Справа № 201/6773/22
Провадження № 2/201/2989/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2022 року м. Дніпро

Суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Демидова С.О. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів,-

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача

До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 21 вересня 2022 року надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів.

В обґрунтування своїх вимог, позивач у позовній заяві посилався на те, що 07 липня 2018 року між ним та відповідачем був укладений попередній договір у вигляді розписки відповідно до якої відповідач продає позивачу гараж 6416 загальною площею 51,5 кв.м. розташований в гаражному кооперативі «Автолюбитель-7» , за адресою АДРЕСА_1 ,за 3 200 доларів США з розстрочкою на 1 рік. Також за цим договором позивач мав право орендувати даний гараж за 400 грн. в місяць та зберігати там свої речі. У зв`язку з невиконанням відповідачем дій з переоформлення на позивача права власності на гараж, ОСОБА_1 звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом про стягнення з відповідача безпідставно отриманні кошти у розмірі 3 200 доларів США. Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19 квітня 2022 року у справі № 932/5238/21 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 безпідставно отриманні грошові кошти у розмірі 90 840,32 грн. , що було еквівалентно 3 200 доларів США на час розгляду справи у суді. 15 вересня 2022 року відповідач повністю сплатила визначені судовим рішенням грошові кошти. Позивач посилаючись на вимоги ст. 625 ЦК України просив суд стягнути з відповідача на його користь інфляційні витрати в розмірі 26 179,20 грн та 3% річних в сумі 13 619,24 грн. за період з 30 жовтня 2018 року по 15 вересня 2022 рік та судові витрати по справі (а.с.2-6).

01 листопада 2022 року на адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на позов, в якому останній заперечував проти задоволення позовних вимог, оскільки індексації підлягає лише грошова одиниця України гривня. Норми ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях. Також зазначив, що у випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквіваленту в іноземній валюті, передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти. Стосовно стягнення 3% річних в сумі 13 619 грн. зазначив, що Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська у справі № 932/5238/21 було відмовлено в задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків за користування коштами в розмір 33 410, 07 грн., а тому позовні вимоги в частині стягнення 3% відсотків є безпідставними (а.с. 62-67).

Позивачем 10 листопада 2022 року подано відповідь на відзив в якому останній наполягав на задоволенні позовних вимог в повному обсязі (а.с. 73-74).

Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями від 21 вересня 2022 року указана позовна заява передана для розгляду судді Демидовій С.О. (а.с.23).

21 вересня 2022 року позивачем подано заяву про забезпечення позову(а.с.26-30), яка згідно з протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу 21 вересня 2022 року передана для розгляду судді Демидовій С.О. (а.с44)

Згідно із вимогами ч. 6 ст. 187 ЦПК України суддя звернувся до відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Дніпропетровській області щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання відповідачів (а.с.45).

Ухвалою судді від 21 вересня 2022 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (а.с. 46-47).

22 вересня 2022 року ухвалою судді у задоволенні зави про забезпечення позову було відмовлено (а.с. 49-51)

До суду 27 жовтня 2022 року надійшла інформація про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) відповідачів (а.с.61).

У відповідності до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Виходячи з вимог частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов наступного.

Фактичні обставини встановленні судом

07липня 2018 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 існувала усна домовленість та наявна розписка, написана ОСОБА_2 на ім`я ОСОБА_1 , за якою вона продає ОСОБА_1 гараж за 3 200 доларів США з розстрочкою на 1 рік. Крім цього, за цією домовленістю до закінчення здійснення виплат, позивач має право орендувати вказаний гараж за 400 грн. на місяць з можливість зберігання речей відповідача. Предметом домовленості між позивачем та відповідачем є гараж 6416, загальною площею 51,5 кв.м, розташований у авто гаражному кооперативі «Автолюбитель-7» за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, який належить ОСОБА_2 на праві власності. На виконання вказаної домовленості, ОСОБА_1 було сплачено на користь ОСОБА_2 наступні кошти: 800 доларів США - 07.07.2018, 700 доларів США - 30.07.2018, про що відповідачем на розписці були вчиненні відповідні записи. Решту суми ОСОБА_1 було сплачено на користь ОСОБА_2 29.10.2018, про що за зворотному боці розписки було власноруч написано відповідачем, що борг в сумі 3200 доларів США погашений повністю 29.10.2018, переоформлення здійснюється за рахунок покупця за сприянням відповідача Крім цього, за весь час користування гаражем ОСОБА_1 сплачував на користь ОСОБА_2 обумовлену договором орендну платню.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19 квітня 2022 року у справі № 932/5238/21 позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих коштів задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 безпідставно отримані кошти у розмірі 90 840,32 грн. В задоволенні інших вимог відмовлено (а.с. 16-18).

