№ 207/1581/22
№ 2/207/827/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2022 року м. Кам`янське

Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Юрченко І.М.

при секретарі: Сівачук А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кам`янське цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Територіальної громади міста Кам`янське в особі Кам`янської міської ради про визнання права власності за набувальною давністю,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просила визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , яка залишилася після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , за набувальною давністю.

Позовні вимоги обґрунтовані тими обставинами, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є її ОСОБА_4 , матір`ю. 25 березня 1972 року її матір вийшла заміж за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

18 серпня 1993 року, знаходячись у зареєстрованому шлюбі, вони приватизували квартиру АДРЕСА_1 , про що свідчить свідоцтво про право власності на житло від 18.08.1993 року видане Центральною комісією по приватизації житлового фонду АТ ПХЗ. Свідоцтво видане згідно розпорядження №207 від 18.08.1993 року.

19 квітня 1996 року її матір ОСОБА_5 , 1927 року народження померла.

ІНФОРМАЦІЯ_4 помер її вітчим - ОСОБА_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_5 після померлої матері, вона прийняла спадщину за законом, яка складається з 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 , про що свідчить свідоцтво про право на спадщину за законом НРО 383437 від 15.11.2021 року.

За вказаною адресою вона проживала і була зареєстрована з 15.05.2007 року по теперішній час.

1/2 частка квартири, яка належала вітчиму ОСОБА_2 , залишилася зареєстрованою на праві власності на цей час за ним, оскільки після його смерті спадок ніхто не прийняв, так як інших родичів крім неї та її дітей та онуків у нього не було, інших спадкоємців у вітчима не було.

З моменту смерті вітчима з 25.02.1997 року вона користується його часткою квартири, фактично після смерті матері проживала з вітчимом, так як він був людиною похилого віку та потребував стороннього догляду, після його смерті вона займалась похованням вітчима, бо інших родичів у нього не було.

У вказаній квартирі проживає з 1997 року, а зареєструвалась тільки 15 травня 2007 року, неодноразово ремонтувала її. Вона постійно, безперервно, відкрито володіє часткою майна (квартири) ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . У квартирі проживає разом із своїм онуком ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , а дозвіл на реєстрацію місця проживання онука надавав вітчим ОСОБА_2 , що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи №4760 від 28.09.2019 рік виданої відділом реєстрації фізичних осіб та місця їх проживання Адміністрації Південного району Кам`янської міської ради. Постійно та безперервно сплачує комунальні платежі та несе інші витрати, пов`язані з утриманням квартири, здійснює поточні та капітальні ремонти за власні кошти. Тобто, продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом більше ніж 15 років.

Визнання права власності за набувальною давністю на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 , яке по цей час зареєстроване за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , за нею, необхідно їй для реалізації в повній мірі своїх прав власності.

Позивач в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву, в якій просила справу розглядати за її відсутністю, позов підтримала в повному обсязі, просила його задовольнити.

Представник відповідача Кам`янської міської ради Скала А.С. в судове засідання не з`явилася, в заяві просила справу розглядати за відсутності представника Кам`янської міської ради, зазначила, що проти задоволення позовних вимог не заперечує.

Враховуючи вищенаведене у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, справа підлягає розгляду в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи. В судовому засіданні досліджені всі докази, подані учасниками справи. Клопотання про витребування і дослідження інших доказів до суду не надходило. Суд постановляє рішення на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позовні вимоги доведені та підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про право власності від 18 серпня 1993 року виданого Центральною комісією по приватизації житлового фонду ВО ПХЗ згідно розпорядження №207 від 18.08.1993 року, ОСОБА_5 і ОСОБА_2 належить на праві власності квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 44,3 кв.м. (ар.с.10-11).

Даний факт також підтверджується відповіддю КП «Кам`янське районне бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради від 30.09.2022року за №1/2/182, згідно якою зазначено, що право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_5 та ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності від 18 серпня 1993 року виданого Центральною комісією по приватизації житлового фонду ВО ПХЗ згідно з розпорядженням №207 від 18.08.1993 року (ар.с.36).

ОСОБА_4 є донькою ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про її народження (ар.с.9).

ІНФОРМАЦІЯ_8 матір ОСОБА_1 вийшла заміж за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , про що свідчить свідоцтво про укладення шлюбу серія НОМЕР_1 виданого 25.03.1972 року м. Степногорська Целіноградської області КазРСР, актовий запис №81 від 25.03.1972 року (ар.с.9).

