_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/947/343/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.12.2022 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Салтан Л.В..,

за участю секретаря судового засідання Остапчук О.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовною заявою АТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до АТ «УкрСиббанк» про визнання припиненою іпотеки,-

ВСТАНОВИВ:

29.11.2021 року до Київського районного суду м. Одеси надійшла цивільна справа за позовною заявою АТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обгрунтування позову банк посилається на те, що 12.03.2008 року між банком та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 0 та додаткову угоду № 1 від 13.02.2009 року, за умовами якого ОСОБА_1 отримала кредиту сумі 20 000,00 доларів США, з зобов`язанням повернути не пізніше 12.03.2018 року, якщо тільки не з`ясовується інший термін повернення кредиту.

Позивач вказує, що у зв`язку із невиконанням ОСОБА_1 обов`язків із погашення заборгованості по кредиту та процентам у встановлений строк, банк у 2014 році звернувся до Київського районного суду м. Одеси із позовною заявою про дострокове солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором з позичальника та поручителя ОСОБА_2 , та рішенням Київського районного суду м. Одеси від 10.11.2014 року у справі № 520/10785/14-ц стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором №0 від 12.03.2008 року, у розмірі 269 305,70 гривень, де борг за кредитом 220 128,07 гривень, та 43 311,70 гривень - заборгованість по відсоткам. 1 242,72 гривень - пеня за кредитом, 4 623,21 гривень - пеня за відсотками, а також стягнуто солідарно судовий збір у розмірі 2 693.06 гривень.

Позивач вказує, що з набранням рішенням суду законної сили, банком були отримані виконавчі листи та направленні на примусове виконання до органів ДВС. та за час примусового виконання рішення суду надійшли грошові кошти, що були конвертовані за курсом І1БУ на день платежу у валюту договору та здійснено погашення 9 802,55 доларів США. з яких: 31.08.2021 погашення кредиту 6664,15 доларів США; 09.09.2021 року погашення кредиту 66.03 доларів США; та 31.08.2021 року погашення процентів 3 072.37 доларів США.

З наведених обставин позивач стверджує, що рішення суду про стягнення 269305,70 гривень боргу, виконане лише 31.08.2021 та 09.09.2021 року, однак заборгованість за кредитом та процентами не погашена у повному обсязі, та станом на 12.11.2021 року залишається непогашеною сума кредиту 10 023.19 доларів США.

Позивач вважає, що зобов`язання сторін за кредитним договором не припинено, а позивач має право на позов на підставі ст. 625 ЦК України, за положеннями якої відповідач має сплатити 3% річних від суми кредиту 10 023,19 доларів США у розмірі 1464,15 доларів США за останні 3-й роки з 19.1 1.2018 року по 3! .08.2021 року та 09.09.2021 року відповідно.

Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Салтан Л.В.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 15.12.2021 року відкрито провадження та призначено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження.

Надалі представник відповідача ОСОБА_1 подав зустрічну позовну заяву до АТ «УкрСиббанк» про визнання припиненою іпотеку.

В обгрунтуванна свого позову зазначив, що Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 10.11.2014 року (справа № 520/10785/14-ц) позовні вимоги банку було задоволено, стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Банку заборгованість за кредитним договором, станом на 12.08.2014 року, у розмірі 269 305,70 гривень, яка включає заборгованість за тілом кредиту - 220 128,07 грн.. відсотків 43311,70 грн., пені - 5865.93 грн., а також судовий збір у розмірі 2 693,06 грн.

Виконавчі листи на примусове виконання вищевказаного рішення суду, було пред`явлено на примусове виконання до Другого Київського ВДВС у м. Одесі ПМУ МЮ (м. Одеса) (далі - ВДВС), та відкрито виконавче провадження № 61267861 у відношенні ОСОБА_1 , та виконавчі провадження № 61267750 га № 61267548. у відношенні ОСОБА_2 .

