ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2022 року

м. Черкаси

Справа № 711/6223/21
Провадження № 22-ц/821/1484/22
категорія: 304070000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої: Карпенко О.В.

суддів: Бородійчука В.Г., Василенко Л.І.

за участю секретаря: Мунтян К.С.

учасники справи:

позивач: Публічне акціонерне товариство «Черкаське хімволокно» в інтересах ВП «Черкаська ТЕЦ»

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Черкаське хімволокно» в особі Відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ» на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 06 вересня 2022 року (ухваленого під головуванням судді Скляренко В.М. в приміщенні Придніпровського районного суду м. Черкаси) у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Черкаське хімволокно» в особі Відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за оплату житлово-комунальних послуг,-

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2021 року ПАТ «Черкаське хімволокно» в інтересах ВП «Черкаське ТЕЦ» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за спожиту теплову енергію.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ПрАТ «Черкаське хімволокно» в особі ВП «Черкаська ТЕЦ» на підставі ліцензії забезпечує тепловою енергією населення, організації та підприємства всіх форм власності у м. Черкаси. Надання послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання в будинку АДРЕСА_1 здійснюється ВП «Черкаська ТЕЦ» ПрАТ «Черкаське хімволокно». Оскільки, в будинку АДРЕСА_1 встановлений будинковий лічильник загального обліку теплопостачання, то відповідно до п. 12 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою КМУ від 21.07.2005 року № 630, у разі встановлення будинкових засобів обліку теплової енергії споживач оплачує послуги згідно з їх показаннями пропорційно опалювальній площі (об`єму) квартири.

У період до встановлення будинкового лічильника обліку теплопостачання в будинку нарахування за послугу здійснювалося згідно п.п.40-49 Правил надання послуг централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води, водовідведення, затверджених постановою КМУ від 21.07.2005р. №630, а саме, у разі відсутності будинкових засобів обліку теплової енергії споживач оплачує послуги пропорційно опалювальній площі (об`єму) квартири та з урахуванням температури повітря зовнішнього середовища.

Лічильник обліку гарячого водопостачання в квартирі АДРЕСА_1 відсутній, тому згідно п.21 вищевказаних правил плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання на одну зареєстровану особу. На сьогоднішній день постачання гарячої води у дану квартиру не припинено, трубопровід не опломбовано.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових права на нерухоме майно № 271465204 від 20.08.2021 року відповідачка ОСОБА_1 є єдиним власником вищевказаної квартири.

Згідно інформації Управління з питань державної реєстрації ЧМР №10732-01-10 від 25.05.2021 року відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 .

Також, зазначає позивач, договір з відповідачами про надання житлово-комунальних послуг не укладався, однак, його відсутність не може бути підставою для звільнення споживачів (відповідачів) від оплати наданих послуг у повному обсязі.

Відповідачі, фактично споживаючи послуги, не надсилали позивачу жодних скарг чи претензій щодо наявності послуг, якості чи кількості їх надання. Це свідчить про те, що позивач надавав відповідачам житлово-комунальні послуги належним чином, а саме: якісно, своєчасно та у повному обсязі.

Позивач вказує, що починаючи з січня 2013 року відповідачі не в повному обсязі вносили плату за отримані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 01.08.2021 року складає 46 151, 44 грн.

Позивач зазначає, що вже звертався до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення із ОСОБА_2 заборгованості за надані послуги.

Судовим наказом Придніпровського районного суду м. Черкаси від 06.03.2017 року з ОСОБА_2 стягнута заборгованість на користь ПрАТ «Черкаське хімволокно», в особі Відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ», станом на 01.02.2017 року в розмірі 19 768, 54 грн.

В зв`язку з вищевикладеним, з ОСОБА_2 підлягає до стягнення борг за період з 01.02.2017 року по 01.08.2021 року в сумі 26382, 90 грн., а також 3% річних та інфляційні за період з 01.02.2017 року по 01.08.2021 року в сумі відповідно 10 342, 39 грн. та 4409, 25 грн.

