судового збору, який необхідно сплатити при поданні апеляційної скарги.

Отже, враховуючи те, що за подання апеляційної скарги на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 24 грудня 2021 року слід сплатити 10 152,00 грн судового збору (6768,00 грн х 150%), проте ТОВ «ФК «Амбрелла» сплачено лише 4767 грн, ОСОБА_1 - 1590,00 грн, а тому оскільки апеляційні скарги відповідачів частково задоволені, з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в рівних частинах на користь держави 5385,00 грн недоплаченого Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Амбрелла» судового збору за подання апеляційної скарги та 8 562,00 грн недоплаченого ОСОБА_1 судового збору за подання апеляційної скарги.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Амбрелла» та представника ОСОБА_1 - адвоката Огородника Володимира Васильовича задовольнити частково.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 24 грудня 2021 року в частині визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволення позову ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Амбрелла», ОСОБА_1 , ОСОБА_4 в цій частині відмовити.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в рівних частинах на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Амбрелла» та ОСОБА_1 2724,00 грн сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги пропорційно до задоволених вимог, а саме по 1362,00 грн кожному.

Стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в рівних частинах на користь держави 5385,00 грн недоплаченого Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Амбрелла» судового збору за подання апеляційної скарги та 8 562,00 грн недоплаченого ОСОБА_1 судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 31 травня 2022 року.

Суддя-доповідач: В.П. Рибчинський

Судді: Л.О. Голота

Т.О. Денишенко