Під час примусового виконання. ОСОБА_2 , у зв`язку із блокування коштів на особистих рахунках, та внаслідок цього неможливості перерахувати суму борг) на рахунки ВДВС з метою виконання рішення суду про стягнення боргу, 17.05.2021 року звернувся до заступника начальника ВДВС із заявою про звернення стягнення на кошти боржника, що знаходяться на рахунку АБ «Південний», у розмірі необхідному для повного погашення заборгованості.

За наслідком вказаної обставини, заступником начальника ВДВС було повістю стягнуто заборгованість, згідно рішення суду, з солідарного боржника ОСОБА_2 , за рахунок коштів на банківському рахунку боржника, про що 31.08.2021 року та 07.09.2021 року прийнято постанови про закінчення виконавчих проваджень № 61267750 та №61267548 з підстав повного та фактичного виконання вимог виконавчого документа.

Враховуючи наведене вище, та те. що зобов`язання за кредитним договором та іпотечним договором є припиненими виконанням, проведеним належним чином. ОСОБА_1 заявою від 30.09.2021 року звернулась до банку із проханням видати їй, а також па адресу приватного нотаріуса Одеського МНО Ситнікової Ю.Д., довідку про виконання зобов`язань за кредитним договором № 0 від 12.03.2008 року та припинення обтяження майна, згідно іпотечного договору, реєстраційний номер 1245, посвідчений 12.03.2008 року приватним нотаріусом Одеського МНО Ситніковою Ю.Д..

Окрім того, вказаною вище заявою. ОСОБА_1 просила видати оригінали технічного паспорту на квартиру та свідоцтва про право власності на предмет іпотеки, які перебувають на зберіганні у банку, згідно до договору № 220/731 відповідального зберігання документів від 12.03.2008 року та акту прийому - передачі документів від 18.03.2008 року.

У відповідь на заяву від 30.09.2021 року, банк надіслав позивачу лист від 10 11.2021 р. за вих. № 25-1-01/75142. згідно якого повідомляє про те, що звернення передане на розгляд уповноваженого співробітника банку, та про результати розгляду буде проінформовано додатково найближчим часом.

Додаткової відповіді, як визначено в листі від 10.11.2021 року, банк не надіслав.

29.11.2021 року банк звернувся із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, із викладу обставин у якому не визнає факт припинення зобов`язань за кредитним договором та фактично похідного зобов`язання - договору іпотеки. З наведеного вбачається, що своїми діями банк не визнає факту виконання зобов`язань за кредитним договором та припинення договору іпотеки, як забезпечувального правочину.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 07.02.2022 року прийнято зустрічну позовну заяву до провадження.

17.02.2022 року до суду надійшла заява про розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 26.08.2022 року справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження.

Представник позивача ПАТ «УкрСиббанк» в судове засідання не з`явився, наддав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав.

Представник відповідача наддав заяву про розгляд справи за його відсутності, у задоволенні позову просив відмовити, зустрчну позовну заяву задовольнити.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що у задоволені первісного позову слід відмовити, а зустрічний позов задовольнити, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 12.03.2008 року між банком та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 0, та додаткову угоду № 1 від 13.02.2009 року, за умовами якого ОСОБА_1 отримала кредит у сумі 20 000.00 доларів США. з зобов`язанням повернути не пізніше 12.03.2018 року (кредитний договір).

12.03.2008 року в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_1 . ОСОБА_2 було укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Одеського МНО, Ситніковою Ю.Д.. реєстраційний номер 1245, за умовами якого в іпотеку банку було передано квартиру АДРЕСА_1 (договір іпотеки).

Згідно договору №220/731 відповідального зберігання документів від 12.03.2008 року та акту прийому - передачі документів від 18.03.2008 року, було передано банку на зберігання оригінали: технічного паспорту на квартиру та свідоцтва про право власності па предмет іпотеки.

