Справа №296/5583/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.11.2022 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого судді Кузнєцова Д.В.,

за участі секретаря с/з Карпішиної С.С.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Житомирської міської ради про захист порушених конституційних прав та відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду із указаним позовом до Виконавчого комітету Житомирської міської ради про захист порушених конституційних прав та відшкодування моральної шкоди.

Позов обґрунтовує тим, що відповідач при розгляді її клопотання від 16.04.2013 року про надання дозволу на одержання безоплатно у власність земельної ділянки істотно порушив конституційні права позивача. Дані порушення полягали, зокрема, у недотриманні строку розгляду клопотання, незаконній відмові розглядати долучені до клопотання документи, незаконному внесенні до висновку №185-П/2013 неправдивих відомостей, незаконній відмові управління регулювання земельних відносин підготувати проект рішення, незаконній відмові ОСОБА_1 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою тощо. У цілому, пославшись на вчинення виконавчим комітетом Житомирської міської ради під час при розгляді клопотання від 16.04.2013 року 8 порушень законодавства, ОСОБА_1 зазначила, що такі порушення завдали їй моральної шкоди, яка полягала у душевних стражданнях, погіршенні здоров`я та відносин з оточуючими людьми, погіршенні її життєвих зв`язків та вимагали додаткових зусиль для організації свого життя.

З огляду на викладене, ОСОБА_1 просила стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 68 000,00 грн.

22.11.2021 на адресу суду надійшов відзив відповідача (а.с. 79-81) на позовну заяву. У поданому відзиві представник виконавчого комітету Житомирської міської ради не погодилася із викладеними у позовній заяві доводами та просила відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову в повному обсязі. В обґрунтування своїх заперечень представник зазначила, що виконавчий комітет Житомирської міської ради є неналежним відповідачем у даній справі, так як при надходженні на розгляд органу місцевого самоврядування клопотання від 16.04.2013 року та подальша підготовка (проект) рішення від 11.07.2013 року №587 здійснювались виконавчими органами міської ради. Крім цього, на переконання представника, позивач не довела у чому полягає спричинена їй моральна шкода, які її конституційні права порушені відповідачем та призвели до моральної шкоди, внаслідок яких дій саме відповідача настала моральна шкода, яким чином вона проявлялася, чи існує причинно-наслідковий зв`язок між настанням шкоди та протиправними діями виконавчого комітету Житомирської міської ради.

У відповіді на відзив (а.с. 89-91) ОСОБА_1 просила визнати відзив на позовну заяву зловживанням процесуальним правом та залишити його без розгляду, так як останній складено з істотними порушеннями норм процесуального права, наведені у ньому доводи не відповідають обставинам позовної заяви та відповідач не навів у відзиві жодного свого заперечення на допущені ним порушення норм законодавства.

Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 25.01.2022 року позов ОСОБА_1 залишено без розгляду, проте постановою Житомирського апеляційного суду від 19.04.2022 скарга ОСОБА_1 була задоволена, оскаржувана ухвала скасована, а справа направлена для продовження її розгляду до суду першої інстанції.

В ході судового розгляду справи позивач фактично підтримала свої позовні вимоги. Разом з тим, у судове засідання 24.11.2022 року учасники не з`явились, позивачем та представником відповідача були подані заяви від 23.11.2022 року про розгляд справи у їх відсутність. Крім цього, представником виконавчого комітету Житомирської міської ради заяви про розгляд справи у відсутність сторони відповідача подавались і раніше.

Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності та кожен окремо, дійшов до наступного висновку.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 16.04.2013 року звернулася до голови Житомирської міської ради із письмовим клопотанням про надання дозволу на одержання безоплатно у власність земельної ділянки із земель міської ради для будівництва і обслуговування житлового будинку в межах норм безплатної передачі земельної ділянки, площею 0,10 га, яка розташована в АДРЕСА_1 .

Управлінням містобудування, архітектури та дизайну міського середовища Житомирської міської ради підготовлено висновок від 06 травня 2013 року № 185-П/2013 щодо попереднього розгляду матеріалів вибору місця розташування земельної ділянки, у якому зазначено про неможливість виділення у користування земельної ділянки, площею 0,10 га, по АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, оскільки відповідно до Генерального плану міста зазначена земельна ділянка розташована на території багатоповерхової житлової забудови, де розміщення малоповерхової та садибної забудови не передбачено.

Відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

За загальним правилом у порядку цивільного судочинства суди вирішують справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, зокрема спори, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, те, що за своєю правовою природою вони стосуються приватноправових відносин і містять наявність спору щодо порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, у якому однією зі сторін є фізична особа.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є наявність публічно-правового спору, тобто спору, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції і який виник у зв`язку з виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

До адміністративної юрисдикції відноситься справа, яка виникає зі спору в публічно-правових відносинах, що стосується цих відносин, коли один з його учасників суб`єкт владних повноважень, здійснює владні управлінські функції, у цьому процесі або за його результатами владно впливає на фізичну чи юридичну особу та порушує їх права, свободи чи інтереси в межах публічно-правових відносин.

Ознаками приватноправових відносин є юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового, особистого інтересу суб`єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням приватного права (як правило майнового) певного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, який не суперечить закону, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права призвели владні управлінські дії суб`єкта владних повноважень.

У пункті 7 частини першої статті 4 КАС України зазначено, що суб`єкт владних повноважень це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

До компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Відповідно до частини першої статті 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Повноваження відповідних органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або користування та порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування встановлені статтями 118, 122, 123 Земельного кодексу України, статтями 26, 33, 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Відповідно до статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» місцева рада та її виконавчий комітет в межах своєї компетенції приймають рішення.

Сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб (частина перша статті 122 ЗК України).

Положеннями статті 118 ЗК України визначено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки) у межах норм безоплатної приватизації подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

За змістом частини першої статті 17 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» генеральний план населеного пункту є одночасно видом містобудівної документації на місцевому рівні та документацією із землеустрою і призначений для обґрунтування довгострокової стратегії планування та забудови території населеного пункту.

Велика Палата Верховного Суду у постановах від 21 березня 2018 року у справі № 536/233/16-ц, від 03 жовтня 2018 року у справі № 820/4149/17, від 28 листопада 2018 року у справі № 820/4439/17 висловлювала правову позицію про те, що якщо особа звертається до відповідних органів із заявами для отримання дозволу на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та для надання її у власність, за результатами розгляду яких ці органи приймають відповідні рішення, то в цих правовідносинах відповідач реалізує свої контрольні функції у сфері управління діяльністю, що підпадає під юрисдикцію адміністративного суду.

У таких спорах право позивача не було реалізовано внаслідок відмови в наданні дозволу на розробку проєкту землеустрою щодо відведення такої земельної ділянки. Наявність існуючого речового права позивача або інших осіб на земельну ділянку судом не встановлено.

Відповідно до частини п`ятої статті 21 КАС України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

При зверненні до суду з позовом ОСОБА_1 заявляла про незаконні, на її думку, дії виконавчого комітету Житомирської міської ради при розгляді клопотання від 16.04.2013 року про надання дозволу на одержання безоплатно у власність земельної ділянки, внаслідок чого були порушені її конституційні права й завдана моральна шкода.

На переконання суду, заявлені ОСОБА_1 вимоги про протиправність дій та рішення органу місцевого самоврядування і відшкодування моральної шкоди, заподіяної протиправними, на думку позивачки, діями та рішенням відповідача за результатами розгляду питання, яке в силу законодавчих приписів належить до його виключної компетенції як суб`єкта владних повноважень. Отже законність таких дій і рішення органу місцевого самоврядування підлягає перевірці адміністративним судом. Вирішення питання про відшкодування моральної шкоди залежить від оцінки судом дій (рішень) відповідача як суб`єкта владних повноважень в ході розгляду питання про надання (відмови у наданні) дозволу на розробку проєкту землеустрою щодо відведення такої земельної ділянки, а тому спір підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

У відповідності до ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд роз`яснює позивачу, що розгляд справи за пред`явленим нею позовом віднесено до юрисдикції Житомирського окружного адміністративного суду.

Згідно з ч. 2 ст. 256 ЦПК України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Також суд враховує, що майже подібна позиція була викладена раніше судом касаційної інстанції у постанові від 26.11.2021 року за наслідками розгляду касаційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 04.06.2021 та постанову Житомирського апеляційного суду від 25.08.2021 року у справі № 295/5101/21 за позовом ОСОБА_1 до Департаменту містобудування та земельних відносин Житомирської міської ради про захист конституційних прав та відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, наведені обставини вказують на наявність підстав для закриття провадження у справі без аналізу судом належного складу відповідачів.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. ст.ст. 2-5, 10-13, 76-81, 89, 141, 255, 263-265, 279, 352, 354 ЦПК України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Закрити провадження у справі №296/5583/21 за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Житомирської міської ради про захист порушених конституційних прав та відшкодування моральної шкоди на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили в порядку, передбаченому статтею 261 ЦПК України.

Суддя Д.В. Кузнєцов