_________________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 2-2823/11
Провадження № 4-с/947/18/22
УХВАЛА

27.05.2022

Київський районний суд м.Одеси в складі головуючого судді Бескровного Я.В., при секретарі Свистуновій Є.С., розглянувши скаргу ОСОБА_1 на дії та бездіяльність Приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Крецула Вадима Андрійовича, -

ВСТАНОВИВ :

10 січня 2022 року боржник ОСОБА_2 звернувся до суду зі скаргою, в якій просив визнати постанову про відкриття виконавчого провадження від 16.11.2021р. та інші рішення, вчинені Приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Крецул В.А. у виконавчому провадженні №67540350 неправомірними та скасувати постанови про відкриття виконавчого провадження, про стягнення з боржника основної винагороди від 16.11.2021р., про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 16.11.2021р.про арешт майна боржника від 17.11.2021р., про опис та арешт майна боржника від 24.11.2021р., про призначення суб`єкта оціночної діяльності від 25.11.2021р., про залучення зберігача від 25.11.2021р., звіт про незалежну оцінку майна від 30.11.2021р. та винести постанову про повернення виконавчого документу. Згодом вимоги були доповнені, а саме також просив скасувати шість постанов від 19.01.2022р. про виправлення помилок у процесуальних документах.

Скарга вмотивована тим, що приватний виконавець у порушення вимог ст.3,4 та 5 Закону України «Про виконавче провадження» відкрив його не перевіривши відповідність виконавчого листа вимогам законодавства і не повернув його без виконання, а тому усі інші постанови підлягають скасуванню. Також скаржник посилався на відсутність постанови про заміну стягувача, на відсутність усіх виконавчих дій у відповідному реєстрі АСВП, на неправомірне накладення арешту на все нерухоме майно боржника без його ідентифікації, на безпідставну передачу майна на збереження іншій особі і на невироблення процесуальних документів за допомогою АСВП.

У судовому засіданні скаржник та його представник підтримали скаргу, просили її задовольнити.

Приватний виконавець Крецул надав відзив у якому заперечував проти задоволення скарги, зазначив, що 16.11.2021р. до нього надійшла заява про відкриття виконавчого провадження №2-2823/11. У постанові про відкриття виконавчого провадження ним було припущено помилку у даті винесенні рішення, яка у подальшому була виправлена.

Представник стягувача проти її задоволення заперечувала, подала письмові пояснення, у яких зазначила, що її довірителем 16.11.2021р. була надана заява про відкриття виконавчого провадження. Скаргу вважає безпідставною, просить у її задоволенні відмовити.

Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові матеріали, суд приходить до наступного.

У статті 447 ЦПК України визначено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з частинами першою, другою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами (частина перша статті 18 ЦПК України).

У частинах першій, третій статті 431 ЦПК України передбачено, що виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції. Виконавчий лист, судовий наказ, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - ухвала суду є виконавчими документами. Виконавчий лист, судовий наказ, ухвала мають відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом.

Судом встановлено, що 18.05.2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № CM-SME502/003/2007, відповідно до умов якого банк надає позичальнику кредит в розмірі 312 500. 00 доларів США, а позичальник приймає, зобов`язується належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відповідну плату за користування кредитом і виконати всі інші зобов`язання, як вони визначені у цьому договорі. Цільове використання кредиту - для придбання нерухомого майна. Кредит надається терміном до 18 травня 2017року.

Рішенням Київського районного суду м.Одеси від 07.09.2011р. стягнуто у солідарному порядку з Ганзенка та Товариства з обмеженою відповідальністю «Трісмегіст» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» загальну суму заборгованості за кредитним договором №СМ-SME502/003/2007 від 18.05.2007року в розмірі 2639 749 грн. 50 коп., що згідно курсу НБУ складає 331 985 долари США 59 центів, яка складається з:

- 2153 503грн. 74 коп., що складає згідно курсу НБУ 270 833 доларів США 28 центів залишок заборгованості за кредитом;

- 335 831 грн. 20 коп., що складає згідно курсу НБУ 42 235 долари США 48 центів відсотки за користування кредитом;

- 150 414грн. 57 коп., що складає згідно курсу НБУ 18 916 долари США 74 центи пеня за прострочення виконання зобов`язань.

30.07.2014 року Київським районним судом м. Одеси було видано відповідний виконавчий лист про стягнення з Ганзенка на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» заборгованості за кредитним договором.

Вказаний виконавчий лист неодноразово було пред`явлено до примусового виконання.

31 січня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Стандарт Фінанс Груп» було укладено договір факторингу № б/н, відповідно до якого, клієнт (первісний кредитор) Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» передає, а фактор (новий кредитор) Товариство з обмеженою відповідальністю «Стандарт Фінанс Груп» приймає право грошової вимоги, що належить клієнту, і стає кредитором за кредитним договором, в розмірі заборгованості по кредитному договору, в тому числі, за договором кредиту № СМ-SME502/003/2007 від 18.05.2007 року.

Ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 01.07.2020р. замінено сторону виконавчого провадження у справі № 2-2823/11 з вибулого стягувача - Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» на його правонаступника ОСОБА_3 , а отже доводи скаржника стосовно незаміни сторони виконавчого провадження є неспроможними.