12 березня 2008 року в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між Банком та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 187154. про солідарну відповідальність боржника та поручителя.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 10.11.2014 року (справа № 520/10785/14-ц) позовні вимоги банку було задоволено, стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Банку заборгованість за кредитним договором, станом на 12.08.2014 року, у розмірі 269 305,70 гривень, яка включає заборгованість за тілом кредиту - 220 128,07 грн., відсотків 43311,70 грн., пені - 5865.93 грн., а також судовий збір у розмірі 2 693,06 грн.

Виконавчі листи на примусове виконання вищевказаного рішення суду, було пред`явлено на примусове виконання до Другого Київського ВДВС у м. Одесі ПМУ МЮ (м. Одеса) (далі - ВДВС), та відкрито виконавче провадження № 61267861 у відношенні ОСОБА_1 , та виконавчі провадження № 61267750 га № 61267548. у відношенні ОСОБА_2 .

Під час примусового виконання ОСОБА_2 , у зв`язку із блокування коштів на особистих рахунках, та внаслідок цього неможливості перерахувати суму борг) на рахунки ВДВС з метою виконання рішення суду про стягнення боргу, 17.05.2021 року звернувся до заступника начальника ВДВС із заявою про звернення стягнення на кошти боржника, що знаходяться на рахунку АБ «Південний», у розмірі необхідному для повного погашення заборгованості.

За наслідком вказаної обставини, заступником начальника ВДВС було повістю стягнуто заборгованість, згідно рішення суду, з солідарного боржника ОСОБА_2 , за рахунок коштів на банківському рахунку боржника, про що 31.08.2021 року та 07.09.2021 року прийнято постанови про закінчення виконавчих проваджень № 61267750 та №61267548 з підстав повного та фактичного виконання вимог виконавчого документа.

Враховуючи наведене вище, та те. що зобов`язання за кредитним договором та іпотечним договором є припиненими виконанням, проведеним належним чином. ОСОБА_1 заявою від 30.09.2021 року звернулась до банку із проханням видати їй, а також па адресу приватного нотаріуса Одеського МНО Ситнікової Ю.Д., довідку про виконання зобов`язань за кредитним договором № 0 від 12.03.2008 року та припинення обтяження майна, згідно іпотечного договору, реєстраційний номер 1245, посвідчений 12.03.2008 року приватним нотаріусом Одеського МНО Ситніковою Ю.Д..

Окрім того, вказаною вище заявою. ОСОБА_1 просила видати оригінали технічного паспорту на квартиру та свідоцтва про право власності на предмет іпотеки, які перебувають на зберіганні у банку, згідно до договору № 220/731 відповідального зберігання документів від 12.03.2008 року та акту прийому - передачі документів від 18.03.2008 року.

У відповідь на заяву від 30.09.2021 року, банк надіслав позивачу лист від 10 11.2021 р. за вих. № 25-1-01/75142. згідно якого повідомляє про те, що звернення передане на розгляд уповноваженого співробітника банку, та про результати розгляду буде проінформовано додатково найближчим часом.

29.11.2021 року банк звернувся із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, із викладу обставин у якому не визнає факт припинення зобов`язань за кредитним договором та фактично похідного зобов`язання - договору іпотеки. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1.2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави.

Частиною І статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодиці і ост і платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України.

У зв`язку із реалізацією банком права на дострокове повернення усієї суми кредиту, га відсотків, що залишились несплаченими, згідно до вимоги від 07.07.2014 року за вих. № 30-11/14150, якою банк змінив строк дії кредитного договору, пов`язавши його із закінченням 41 календарного дня з дати відправлення відповідної вимоги.

Датою відправлення є 09.07.2014 року, згідно реєстру рекомендованих листів та квитанції ПАТ «УКРПОШТА» № 0691 від 09.07.2014 року, отже строк дії кредитного договору банк становив до 19.08.2014 року.

Статтею 16 ЦК України передбачено право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, у тому числі, способом примусового виконання обов`язку в натурі та відшкодування збитків.

