ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 635/10/20 Номер провадження 22-ц/814/2738/22Головуючий у 1-й інстанції О.М. Пілюгіна Доповідач ап. інст. Пилипчук Л. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2022 року м.Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Пилипчук Л.І.,

судді Дорош А.І., Триголов В.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у м.Полтава цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на заочне рішення Харківського районного суду Харківської області від 13 травня 2020 року, постановлене суддею Пілюгіна О.М. (повний текст складено 18 травня 2020 року),

по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Веллфін» (далі ТОВ «Веллфін») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики,

в с т а н о в и в:

08.01.2020 ТОВ «Веллфін» звернулося в суд із указаним позовом. В обґрунтування підстав позову зазначає, що 28.11.2016 між товариством та ОСОБА_1 укладений договір позики, відповідно до умов якого остання отримала грошові кошти у розмірі 1 201,00 грн. строком на 30 днів, зі сплатою процентів за користування позикою, а саме: 1,16% від суми позики, але не менше ніж 50 грн. за перший день користування позикою; 1,16% від суми позики, щоденно, за кожен день користування позикою, починаючи з другого дня в межах строку договору; 2,64% від суми позики, що не була повернута вчасно, за кожен день користування позикою понад строк договору, у разі невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань за договором.

Позивач зазначав, що він виконав умови договору та перерахував ОСОБА_1 суму позики у розмірі 1 201,00 грн. Натомість позичальник ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання за договором позики не виконала, грошові кошти не повернула, у зв`язку із чим станом на 25.12.2019 виникла заборгованість за договором позики у розмірі 51 480,65 грн., із яких: 1 201,00 грн. основний борг; 15 681,26 грн. заборгованість по відсоткам; 34 598,39 грн. заборгованість за простроченими відсотками.

Із підстав викладеного просить стягнути із ОСОБА_1 на користь ТОВ «Веллфін» заборгованість за договором позики у розмірі 51 480,65 грн. та 1 921,00 грн. судових витрат.

Заочним рішенням Харківського районного суду Харківської області від 13.05.2020 позовні вимоги ТОВ «Веллфін» - задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ТОВ «Веллфін» заборгованість за договором позики №99749 від 28.11.2016 у розмірі 51 480,65 грн. та 1 921,00 грн. судового збору.

Рішення районного суду вмотивовано тим, що між сторонами виникли правовідносини з договору позики, умови якого позичальник не виконала, грошові кошти не повернула, у зв`язку із чим виникла заборгованість, яка підлягає стягненню із неї на підставі статей 610,625,1054 ЦК України.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 22.11.2021 заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення цього ж суду від 13.05.2020 по цивільній справі за позовом ТОВ «Велффін» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики залишено без задоволення./а.с.127-128/

Відповідач оскаржила рішення районного суду в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи та неповне з`ясування обставин, просить рішення районного суду скасувати й ухвалити нове, яким закрити провадження у справі.

Зазначає, що не повідомляла ТОВ «Велффін» свою електронну пошту, а тому не могла отримати та не отримувала у такий спосіб договір та правила надання грошових коштів, які не погоджувала.

Звертає увагу на розбіжності в суттєвих умовах зобов`язання в частині визначення розмірі штрафу та базової відсоткової ставки, викладених у п.1.5. договору позики та його, невід`ємній частині п.7.15. Правил надання грошових коштів у вигляді позики від 28.11.16. Тому відсутніми є підстави вважати, що при укладенні договору позики ТОВ «Велффін» повідомив та погодив із нею, позичальником, саме ті умови, на які послався у позовних вимогах.

Просить врахувати практику Європейського суду з прав людини щодо України, рішення Конституційного Суду України від 02.11.2004 №15-рп/2004, яке дає визначення справедливості, можливої гнучкості суду та зменшення розміру неустойки за правилами ч.3 ст.551 ЦК України; та рішення від 11.07.2013 №7-рп/2013, за змістом якого вимога про нарахування та сплату неустойки/відсотків за договором споживчого кредиту, яка є завищеною та не відповідає вимогам ст.ст.509, 627 ЦК України.

Цитує висновки ВП/ВС у постанові від 28.03.2019 справа №444/9519/12 щодо припинення права кредитора нараховувати проценти після припинення строку кредитування.