У подальшому, новий стягувач - Побережець пред`явила виконавчий лист про стягнення з Ганзенка заборгованості за кредитним договором, до примусового виконання до приватного виконавця Крецул Вадима Андрійовича, яким 16.11.2021 року було відкрито виконавче провадження № 67540350. При цьому представник Побережець підтвердила, що її довіритель надавала приватному виконавця заяву про відкриття виконавчого провадження.

Частинами 1, 4, 5 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», яка має назву «Повернення виконавчого документа стягувану», передбачено, що виконавчий документ повертається стягувану, якщо: стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого _ документа; у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними; стягувач відмовився залишити за собою майно боржника, нереалізоване лід час виконання рішення, за відсутності іншого майна, на яке можливо звернути стягнення; стягувач перешкоджає проведенню виконавчих дій або не здійснив авансування витрат виконавчого провадження, передбачене статтею 43 цього Закону, незважаючи на попередження виконавця про повернення йому виконавчого документа; у результаті вжитих виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника, з`ясувати місцезнаходження боржника - юридичної особи, місце проживання, перебування боржника - фізичної особи (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку з втратою годувальника, про відібрання дитини, а також виконавчі документи, за якими мають бути стягнуті кошти чи інше майно, та інші виконавчі документи, що можуть бути виконані без участі боржника); у боржника відсутнє визначене виконавчим документом майно, яке він за виконавчим документом повинен передати стягувану в натурі; боржник - фізична особа (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку із втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини) чи транспортні засоби боржника, розшук яких здійснювався поліцією, не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку; відстрочка виконання рішення, надана судом, яким постановлено рішення, не закінчилася; законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення; відсутня його згода на заміщення приватного виконавця у випадках, передбачених Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів»; запроваджено тимчасову адміністрацію банку-боржника, крім рішень немайнового характеру.

Повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.

Аналізуючи наведені норми права суд зазначає про те, що Законом України «Про виконавче провадження» не встановлені обмеження щодо кількості разів подання виконавчого документа до виконання, а статтею 4 цього Закону не передбачена ця підстава для повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання.

Законодавством не встановлено підстав для скасування постанови про відкриття виконавчого провадження через несплату авансового внеску, а отже доводи скарги в цій частині є неспроможними.

Постановами Приватного виконавця Крецул від 16.11.2021р. визначено розмір мінімальних витрат виконавчого провадження та стягнення з боржника Ганзенка основної винагороди.

17.11.2021 року Приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Крецул В.А. було винесено постанову про арешт майна боржника ОСОБА_2 у межах суми зверення стягнення, штрафів та інших витрат 2904043,45 грн., а 10.01.2022р. постанова про арешт коштів боржника у межах тієї ж суми.

24.11.2021р. Приватним виконавцем Крецул винесено постанову про опис та арешт майна боржника ОСОБА_2 , яке було передане на відповідальне зберігання ОСОБА_4

25.11.2021 року Приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Крецул В.А. винесено постанову про призначення суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні.

Суб`єктом оціночної діяльності суб`єктом господарювання було призначено Товариство з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-консалтингове бюро «Тріада».

30.11.2021 року ТОВ «ІКБ «Тріада» був складений звіт про незалежну оцінку майна, а саме, земельних ділянок та садових будинків згідно акту опису і арешту від 24.11.2021 року у виконавчому провадженні № 67540350, за адресою АДРЕСА_3 ;№76,79; №77; №78.

Щодо невироблення приватним виконавцем за допомогою АСВП процесуальних документів та невнесення їх та вхідної, вихідної кореспонденції та інших документів до АСВП, суд зазначає, що доказів цьому стороною скаржника суду не надано.

Частинами 1, 2 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження», у редакції, діючій на час винесення оскаржуваної постанови, передбачено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Частинами першою-четвертою статті 57 Закону передбачено, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження виноситься державним виконавцем не пізніше наступного робочого дня після закінчення строку для самостійного виконання рішення (якщо така постанова не виносилася під час відкриття виконавчого провадження) та не пізніше наступного робочого дня із дня виявлення майна. Проведення опису майна боржника здійснюється не пізніше ніж протягом місяця з моменту отримання інформації про місцезнаходження майна. Постановами, передбаченими частиною другою цієї статті, може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети. Копії постанови, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, державний виконавець надсилає органам, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження. Копії постанови державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення боржнику та банкам чи іншим фінансовим установам або органам, зазначеним у частині другій цієї статті, та органам, що ведуть Державний реєстр обтяжень рухомого майна. Постанова державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Доводи скаржника про те, що про місцезнаходження майна боржника Приватний виконавець дізнався 16.11.2021р. не заслуговують на увагу суду, оскільки достеменних доказів цьому суду не надано, а інші посилання суд вважає надмірним формалізмом, з метою ухилення від виконання судового рішення.

Щодо незаконної та безпідставно передачі майна на збереження зберігачу ОСОБА_4 , що в подальшому призвело до знищення майна, суд зазначає, що стороною скаржника суду не надано доказів такої незаконності та знищення переданого майна, а отже суд відхиляє ці доводи.