Таким чином, вимога повернення позики та належних процентів може бути задоволена шляхом добровільного повернення позичальником заборгованості або її стягнення в судовому порядку за судовим рішенням.

Відповідно до частини третьої статті 1049 ЦК України грошова позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалась, на банківський рахунок позикодавця.

Згідно ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Положення норм ч. 4 ст. 543 ЦК України передбачають, що виконання солідарною обов`язку у повному обсязі одним із боржників припиняє обов`язок решти солідарних боржників перед кредитором.

Статтею 17 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека припиняється у разі припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору.

Факт, який підтверджує припинення зобов`язань ОСОБА_3 за кредитним договором, є постанова заступника начальника ВДВС від 31.08.2021 року про закінчення виконавчого провадження № 61267750, з підстав повного та фактичного виконання вимог рішення суду у справі № 520/10785/14-ц про стягнення заборгованості.

Отже, датою припинення зобов`язання за кредитним договором, та права іпотеки, як похідного зобов`язання, є дата постанови від 31.08.2021 року про закінчення виконавчого провадження № 61267750 з виконання виконавчого листа від 21.11.2014 року у справі № 520/10785/14-ц, у зв`язку із погашениям боргу.

Такий висновок викладено Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, у подібних правовідносинах, у постанові від 17.01.2018 року по справі № 910/27064/15. згідно якого, враховуючи вимоги ст. 599 ЦК України га належне виконання рішення суду про стягнення боргу, доцільно дійти висновку, що зобов`язання за кредитним договором припинилось у зв`язку з його виконанням.

Окрім того, Верховний Суд у вказаній справі зазначив, про правильність висновку, що припинення зобов`язання перед банком за кредитним договором, є винесення 20.10.2015 постанови про закінчення виконавчого провадження з виконання наказу, у зв`язку з погашенням боргу, що такі обставини є підставою для припинення права застави.

Тотожного висновку дійшов Верховний Суд України, згідно правової позиції у постанові від 07.07.2016 року (справа № 6-118ц16), де вирішуючи питання про усунення розбіжностей у застосуванні судом касаційної інстанції норми матеріального права у подібних правовідносинах: статей 599 та 625 ЦК України, судова палата у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку, що при зарахуванні грошової суми, стягнутої за рішенням суду, на банківський рахунок позикодавця грошова позика вважається повернутою.

Разом з тим статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, а тому з часу зарахування на банківський рахунок сум, стягнутих за рішенням суду або добровільно сплачених позичальником на вимогу про дострокове повернення позики ці зобов`язання вважаються припиненими.

Отже, за відсутності обгрунтованої заборгованості позичальника та вимог кредитора на момент виконання рішення суду про дострокове стягнення заборгованості та припинення у зв`язку із цим основного зобов`язання іпотека припиняється.

Щодо можливих посилань відповідача на курсову різницю між валютою зобов`язання та валютою зобов`язання визначеного рішенням суду про стягнення боргу.

Слід звернути увагу, на те, що курсова різниця, між валютою зобов`язання, та валютою у рішення суду про стягнення заборгованості, яке виконане, не має жодного впливу на факт припинення зобов`язань за кредитним договором та договором іпотеки, виходячи з наступного.

Як вбачається із рішення Київського районного суду м. Одеси від 10.11.2014 року у справі № 520/10785/14-ц, про стягнення заборгованості, із яким банк погодився та не оскаржував, банк просив достроково стягнути у повному обсязі суму боргу за кредитним договором у національній валюті України - гривні, вказавши, що загальна заборгованість складає 269 305,70 гривень. яка включає заборгованість за тілом кредиту, заборгованість за відсотками та пеню.

У заяві банку від 30.01.2020 року про прийняття виконавчого документа до виконання, поданої 13.02.2020 року до Другого Київського ВДВС у м. Одесі, банк просить прийняти до виконання виконавчий лист №520/10785/14-ц. виданий 03.04.2015 року, про стягнення заборгованості за кредитним договором у національній валюті, у розмірі 269 305,70 гривень, та вказує банківські реквізити рахунку в національній валюті - гривні, для зарахування стягнутих з боржника коштів.