Інші відповідачі мають солідарний обов`язок по оплаті заборгованості за весь період прострочення.

Враховуючи вищенаведене, позивач просив суд: стягнути з ОСОБА_2 на користь ПрАТ «Черкаське хімволокно», в особі ВП «Черкаська ТЕЦ» заборгованість за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання за період з 01.02.2017 року по 01.08.2021 року у розмірі 26382, 90 грн., інфляційну складову боргу 10342, 39 грн., 3% річних 4409,25 грн., а всього 41134, 54 грн.

Також просив стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь ПрАТ «Черкаське хімволокно», в особі ВП «Черкаська ТЕЦ», заборгованість за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання за період з 01.01.2013 року по 01.08.2021 року в розмірі 46151, 44 грн., інфляційну складову боргу 30910, 99 грн., 3% річних 8754, 27 грн., а всього 85816, 70 грн.

Вирішити питання про судовий збір.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 06 вересня 2022 року позовні вимоги ПрАТ «Черкаське хімволокно», в особі ВП «Черкаська ТЕЦ» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за оплату житлово-комунальних послуг - задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ПрАТ «Черкаське хімволокно», в особі ВП «Черкаська ТЕЦ» заборгованість за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, станом на 01.08.2021 року, в сумі 26382, 90 грн., інфляційні збитки в сумі 4065,32 грн. та три відсотки річних в розмірі 1855, 19 грн., а всього - 32 303, 41 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПрАТ «Черкаське хімволокно», в особі ВП «Черкаська ТЕЦ» судовий збір в розмірі 594, 22 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь ПрАТ «Черкаське хімволокно», в особі ВП «Черкаська ТЕЦ» судовий збір в розмірі в розмірі по 427, 24 грн. з кожної.

Рішення суду мотивовано, зокрема, тим, що відповідачі отримують послуги з централізованого опалення та підігріву води, але всупереч вимогам чинного законодавства не здійснюють їх належну оплату, від оплати в повному обсязі ухиляються, що сприяє накопиченню боргу та порушує права та законні інтереси позивача, з відмовою від отримання послуг до позивача не зверталися, а тому з відповідачів в солідарному порядку підлягає стягненню за період з 01.02.2017 року по 01.08.2021 року заборгованість в розмірі 26382,90 грн., інфляційна складова боргу в розмірі 4065,32 грн., 3% річних в розмірі 1855,19 грн., а всього 32303,41 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

У жовтні 2022 року представник ПрАТ «Черкаське хімволокно» в особі ВП «Черкаська ТЕЦ» - Лекіашвілі В. подав до апеляційного суду скаргу, в якій просив повністю скасувати рішення Придніпровського районного суду Черкаської області від 06 вересня 2022 року як постановлене при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для правильного вирішення спору по суті, із неправильним застосуванням норм матеріального права та із порушенням норм процесуального права і ухвалити нове, яким солідарно стягнути на користь позивача з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 заборгованість в сумі 46151,44 грн. за отриманні комунальні послуги (а саме 21284,47 грн. за опалення та 24866,97 грн. за гаряче водопостачання) за період з 01.02.2017 року по 01.08.2021 року, а також інфляційну складову боргу за період з 01.02.2017 року по 01.08.2021 року в сумі 10342,39 грн. та 3% річних - 4409,25 грн.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції порушив норми процесуального права щодо принципів повноти та всебічності розгляду справи, а також норми матеріального права, частково задовольнивши позовні вимоги позивача.

Суд не дослідив належним чином лист-розрахунок по особовому рахунку № НОМЕР_1 та невірно розрахував суму боргу, яка підлягає до стягнення, не перевіривши належним чином всі обставини справи.

Як наслідок, судом першої інстанції невірно було пораховано суми інфляційних та 3 % річних за період з 01.02.2017 року по 01.08.2021 року.