Також просить врахувати, що є матір`ю одиначкою, безробітна, має скрутне матеріальне становище та з підстав шахрайських дій позивача та вимагання з погрозами повернення коштів була вимушена звернутися до правоохоронних органів.

Розпорядженням Верховного Суду від 25.03.2022 №14/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» змінено територіальну підсудність справ Харківського апеляційного суду - Полтавському апеляційному суду.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 15.11.2022 відкрито апеляційне провадження у вказаній справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Харківського районного суду Харківської області від 13.05.2020; у справі закінчено підготовчі дії та призначено її до судового розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи, про що постановлена ухвала апеляційного суду від 17.11.2022.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Судом першої інстанції установлено, що 28.11.2016 між ТОВ «Велффін» (позикодавець) та ОСОБА_1 (позичальник) укладено договір позики №99749, за умов якого позикодавець надає позичальникові на умовах, що передбачені даним договором, грошові кошти в позику в сумі 1201,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути позику та сплатити проценти за користування позикою, зазначені у п.1.5. цього договору.

Згідно п.1.2. цього договору позика надається виключно за допомогою Веб-сайту позикодавця (https://creditup.com.ua), за умови ідентифікації позичальника та використання електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором.

Строк позики за цим договором складає 30 днів, позика має бути повернута згідно графіку розрахунків (додаток до договору) до 28.12.2016 (п.1.3.договору).

Згідно п.1.4. цей договір є укладеним з моменту перерахування суми позики на банківський рахунок, указаний позичальником та діє до повного виконання позичальником своїх зобов`язань за договором.

За змістом п.1.5. Договору, строк та проценти за користування позикою обчислюються за фактичну кількість календарних днів користування позикою на наступних умовах:

1.5.1. Протягом строку позики, встановленого п.1.3. договору, розмір основних процентів складає:

- 1,16% від суми позики, але не менше ніж 50 грн. за перший день користування позикою;

- 1,16% від суми позики, щоденно, за кожен день користування позикою, починаючи з другого дня в межах строку позики, зазначеного в п.1.3. цього договору.

При цьому, нарахування процентів проводиться в момент внесення позичальником коштів на погашення позики та належних на дату погашення платежів.

Згідно п.1.5.2. договору, у разі, якщо позичальник не повернув суму позики у строк встановлений п.1.3. договору, нарахування процентів, установлених п.1.5.1. договору проводиться за фактичну кількість календарних днів користування позикою та до дня повного погашення заборгованості за позикою, включаючи день погашення. Крім того, додатково до основних процентів, на вимогу позикодавця, доведену до позичальника, шляхом розміщення відповідного повідомлення у особистому кабінеті, позичальник зобов`язаний сплатити 2,64% від суми позики за кожен день прострочення. При цьому нарахування процентів проводиться в момент внесення позичальником коштів на погашення позики та належних на дату погашення платежу.

За положеннями п.1.6. договору в разі повернення суми та сплати процентів за користування позикою протягом трьох днів після закінчення строку, визначеного пунктом 1.2 цього договору позики, нарахування додаткових процентів у відповідності до п.1.5.2 договору не проводиться, в іншому випадку, проценти нараховуються відповідно до умов п.1.5.2. цього договору.

Пунктами 1.7, 1.8 договору встановлено, що позика надається на споживчі цілі. Деталізована інформація щодо визначення сукупної вартості позики, зазначена у графіку розрахунків, який є невід`ємною частиною цього договору./а.с.19-23/

Згідно графіку розрахунків, який є невід`ємною частиною договору позики №99749 від 28.11.2016, сукупна вартість позики складає 1655,02 грн., проценти за користування позикою складаються 454,02 грн./а.с.23/

28.11.2016 ТОВ «Велффін» через оператора послуг платіжної інфраструктури ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» здійснено переказ коштів на суму 1201,00 грн., картка НОМЕР_1 , код авторизації 239026, номер транзакції в системі WayForPay-a_525180_99749, що підтверджується довідкою ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» від 02.12.2019 №5342-ВП./а.с.25,26-28/