Вказане свідчить, що банк, реалізуючи свої права на повернення позики (кредиту), з власної волі та дій. змінив умови зобов`язання щодо валюти виконання визначивши грошову одиницю зобов`язання - гривню, в якій і було виконання зобов`язання боржником, а кредитором такі кошти були прийняті, проте було здійснено конвертацію в долар США, що не відповідає рішенню суду у справі № 520/10785/14-ц.

У постанові Верховною Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, у подібних правовідносинах, від 17.01.2018 року по справі № 910/27064/15. суд дійшов висновку, що розрахований банком розмір заборгованості, станом на 14.05.2014, за кредитним договором та заявлений до стягнення у справі № 924/734/14 в національній грошовій одиниці - гривня, що також підтверджується резолютивною частиною рішення господарського суду Хмельницької області від 06.08.2014, доказів оскарження прийнятих у справі № 924/734/14 рішення господарського суду Хмельницької області від 06.08.2014 та ухвали господарського суду Хмельницької області від 24.11.2014 в матеріалах даної справи відсутні. Тобто банк погодився з вказаними рішеннями щодо стягнення заборгованості за Кредитним договором, саме в грошовій одиниці - гривня.

Крім того, колегія суддів зазначає, що рішення суду, яке набрало законної сили та виконане боржником, та яким з боржника стягнуто остаточну заборгованість, не може бути поставлене під сумнів та не підлягає тлумаченню, в розумінні повноти розміру заборгованості.

При цьому, офіційний курс гривні до іноземних валют в різні періоди часу може змінюватися (зростати або падати), однак дана обставина не дає підстав стороні у зобов`язанні, спір щодо якого вже вирішений судом та боржником належним чином виконано рішення суду, пред`являти після цього до іншої сторони додаткові вимоги.

Враховуючи вимоги статті 599 ЦК України та належне виконання рішення господарського суду Хмельницької області від 06.08.2014 у справі № 924/734/14. доцільно дійти висновку, що зобов`язання за Кредитним договором припинилось у зв`язку з його виконанням.

Верховний Суд, у постанові від 14 липня 2021 року у справі № 186/1376/19 (провадження № 61-7428св20) застосовано правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 17 січня 2018 року у справі № 910/27064/15. у якому зазначено, що підставою припинення зобов`язання за кредитним договором є не дата, зазначена в договорі як кінцевий строк сплати коштів, а, наприклад, постанова, винесена відділом державної виконавчої служби, про закінчення виконавчого провадження з виконання наказу (господарського суду, а так само виконавчого листа у цивільній справі) у зв`язку з погашенням боргу.

Верховний Суд також зазначив, що рішення суду, яке набрало законної сили та виконане боржником та яким з боржника стягнуто остаточну заборгованість, не може бути поставлене під сумнів та не підлягає тлумаченню щодо розуміння повноти розміру заборгованості.

У зв`язку з наведеним Верховний Суд дійшов висновку про припинення іпотеки у зв`язку з повним фактичним виконанням забезпечувального зобов`язання, що підтверджується постановою державного виконавця про закінчення виконавчого провадження саме з таких підстав.

Аналогічний висновок викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 30 травня 2018 року у справі № 750/8676/15-ц (провадження № 14-79цс18) вказавши, що позивач, як кредитор за кредитним договором відповідно до вимог статей 6. 627 ЦК України та реалізуючи право на звернення до суду і принцип диспозитивності щодо можливості самостійно визначити позовні вимоги та спосіб захисту порушеного права, у 2014 році звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором від 05 серпня 2008 року № 0023/08/271 Nv визначивши заборгованість у валюті гривні України, вказавши, що саме 523079 грн 91 коп. є повним розміром заборгованості, включаючи заборгованість за тілом кредиту, заборгованість за відсотками та пеню.