01 червня 2022 року постановою приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Ванжи О.В. відкрито виконавче провадження № 69497536 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 90 840,32 грн. (а.с. 19)

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Ванжи О.В. від 15 вересня 2022 року виконавче провадження № 69497536 закінчено (а.с. 20).

15 вересня 2022 року на рахунок ОСОБА_1 перераховано грошові кошти в розмір 90 840,32 грн. (а.с. 21).

Позивач посилаючись на вимоги ст. 625 ЦК України просив суд стягнути з відповідача на його користь інфляційні витрати в розмірі 26 179,20 грн та 3% річних в сумі 13 619,24 грн. за період з 30 жовтня 2018 року по 15 вересня 2022 рік та судові витрати по справі.

Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного позивачем, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом статті 1 Закону України від 03 липня 1991 року N 1282-XII "Про індексацію грошових доходів населення" індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.

Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає.

Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях.

Разом із тим у випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквіваленту в іноземній валюті, передбачені частиною другою статті 625 ЦК України інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти.

Таких висновків у подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд України у постанові від 01 березня 2017 року у справі N 6-284цс17.

Також, аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі N 296/10217/15-ц (провадження N 14-727цс19)

Враховуючи що рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19 квітня 2022 року у справі № 932/5238/21 з відповідача на користь позивача стягнуто безпідставно отримані грошові кошти в розмір 90 840,32 грн. що є еквівалентом 3 200 доларів США, то передбачені частиною другою статті 625 ЦК України інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти.

Стосовно стягнення з відповідача на користь позивача 3 % річних суд зазначає наступне.

Статтею 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт), у тому числі й на позадоговірне грошове зобов`язання, що виникло на підставі ст. 1212 ЦК України. Тому у разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема щодо повернення безпідставно одержаних чи збережених грошей, нараховуються 3 % річних та інфляційні нарахування від простроченої суми відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду України від 01 червня 2016 року у справі № 910/22034/15, від 01 жовтня 2014 року у справі № 6-113цс14 та у постановах Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17, від 16 травня 2018 року у справі № 14-16цс18, а також у постанові Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі №908/2552/17.

Тобто приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3% річних має компенсаційний, а нештрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 06 червня 2012 року №6-49цс12, і Велика Палата Верховного Суду не вбачає підстав для відступу від такої позиції

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі I «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу I книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

При обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України.

Відтак, наявні законні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача згідно з ч.2 ст. 625 ЦК України трьох відсотків річних, нарахованих на позадоговірне грошове зобов`язання, що виникло на підставі ст. 1212 ЦК України за період з 30 жовтня 2018 року (останній платіж позивача на користь відповідача) по 15 вересня 2022 рік (отримання коштів) 3 % річних у розмірі 13 619,24 грн.

Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, враховуючи відсутність будь-яких заперечень щодо позовних вимог з боку відповідача, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення 3 % річних в розмірі 13 619,24 грн.

Крім того, позивач просив стягнути витрати на правову допомогу в розмірі 6 000 грн., яку підтверджує Договором з адвокатом Рябчук С.В. на професійну правничу допомогу від 16 вересня 2022 року та квитанцією про отримання грошових коштів в розмір 6 000 грн.

Відповідно до ч.2 ст.137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

За змістом норм ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є:

- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;

- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;

- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

При цьому згідно статті 30 згаданого Закону гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Сума заявлених позивачем до відшкодування відповідачем судових витрат на правничу допомогу адвоката співмірна із складністю справи, кваліфікацією і досвідом адвоката, узгоджується з умовами укладеного між адвокатом та клієнтом Договором на професійну правничу допомогу. Сам факт надання правової допомоги адвокатом та отримання її клієнтом підтверджується актом про надання правничої допомоги, а її фактична оплата - квитанцією про оплату. Тому, суд вважає, що позивач належними доказами довів понесені ним витрати на професійну правничу допомогу адвоката, тому вказана сума підлягає до стягнення з відповідача.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, з урахуванням часткового задоволення позовних вимог, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 339,60 грн. (13 619,24 грн. х 992,40 грн. : 39 798,44 грн. = 339,60 грн.)

На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 13, 76, 78, 81, 141, 259, 263-265, 281-282, 355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_3 ) 3 % річних за період з 30 жовтня 2018 року (останній платіж позивача на користь відповідача) по 15 вересня 2022 рік у розмірі 13 619 (тринадцять тисяч шістсот дев`ятнадцять) грн. 24 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_3 ) понесені судові витрати на правову допомогу у розмірі 6 000 (шість тисяч) грн. та судовий збір у розмір 339 (триста тридцять дев`ять)грн 60 коп

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи згідно п.4 ч.5 ст.265 ЦПК України:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_3

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_2

Суддя С.О. Демидова