РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

31.05.2022 року м.Львів

Франківський районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді Величка О.В.

при секретарі судового засідання Старух Ю.М.,

з участю позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 ) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачі звернулися до Франківського районного суду м. Львова із позовною заявою до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування своєї позиції зазначають, що в 2006 роцi, згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» була приватизована квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Вiдповiдно до свідоцтва про право власності № НОМЕР_1 вiд 03.07.2006 року в результаті приватизації дана квартира належала на праві спільної сумісної власності таким громадянам: ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_6 . ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер, а його частку успадкувала за законом його мати ОСОБА_4 (свідоцтво про право на спадщину за законом № 2-839 видане 11.10.2019 року). 26.12.2020 року ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 уклали договір (зареєстрований в реєстрі за № 2754) про змiну виду права спільної сумісної власності 4/5 часток на спільну часткову власність, визначаючи кожному співвласнику 1/5 частку у вищевказаній квартирі. В результаті укладення даного договору ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 належали по 1/5 частки у вищевказаній квартирі, а ОСОБА_4 2/5 чaстки. 30.12.2020 року ОСОБА_3 подарував належну йому 1/5 частку квартири своiй дочці ОСОБА_2 (договір дарування 1/5 частки квартири від 30.12.2020 року, реєстраційний № 2799). ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_4 . Згідно заповіту належну ОСОБА_4 2/5 часток квартири успадкувала ОСОБА_2 , яка є онукою спадкодавця (свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 02.12.2021 року зареєстровано в реєстрi № 3977). Таким чином, станом на сьогоднi квартира АДРЕСА_2 належить на праві ОСОБА_11 власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Згідно довідки про склад сім`ї, виданоi ЛКП «Львівський ліхтар», вiд 23.09.2021 року № 2463 в квартирi АДРЕСА_2 зареєстрованi громадяни: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована з 12.04.1970 року; дочка - ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрована з 30.08.2001 року; колишнiй чоловік - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрований з 21.08.1987 року. Однак, ОСОБА_3 уже більше 20 років не проживає в даній квартирі без поважних причин, про що представниками обслуговуючої організації ЛКП «Львівський ліхтар» складено відповідні акти вiд 23.09.2021 року, від 07.10.2021 року та вiд 21.10.2021 року. Вiдповiдач не проживає в даній квартирі, не сплачує комунальні платежі, в утриманнi житла участi не бере, особистих речей в квартирі не має і взагалі квартирою не цікавиться. Перешкоди в користуваннi жилим примiщенням вiдповiдачу не чинились. Факт реєстрації вiдповiдача порушує право позивачів на вiльне розпорядження і користування майном, зокрема вони позбавлені можливості оформити субсидію. Відтак, просять визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 31.03.2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі.

Позивачі в судовому засіданні вимоги позовної заяви підтримали повністю, надали пояснення, аналогічні викладеним в останній, просили позов задовольнити. Водночас позивач ОСОБА_2 вказала, що її батько - відповідач ОСОБА_3 більше 20 років не проживає у квартирі АДРЕСА_2 , з матір`ю розлучився, з 2005 року має нову сім`ю, зареєстрував новий шлюб з ОСОБА_15 , змінивши прізвище з " ОСОБА_16 " на " ОСОБА_17 ". Впродовж тривалого часу, а можливо й досі, відповідач проживав з новою сім`єю у АДРЕСА_3 , про що надавав позивачам відповілдні акти з ЛКП "Снопківське", останій раз такі акти надавав у 2018 році для оформлення позивачами житлової субсидії. Попри те, що ОСОБА_3 проживав в іншому житлі, з місця реєстрації він знімався, жодних пояснень щодо причин цього не наводив. Де на даний час проживає відповідач позивачам невідомо, оскільки він із колишгьою сім`єю не спілкується, за місцем реєстрації відсутній і туди не повертається. Позивач ОСОБА_2 востаннє бачила свого батька ОСОБА_3 у грудні 2020 року, коли той оформляв дарування їй 1/5 частки квартири АДРЕСА_2 . З того часу відповідач не являється співвласником вказаного помешкання і його долею не цікавиться.

Відповідач в судові засідання не з`явився, хоча належним чином, неодноразово повідомлялася про час та місце проведення останніх, причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не надав. Згідно з відомостями відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУДМС України у Львівській області зареєстрованим місцем проживання відповідача ОСОБА_3 є: АДРЕСА_1 . За цією адресою відповідачеві неодноразово надсилалася судові повістки про виклик до суду, однак, такі повернуті на адресу суду із зазначенням причини повернення «адресат відсутній». Відповідно до ч. 1 ст. 131 ЦПК України у разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Згідно з п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. З урахуванням наведеного та беручи до уваги положення п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України відповідач ОСОБА_3 вважається належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи.

На підставі наявних у справі доказів суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України.

Заслухавши пояснення позивачів, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

Судом встановлено, що власниками квартири за адресою: АДРЕСА_1 є позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Відповідно до договору дарування 1/5 частки квартири від 30.12.2020 року відповідач ОСОБА_3 подарував 1/5 частку зазначеної квартири у дар ОСОБА_2 .

Відповідно до довідки з місця проживання про склад сім`ї і прописки № 2463 від 23.09.2021 року у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованіОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

Як вбачається із актів ЛКП «Львівський ліхтар» від 23.09.2021 року, 07.10.2021 року, 21.10.2021 року, ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 , не проживає більше 20 років.

Водночас відповідно до акта №247 від 10.10.2018 року, виданого ЛКП "Снопківське", ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_3 . За вказаною адресою згідно довідки ЛКП "Снопківське" №4416 від 10.10.2018 року проживає згідно реєстрації ОСОБА_15 , з якою відповідач ОСОБА_3 01.07.2005 року зареєстрував шлюб (свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_2 ). Наведене свідчить про те, що доводи позивача ОСОБА_2 про тривале проживання відповідача ОСОБА_3 з новою сім`єю поза місцем його реєстрації є обгрунтованими та підтверджені належними і допустимими доказами. Інших відомостей про фактичне місце проживання відповідача на даний час немає.

Згідно з ч. 3 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням, інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до змісту норм ст. ст.1,6,9,61 ЖК України, ст. 29 ЦК України місцем постійного проживання особи є жиле приміщення, в якому особа постійно проживає, має передбачені ст. 64 ЖК України права користування цим приміщенням і на яке за особою зберігається це право й у разі тимчасової відсутності.

Згідно з ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку.

Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. В разі відсутності особи понад встановлений строк, жиле приміщення не зберігається і особи можуть бути визнанні такими, що втратили право на користування житловим приміщенням.

Згідно з п.10 постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування Житлового кодексу України", у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 Житлового кодексу України), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що відповідач відсутній за місцем своєї реєстрації понад встановлені законодавством строки, не проживає понад встановлені строки в житловому приміщенні, судом не встановлено домовленості між ним і власниками житла щодо порядку користування квартирою і, залишаючись зареєстрованим у спірному домоволодінні, перешкоджає позивачам у здійсненні їх законних прав, в том у а тому, відповідача слід визнати таким, що втратив право користування квартирою за адресою: АДРЕСА_1 .

Встановлені судом обставини повністю підтверджуються дослідженими в судовому засіданні доказами.

З огляду на це суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення.

Враховуючи наведене та на підставі ст.ст. 12, 81, 141, 258, 259, 263-265, 280-282, 352, 354 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 ) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, - задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржене позивачем до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП - НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 .

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП - НОМЕР_4 , АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП - НОМЕР_5 , АДРЕСА_1 .

Суддя Величко О.В.