Кредитор, який сам визначив заборгованість у валюті гривні України, погодився із судовим рішенням, яким таку заборгованість стягнуто з боржника, а боржником сплачено таку заборгованість у повному обсязі, не має права на стягнення курсової різниці, оскільки визначив зобов`язання у національній валюті, У якій і прийняв його виконання.

З огляду на наведені обставини, а також висновки Верховного Суду, у аналогічних правовідносинах, слід дійти висновку про припинення зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором, належним виконанням, з дати постанови від 31.08.2021 року про закінчення виконавчого провадження № 61267750. у якому в повному обсязі виконане рішення суду про стягнення заборгованості за таким зобов`язанням боржника.

Припинення основного зобов`язання кредитного договору, є наслідком припинення прав за похідним, забезпечувальним зобов`язанням - договору іпотеки, що відповідає положенням норм ч. 1 ст. 593 ЦК України та ст. 17 Закону України «Про іпотеку»

Щодо посилань банку про поширення права іпотеки на заявлені банком вимоги в порядку ст. 625 ЦК України, слід зазначити наступне.

Верховний Суд, у постанові від 14 липня 2021 року у справі № 186/1376/19 (провадження № 61-7428св20). дійшов висновку, що вирішуючи правове питання, чи забезпечуються іпотекою вимоги кредитора про стягнення 3 % річних, нарахованих за правилами статті 625 ЦК України. Верховний Суд повинен враховувати умови та правила укладеного між сторонами іпотечного договору.

Враховуючи, що вимоги за статтею 625 ЦК України є заходами цивільно-правової відповідальності за порушення грошового зобов`язання, а не вимогами про відшкодування збитків, іпотекою (як це визначили сторони в укладеному між ними договорі) не забезпечено виконання зобов`язання за вимогами, пред`явленими на підставі статті 625 ЦК України, а отже, у справі, яка переглядається, іпотекою не забезпечені вимоги кредитора, нараховані банком за правилами статті 625 ЦК України.

У цьому висновку визначальним є зміст та умови іпотечного договору, в якому сторони дійшли домовленості про перелік вимог кредитора, виконання яких забезпечується встановленою іпотекою.

Відповідно до п. 1.3. договору іпотеки сторони досягли згоди відносно розміру, строку і порядку виконання зобов`язань, що забезпечуються іпотекою відповідно до цього договору, розуміючи при цьому можливість зміни розміру зобов`язань у більшу та/або меншу сторону, строку і порядку його виконання у випадках, у випадках, передбачених умовами договору, що обумовлюють основне зобов`язання.

Сторони підтверджують, що іпотекою згідно цього договору забезпечується також і розмір зобов`язань, строк і порядок їх виконання, який може бути змінений відповідно до умов вищевказаних договору, що обумовлюють основне зобов`язання.

Умови розділу 4 кредитного договору (відповідальність сторін), передбачають право банку вимагати від позичальника, у випадку порушення своїх грошових зобов`язань, передбачених договором, додатково сплатити банку пеню (п. 4.1.) та штраф (п.п. 4.2., 4.З.).

З наведеного вбачається, відсутність домовленості сторін за іпотечним договором, про забезпечення вимог банку, пред`явлених на підставі статті 625 ЦК України, а отже, іпотекою не забезпечені вимоги кредитора, які нараховані банком за правилами статті 625 ЦК України.

Відповідно до висновку Верховного суду у постанові від 14 липня 2021 року у справі № 186/1376/19 (провадження № 61-7428св20), за положеннями частини першої статті 593 ЦК України припинення права застави в разі належного виконання основного зобов`язання презюмується.

Встановлення факту припинення основного зобов`язання належним його виконанням є свідченням припинення додаткових (акцесорних) зобов`язань за договорами іпотеки.

Звернення особи до суду з позовом про визнання іпотеки такою, що припинена на підставі частини першої статті 593 ЦК України, не є необхідним, проте такі вимоги можуть розглядатися судом у разі наявності відповідного спору.