Згідно довідки ТОВ «Велффін» від 26.12.2019 щодо заборгованості за вказаним договором позики, то кінцевим терміном повернення позики за умовами договору є 28.12.2016. Загальна сума заборгованості за цим договором та всіма нарахованими відсотками відповідно до його умов станом на 25.12.2019 становить 51480,65 грн., із яких: 1201,00 грн. основний борг; 15681,26 грн. заборгованість по відсоткам; 34598,39 грн. заборгованість за простроченими відсотками. Загальна кількість днів простроченої позики становить 1092 календарних днів./а.с.24/

Водночас невід`ємною частиною цього договору є Правила надання грошових коштів у вигляді позики ТОВ «Велффін», які регламентують порядок надання грошових коштів у позику фізичним особам (п.7.1. договору позики).

За положеннями пунктів 7.2., 7.5 договору уклавши цей договір позичальник підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, зобов`язується і погоджується неухильно дотримуватися Правил, текст яких розміщений на сайті позикодавця. Позичальник підтверджує, що до укладення цього договору він отримав від позикодавця інформацію, що визначена в частині другій статті 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та в частині другій статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Позичальник повідомлений про свої права згідно з частиною шостою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Інформація надана позикодавцем з дотриманням вимог законодавства про захист прав споживачів та забезпечує правильне розуміння позичальником суті фінансової послуги без нав`язування її придбання. До укладення цього договору позичальник надав згоду, усвідомлюючи її правові наслідки, на використання в якості аналогу власноручного підпису для підписання цього договору - логіну особистого кабінету та паролю особистого кабінету./а.с.21-22/.

Згідно з п.3.1 Правил надання грошових коштів у вигляді позики ТОВ «Веллфін», затверджених наказом директора цього товариства №2-1 від 27.10.2015, товариство надає фінансові послуги лише після здійснення ідентифікації особи заявника та вжиття заходів відповідно до законодавства, яке регулює відносини у сфері запобігання легалізації доходів, одержаних злочинним шляхом.

У пункті 2 цих Правил надано визначення понять «Логін для входу в Особистий кабінет» та «Пароль входу в особистий кабінет». «Логін для входу в Особистий кабінет» - це унікальна комбінація букв та/або цифр, яка встановлюється Заявником. При першому вході до особистого кабінету заявник самостійно визначає в спеціальному полі «Логін» обрану ним комбінацію. Заявник чи позичальник здійснює наступні дії щодо входу в особистий кабінет з використанням визначеної комбінації «Логіну» та особисто несе відповідальність за збереження інформації про логін особистого кабінету. Логін особистого кабінету є особистим ключем заявника/позичальника формування електронного підпису. Логін особистого кабінету доступний тільки заявнику (позичальнику). «Пароль входу в Особистий кабінет» - це комбінація букв/цифр/символів, що задаються заявником самостійно в момент реєстрації в особистому кабінеті у відповідному полі «Пароль» сайту товариства. Пароль уходу в особистий кабінет є особистим ключем для формування електронного підпису. Пароль уходу в особистий кабінет доступний тільки заявнику або позичальнику./а.с.9-10/.

Пунктами 4.1, 4.2 зазначених Правил установлено, що заявник, який має намір отримати позику, проходить реєстрацію в особистому кабінеті на сайті товариства. Заявник для оформлення позики здійснює оформлення заявки на сайті товариства шляхом заповнення всіх полів заявки, що відмічені як обов`язкові для заповнення.

Відповідно до п.4.8 цих Правил підтвердженням згоди заявника на отримання позики є направлена на розгляд товариством заявка про надання позики з одночасною перевіркою банківської платіжної картки.

Згідно із п.4.9 Правил дійсність банківської платіжної картки перевіряється за допомогою резервування довільної, заздалегідь невідомої заявнику суми від 1 до 99 копійок та з наступним зазначенням заявником у відповідному полі особистого кабінету точної суми, що була зарезервована. Точну, зарезервовану суму заявник може дізнатися шляхом звернення у банк, який емітував платіжну картку. Заявнику пропонується звернутись у банк, використавши засоби смс-повідомлень, засоби телефонного зв`язку тощо.

Відповідність зазначеної суми підтверджує належність рахунку для перерахування позики заявнику та згоду заявника на отримання позики (п.4.10 Правил).