Також у скарзі ставиться питання щодо скасування постанови Приватного виконавця про призначення суб`єкта оціночної діяльності-суб`єкта господарювання від 25.11.2021р.

Відповідно до ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження»,визначення вартості майна боржника здійснюється за взаємною згодою сторонами виконавчого провадження. У разі якщо сторони виконавчого провадження, а також заставодержатель у 10-денний строк з дня винесення виконавцем постанови про арешт майна боржника не досягли згоди щодо вартості майна та письмово не повідомили виконавця про визначену ними вартість майна, виконавець самостійно визначає вартість майна боржника. Визначення вартості майна боржника проводиться державним виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна. Для проведення оцінки за регульованими цінами, оцінки нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден виконавець залучає суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання.

Відповідно до приписів ст. 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» оцінка майна, майнових прав - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами, зазначеними в статті 9 цього Закону і є результатом практичної діяльності суб`єкта оціночної діяльності.

Національний стандарт № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затверджений постановою КМУ від 10 вересня 2003 №1440є обов`язковим для застосування під час проведення оцінки майна та майнових прав суб`єктами оціночної діяльності, а також особами, які відповідно до законодавства здійснюють рецензування звітів про оцінку майна.

Згідно з статтею 12 Закону про оцінку майна та умовами абзацу сьомого пункту 51 Національного стандарту №1 незалежна оцінка майна передбачає складання звіту про оцінку майна та висновку про вартість об`єкта оцінки на дату оцінки. Пункти 56 та 57 Національного стандарту №1 передбачають, що висновок про вартість об`єкта є складовою частиною такого звіту.

Згідно з приписами п.50 Національного стандарту №1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав» проведенню незалежної оцінки майна передує підготовчий етап, на якому здійснюється, зокрема, ознайомлення з об`єктом оцінки.

Пунктом 53 Національного стандарту № передбачено, що незалежно від обраних підходів та методів оцінки оцінювач повинен: зібрати та проаналізувати всі істотні відомості про об`єкт оцінки, зокрема вихідні дані про його правовий статус, відомості про склад, технічні та інші характеристики, інформацію про стан ринку стосовно подібного майна, відомості про економічні характеристики об`єкта оцінки (прогнозовані та фактичні доходи і витрати від використання об`єкта оцінки, у тому числі від його найбільш ефективного використання та існуючого використання); проаналізувати існуючий стан використання об`єкта оцінки та визначити умови його найбільш ефективного використання; зібрати необхідну інформацію для обґрунтування ставки капіталізації та (або) ставки дисконту; визначити правові обмеження щодо об`єкта оцінки врахувати їх вплив на вартість об`єкта оцінки; обґрунтувати застосування методичних підходів, методів та оціночних процедур, у разі потреби застосування спеціальних методів оцінки та оціночних процедур (комбінування кількох методичних підходів або методів).

Абзац 14 п. 3 Національного стандарту №1 дає чітке визначення необ`єктивної оцінки. Її встановлення має відбуватись у відповідності до конкретних фактів, а не припущень.

Статтею 4 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» передбачено, що однією із форм оцінки майна є рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна), яке полягає у їх критичному розгляді та наданні висновків щодо їх повноти, правильності виконання та відповідності застосованих процедур оцінки майна вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, у порядку, визначеному цим Законом та нормативно-правовими актами з оцінки майна.

Відповідно до положень Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна) здійснюється на вимогу особи, яка використовує оцінку майна та її результати для прийняття рішень, у тому числі на вимогу замовників (платників) оцінки майна, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, судів та інших осіб, які мають заінтересованість у неупередженому критичному розгляді оцінки майна, а також за власною ініціативою суб`єкта оціночної діяльності. Підставою для проведення рецензування є письмовий запит до осіб, які відповідно до цієї статті мають право здійснювати рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна).

Однак, як вбачається з матеріалів справи, скаржником рецензування звіту не призначалося.

Отже і підставі для скасування постанови суд не вбачає.

Крім цього, скаржник просив скасувати шість постанов Приватного виконавця Крецул від 19.01.2022р. про виправлення помилок у процесуальних документах, а яких були помилково зазначена дата видачі виконавчого документу з «07.09.2011» на «30.07.2014». Суд не вбачає підстав для скасування цих постанов, оскільки вони винесені відповідно до ст.74ч.3 Закону України «Про виконавче провадження», згідно якої, зокрема, виконавець з власної ініціативи чи за заявою сторони виконавчого провадження може виправити допущені у процесуальних документах, винесених у виконавчому провадженні, граматичні чи арифметичні помилки, про що виноситься відповідна постанова.

Щодо зупинення та заборони реалізації арештованого майна, суд зазначає, що Розділом VII ЦПК України на передбачена зазначена процедура під час розгляду скарг на дії чи бездіяльність приватного виконавця, а отже така вимога є безпідставною.

На підставі викладеного, керуючись ст. 447-451 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ :

У задоволенні скарги відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо у засіданні проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Суддя Бескровний Я. В.