Отже, виходячи із загальних засад цивільного законодавства та судочинства, права особи на захист в суді порушених або невизнаних прав, рівності процесуальних прав і обов`язків сторін (статті 3, 12-15, 20 ЦК України), потрібно зробити висновок про те, що в разі невизнання кредитором права іпотекодавця, передбаченого частиною першою статті 593 ЦК України, на припинення зобов`язання, таке право підлягає захисту судом шляхом визнання його права на підставі пункту 1 частини другої статті 16 ЦК України.

Отже, право іпотекодавця підлягає судовому захисту за його позовом шляхом визнання іпотеки такою, що припинена, а не шляхом припинення договору іпотеки чи шляхом припинення зобов`язання за договором.

Такий правовий висновок сформулював Верховний Сул України у постанові віл 04 лютого 2015 року у справі № 6-243цс14, з яким погодився і Верховний Сул. застосувавши його у постанові від 18 вересня 2019 року у справі № 695/3790/15-ц (провадження №61- 7769св18), та постанові від 15 травня 2019 року, справа № 462/5804/16-ц, провадження №61- 39342св18.

У п. 49 постанови Великої Палати Верховного суду від 27 березня 2019 року у справі № 711/4556/16-ц (провадження № 14-88цс19). суд вирішуючи питання належного способу захисту, у подібних правовідносинах, дійшов висновку, що записи про державну реєстрацію обтяжень нерухомого майна, а також іпотеки за належного виконання у повному обсязі забезпеченого іпотекою основного зобов`язання за кредитним договором є перешкодами у реалізації власником права розпорядження відповідним майном.

У пункті 54 вищевказаної постанови. Великою Палатою Верховного Суду наведено висновок про те, що належне виконання основного зобов`язання припиняє іпотеку й обтяження нерухомого майна, що є предметом іпотеки (пункт 44 цієї постанови), суди мали ухвалити рішення, яким зняти заборону відчуження земельної ділянки га виключи і и відповідні записи з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотек.

Як вбачається із відомостей з інформаційної довідки № 25287340 від 15.04.2021 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, вбачається наявність реєстрації заборони на іпотечне нерухоме майно, яке зареєстровано на підставі іпотечного договору (реєстраційний номер обтяження 6766991) та реєстрацію обтяження іпотеки (реєстраційний номер обтяження 6767432).

З наведених вище правових позицій Верховного Суду, слід дійти висновку, що належним та ефективним способом захисту прав позивача, є вимога про визнання іпотеки такою, що припинена і зняття заборони відчуження та виключити відповідні записи з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотек.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що первісна позовна заява є необґрунтованою, а тому задоволенню не підлягає а зустрічну позовну заяву слід задовольнити.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір у разі відмови у задоволенні позовних вимог покладається на позивача та стягненню з відповідача не підлягає.

Відповідно до ст. 141 ЦПК підлягають до стягнення з відповідача за зустрічним позовом на користь позивача за зустрічним позовом понесені судові витрати - судовий збір в сумі 992,40 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 12, 81, 89, 258-259, 263-265, 268, 280-284 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ :

У задоволенні позовної заяви АТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 до АТ «УкрСиббанк» про визнання припиненою іпотеки задовольнити повністю.

Визнати припиненою іпотеку за іпотечним договором, укладеним 12 березня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УКРСИББАНК» та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , посвідченим 12 березня 2008 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, Ситніковою Ю.Д.

Зняти заборону відчуження і виключити записи з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (реєстраційний номер обтяження 6766991) та Державного реєстру іпотек (реєстраційний номер обтяження 6767432).

Стягнути з АТ «УкрСиббанк» на користь ОСОБА_1 , судовий збір у розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 копійок

Рішення може бути оскаржене шляхом подання Одеському апеляційному суду апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 20.12.2022 року.

Суддя Салтан Л. В.