Пунктом 6.3 Правил установлено, що у разі прийняття товариством позитивного рішення про надання позики, товариство інформує заявника шляхом відправлення смс-повідомлення на телефонний номер, зазначений у заявці, розміщенням інформації щодо прийнятого рішення в особистому кабінеті та шляхом надсилання електронного повідомлення на електрону адресу, зазначену в заявці. Електронне повідомлення про прийняття позитивного рішення в наданні позики містить гіперактивне посилання. Здійснюючи перехід по гіперактивному посиланню, заявник отримує електронну копію договору позики.

У разі отримання договору позики засобами електронного зв`язку, заявник укладає договір позики з товариством в особистому кабінеті (п.6.4. Правил).

Згідно з пунктом 6.8 даних Правил заявник погоджується на використання у всіх відносинах, що засновані на першому договорі позики та на всіх наступних договорах позики, інших договірних угодах, що можуть бути укладені між заявником та товариством, свого логіну та паролю особистого кабінету як аналога власноручного підпису між товариством та заявником.

Відповідно до п.п. 6.10. - 6.12. Правил товариство надає позику в порядку одночасного перерахування суми, зазначеної в договорі позики, на рахунок банківської платіжної картки, зазначеної в заявці. Перерахування грошових коштів здійснюється в строк не пізніше 1 (одного) робочого дня з дати підписання договору позики сторонами. Датою укладання договору позики між товариством і позичальником є дата перерахування суми позики на банківський рахунок./а.с. 8-14/.

Як убачається із роздруківками заявки з офіційного веб-сайту ТОВ «Велффін», заявка містить усі ідентифікуючі відомості щодо позичальника, у тому числі персональні дані, дані банківської картки, електронну пошту, номер мобільного телефону, а також світлину останньої, фото її паспорта громадянина України, а відтак, 28.11.2016 ОСОБА_1 в установленому пунктами 4.1, 4.2. Правил порядку оформила заявку для отримання позики шляхом заповнення всіх полів заявки, які відмічені як обов`язкові для заповнення./а.с.15-18/

Задовольняючи вимоги позову, районний виходив із підстав доведеності існування між сторонами зобов`язання на умовах договору позики, які позичальником погоджені. Оскільки позичальник свої зобов`язання щодо сплати грошових коштів у встановлений строк не виконала, тому сума боргу в розмірі, заявлено до стягнення, включно із відсотками нарахованими та простроченими, підлягає стягненню із відповідача на користь товариства згідно наданого банком розрахунку.

Апеляційний суд із такими висновками суду першої інстанції в повній мірі погодитися не може з таких підстав.

Організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні регламентовані Законом України «Про електронну комерцію», який визначає порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем, а також права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.

Згідно статті третьої цього Закону електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до частин 3-6, 8 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Наведене відповідає позиції Верховного Суду, сформованій у справах №524/5556/19 від 12.01.2021, №234/7159/20 від 10.06.2021.

Згідно із ч.1ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За приписами ч.1ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися, зокрема в електронній формі.

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін уважається укладеним в письмовій формі.

Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Із огляду на викладене будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України та ГК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

Відповідно до ч.1ст.638 ЦК України договір уважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом, оскільки відповідно до ч.1 ст.12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови: використання засобу електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди;електронний підпис одноразовим ідентифікатором,визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.

Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину тощо) вказується особа, яка створила замовлення.

Наведене відповідає позиції Верховного Суду, сформованій у постановах від 12.01.2021 у справі №524/5556/19, від 10.06.2021 у справі №234/7159/20, які, відповідно до вимог ч.4 ст.263 ЦПК України, апеляційний суд ураховує при виборі і застосуванні норми права до цих спірних правовідносин.

Із огляду на викладені норми матеріального права та позицію Верховного Суду щодо їх застосування, апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції стосовно доведення позивачем існування між сторонами зобов`язання на умовах договору позики, істотні умови якого, зокрема, базова відсоткова ставка, позичальником погоджені.

Такі висновки відповідають алгоритму укладення договору позики, за змістом якого без ознайомлення позичальниками із Правилами про порядок надання коштів у позику, подальше укладення електронного договору кредиту на сайті є неможливим.