Згідно ст. 625 ЦК України, нарахування інфляційних та 3 % річних здійснюються на кожну суму простроченої заборгованості помісячно, тому інфляційна складова боргу за період з 01.02.2017 року по 01.08.2021 року складає 10342,39 грн., а 3 % річних - 4409,25 грн.

Відзив на апеляційну скаргу.

У відзиві на апеляційну скаргу, представники відповідачів - адвокат Погасій С.М. та адвокат Колотило Л.М. просили залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення без змін, мотивуючи тим, що судом першої інстанції було вірно застосовано як норми процесуального, так і матеріального права, в повному обсязі з`ясовано обставини, що мають значення для правильного вирішення спору, доведено та всебічно обґрунтовано їх в своєму рішенні, надано належну юридичну оцінку всім доказам, ґрунтуючись на повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

ПрАТ «Черкаське хімволокно», в особі ВП «Черкаська ТЕЦ» на підставі відповідної ліцензії і рішень Черкаської міської ради № 520 від 24.05.2000 року та № 1480 від 31.10.2007 року забезпечує тепловою енергією населення, організації та підприємства всіх форм власності у місті Черкаси.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 271465204 від 20.08.2021 року, з 28.04.2004 року одноосібним власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору дарування є відповідачка ОСОБА_1 (а.с. 16).

Крім того, відповідно до відомостей відділу реєстрації місця проживання Управління з питань державної реєстрації Черкаської міської ради від 06.10.2021 року, що надійшли на адресу суду 13.10.2021 року, відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 з 11.12.2002 року по теперішній час, а відповідачка ОСОБА_3 з 28.05.2004 року (а.с. 47).

З листа-розрахунку о/р НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 вбачається, що за період з січня 2013 року по 01.08.2021 року відповідачі мають заборгованість перед ВП «Черкаська ТЕЦ» ПрАТ «Черкаське хімволокно» за надані їм послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання в загальній сумі 46151, 44 грн., а за період з 01.02.2017 року по 01.08.2021 року в загальній сумі 26382,90 грн., оскільки оплата послуг за вказаний період ними проводилась не своєчасно та не в повному обсязі.

Мотивувальна частина

Позиція Апеляційного суду

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів з розгляду цивільних справ дійшла висновку, що апеляційна скарга ПрАТ «Черкаське хімволокно» в особі ВП «Черкаська ТЕЦ» не підлягає до задоволення, виходячи із наступного.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява № 8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01). Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі №668/13907/13-ц).

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За ч. 2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Однією з основних засад судочинства, визначених п.8 ч.3 ст. 129 Конституції України є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду.

Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач, посилався на ту обставину, що відповідачі отримують послуги з централізованого опалення та підігріву води, проте всупереч вимогам законодавства не здійснюють їх оплату в повному обсязі, що спричинило накопиченню боргу. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживачів від оплати послуг у повному обсязі.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ч.3 ст. 9 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» дієздатні особі, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Таким чином, відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 з 11.12.2002 року, а відповідач ОСОБА_3 з 28.05.2004 року є споживачами послуг по централізованому опаленню та гарячому водопостачанню, які надаються позивачем у вказану вище квартиру та зобов`язані в силу положень чинного законодавства здійснювати щомісячні оплати за фактичне користування ними.

У відповідності до ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.

Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Згідно з ч. 3 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Отже, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, з яким погоджується і колегія суддів, що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 мають нести солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг, в тому числі і оплати послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання нарівні із власником квартири, в якій вони зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , - ОСОБА_1 .

Згідно з частиною шостою статті 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Частиною першою статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Такому праву відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом

Таким чином, згідно із зазначеними нормами Закону, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Відповідно до статті 67 Житлового кодексу Української РСР (далі - ЖК Української РСР) плата за комунальні послуги береться за затвердженими в установленому порядку тарифами.