Згідно з копією свідоцтва про право на спадщину за законом НРО 383437 від 15.11.2021 року, ОСОБА_1 прийняла спадщину за законом після померлої матері, яка складається з 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 (ар.с.14).

Відповідно до копії свідоцтва про смерть (ар.с.13) ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до копії спадкової справи №755/2021, заведеної після померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_2 , спадкова справа була заведена за заявою ОСОБА_1 на підставі її заяви від 06 серпня 2021 року, разом з цим постановою державного нотаріусу Першої Кам`янської державної нотаріальної контори Шаройко В.К. було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з не підтвердженням родинних відносин (ар.с.55). Інші особи з заявами про прийняття спадщини не зверталися, свідоцтво про право на спадщину нікому не видавалось, заповіту не існує (ар.с.44-56).

Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи № 4760 виданої 28.09.2019 року ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 з 15 травня 2007 року по теперішній час (ар.с.7).

Відповідно до довідки № 001171828 від 18.05.2022 р. про склад сім`ї, виданої ТОВ «Абонент ХХІ», за адресою: АДРЕСА_2 зареєстровані: ОСОБА_1 , з 15.05.2007 р., та ОСОБА_6 , з 22.10.1996 р. (ар.с.8).

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Підстави набуття права власності визначені Главою 24 ЦК України. Відповідно до норм ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів та вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 344 ЦК України встановлено, що однією з підстав набуття права власності є набувальна давність. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду.

Набувальна давність визначається, як засіб закріплення майна за суб`єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі.

Зі змісту ст. 344 ЦК України випливає, що у випадку, якщо є всі підстави вважати, що власник майна тривалий час не виявляє наміру визнати певну річ своєю, він погодився з її втратою - вона може бути визнана власністю фактичного добросовісного володільця. Інститут набувальної давності є одним із первинних способів виникнення права власності, тобто такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ - не базується на попередній власності та відносинах правонаступництва, а базується на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 ЦК України, а саме: тривалого, добросовісного, відкритого та безперервного володіння майном як своїм власним. Тривалість володіння передбачає, що має закінчиться визначений у Кодексі строк, що розрізняється залежно від речі (рухомої чи нерухомої), яка перебуває у володінні певної особи, і для нерухомого майна складає десять років. Добросовісне володіння означає, що особа не знала і не повинна була знати, що володіє річчю незаконно. Тому встановлення добросовісності залежить від підстав набуття майна. Відкритість та безперервність володіння теж є необхідними умовами для набуття права власності за набувальною давністю і означають, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, а також те, що протягом означеного в законі строку володілець не вчиняв дій, що свідчили б про визнання ним обов`язку повернути річ власнику, а також йому не пред`являвся правомочною особою позов про повернення майна.

Згідно зі статтею 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито та безперервно володіти нерухомим майном протягом 10 років набуває право власності на це майно за набувальною давністю.

Відповідно до п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, правила статті 344 про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим кодексом - з 1 січня 2001 року.

Згідно п. 9, 11, 13, 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», особа яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається.

Крім цього, враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК.)

Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК України, а також частини четвертої статті 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади.

У статті 6 Європейської конвенції з прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а за ст. 13 на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.

Стаття 1 Протоколу №1 до Європейської конвенції про захист прав і основних свобод людини гарантує право на вільне володіння своїм майном: «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права».

У рішенні від 30 листопада 2004 року у справі «Case of Oneryildis v. Turkey» (справа відкрита за заявою № 48939/99 та розглянута Великою палатою) Європейський суд визнав, що поняття «майно» охоплює не лише річ, яка реально існує (матеріальна складова), але також стосується засобів право домагання (юридична складова), включаючи право вимоги, відповідно до якого особа може стверджувати, що вона має принаймні «законне сподівання» стосовно ефективного здійснення права власності.

Пунктом 21 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Федоренко проти України» від 30 червня 2006 року визначено, що відповідно до прецедентного права органів, що діють на підставі Конвенції, право власності може бути «існуючим майном» або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймні «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності.

Оскільки ОСОБА_1 відкрито заволоділа 1/2 частиною квартири АДРЕСА_1 , що належала померлому ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_2 , та враховуючи те, що доводи позивача належним чином підтверджені у судовому засіданні, вони ґрунтуються на вимогах закону, тому позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Керуючись ст. 12, 13, 81, 82, ст. 263, 264, 265, 268, 352, 354 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Територіальної громади міста Кам`янське в особі Кам`янської міської ради про визнання права власності за набувальною давністю,- задовольнити в повному обсязі.

Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ), право власності за набувальною давністю на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , яка залишилась після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 .

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя І.М. Юрченко