За таких обставин, заповненням заявки позичальник підтвердила прийняття відповідних умов надання позики, а також засвідчила, що вона повідомлена в установленій формі про всі умови, повідомлення про які є необхідним відповідно до вимог чинного законодавства України, та сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину. Цей договір позики підписаний відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, де без отримання листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету даний договір між сторонами не був би укладений.

Доводи апеляційної скарги правильність таких висновків не спростовують, оскільки не містять доказів, які б підтверджували, що вона, відповідач, не використовувала одноразовий ідентифікатор для підписання електронної форми кредитного договору, і, фактично зводяться до нерозуміння природи договору, що відповідно до позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 19.03.2021 №904/2073/19, не звільняє споживача послуг, як сторону зобов`язання, від його виконання.

Твердження відповідача, що вона не повідомляла позикодавцю свою електронну пошту, а тому не отримувала Правила умов кредитування, спростовуються інформацією, викладеною у заявці, де, серед іншого, міститься електронна пошта позичальника.

Доказів на спростування змісту заявки та волевиявлення позичальника та укладення такого договору остання не надала, а отже, за правилами ч.4 ст.12 ЦПК України несе ризик настання наслідків, із цим пов`язаних.

Із огляду на викладене, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції щодо підставності стягнення заборгованості за тілом кредиту та відсотками в межах строку дії договору.

Так, відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Згідно частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (частини перша статті 527 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (частина перша статті 530 ЦК України).

У відповідності до статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства.

Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №444/9519/12-ц).

У спірних правовідносинах умовами договору визначено ціну позики - 1201,00 грн., строк дії договору - 30 днів та базову відсоткову ставку за перший день - 1,16% від суми позики, але не менше ніж 50 грн., та 1,16% від суми позики, щоденно, за кожен день користування позикою, починаючи з другого дня в межах строку позики, зазначеного в п.1.3. цього договору.

Згідно вимог п.3.1. договору позики передбачено, що позичальник зобов`язаний здійснювати повернення позики та нарахованих процентів на умовах, встановлених цим договором. Сторони досягли згоди у тому, що повернення позики та сплата процентів за користування позикою здійснюватиметься у відповідності до графіку розрахунків.

Отже до стягнення підлягають відсотки за період із 28.11.2016 по 28.12.2016 (останній день повернення позики), що становить 467,94 грн. (50 грн. (1-ий день ) + 417,94 грн. (1201,00 грн. х 1,16% х 30дн.))

Позовні вимоги про стягнення процентів після 28.12.2016 не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки після спливу визначеного договором строку кредитування право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється.

Із вимогами про стягнення грошових коштів на підставі ст.625 ЦК України позивач не звертався, а підстави стягнення заборгованості за простроченими відсотками відсутні, оскільки умови договору позики не передбачають нарахування відсотків понад строк зазначений в п.1.3. договору, як і підстав застосування п.1.5.2. договору в частині нарахування додатково до основних процентів 2,64% від суми позики, які нараховуються у разі доведення до відома позичальника вимоги позикодавця, шляхом розміщення відповідного повідомлення у особистому кабінеті.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Із огляду на викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення районного суду слід змінити, зменшивши розмір заборгованості за договором позики із 51 480,65 грн. до 1 668,94 грн. В іншій частині позовних вимог відмовити.

Згідно ст.141 ЦПК України, пропорційно задоволеним вимогам позову (3%), із ТОВ «Велффін» на користь ОСОБА_1 понесені нею судові витрати за подачу апеляційної скарги в розмірі 2795,05 грн.

Керуючись ст.ст.367,368,374, п.п.3,4 ч.1 ст.376, ст.ст.381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Заочне рішення Харківського районного суду Харківської області від 13 травня 2020 року - змінити, зменшивши розмір заборгованості, постановленої до стягнення із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Велффін» за договором позики №99749 від 28 листопада 2016 року, із 51 480,65 грн. до 1 668,94 грн.

Стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю «Велффін» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 2 795,05 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 13.12.2022.

Головуючий суддя Л.І. Пилипчук

Судді А.І. Дорош

В.М. Триголов