У пункті 10 постанови Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» визначено, що споживач зобов`язаний вносити щомісячну плату за надані послуги згідно встановлених тарифів.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач зазначив, що починаючи з січня 2013 року відповідачами не в повному обсязі оплачувалися послуги за централізоване опалення, гарячого водопостачання, внаслідок чого станом на 01.08.2021 року утворилася заборгованість в сумі 46151,44 грн.

Звертаючись до суду позивач просив стягнути борг за спожиту теплову енергію, посилаючись на лист - розрахунок по о/р № НОМЕР_1 , за адресою АДРЕСА_1 .

З листа-розрахунку о/р НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 вбачається, що за період з січня 2013 року по 01.08.2021 року відповідачі мають заборгованість перед ВП «Черкаська ТЕЦ» ПрАТ «Черкаське хімволокно» за надані їм послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання в загальній сумі 46151 грн. 44 коп., а за період з 01.02.2017 року по 01.08.2021 року в загальній сумі 26382 грн. 90 коп., оскільки оплата послуг за вказаний період ними проводилась не своєчасно та не в повному обсязі.

Разом з тим, при розгляді справи, суд першої інстанції врахував і те, що 06.03.2017 року Придніпровським районним судом м. Черкаси був винесений судовий наказ у справі №711/1494/17 про стягнення із ОСОБА_2 (однієї із споживачів послуг, які надавалися за вищевказаною адресою) на користь ПрАТ «Черкаське хімволокно», яке діє в інтересах ВП «Черкаська ТЕЦ», правонаступником якого є Приватне акціонерне товариство «Черкаське хімволокно», заборгованості за спожиту теплову енергію (централізоване опалення та гаряче водопостачання), яка існувала станом 01.03.2017 року в загальній сумі 19 768, 54 грн., тобто за період з 01.01.2013 року по 01.02.2017 року.

Судом першої інстанції встановлено, що вказаний судовий наказ набрав законної сили 28.03.2017 року та 18.07.2017 року був виданий представнику стягувача для пред`явлення його на примусове виконання до органів ДВС і на даний час, згідно пояснень представника позивача, вже є виконаним. Вказане також стверджується постановою державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області від 26.12.2018 року про закінчення виконавчого провадження ВП № 54813465 з виконання судового наказу у справі №711/1494/17 про стягнення із ОСОБА_2 на користь ПАТ «Черкаська ТЕЦ» боргу у сумі 20568 грн. 54 коп. (а.с. 112), а також це вбачається із самого розрахунку заборгованості, наданого позивачем (а.с. 5, 10).

Таким чином, заборгованість за адресою: АДРЕСА_1 по о/р НОМЕР_1 за період з 01.01.2013 року по 01.02.2017 року за спожиту теплову енергію в загальній сумі 19 768, 54 грн. вже була стягнута судовим рішенням (у вигляді судового наказу), яке набрало законної сили та на даний час вже виконане.

В зв`язку з вищевикладеним, суд першої інстанції прийшов до висновку, з яким погоджується і колегія суддів, що позовні вимоги в цій частині, а саме про солідарне стягнення з відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_3 заборгованості за період з 01.01.2013 року по 01.02.2017 року до задоволення не підлягають, оскільки така заборгованість за надані житлово-комунальні послуги вже стягнута на користь цього ж позивача із іншого споживача цих же послуг у повному обсязі, і відповідно повторне її стягнення, хоча й із інших відповідачів, є не можливим, оскільки в такому випадку плата за одні і ті ж послуги буде стягнута в подвійному розмірі.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції представники відповідачів заявили клопотання про застосування строків позовної давності.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (частина третя статті 267 ЦК України).

В Україні визнається і діє принцип верховенства права (частина перша статті 8 Конституції України). Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України в редакції, чинній на час розгляду справи Великою Палатою Верховного Суду).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України

Одним з елементів верховенства права є дотримання прав людини, зокрема права сторони спору на представлення її позиції та права на справедливий судовий розгляд (пункти 41 і 60 Доповіді «Верховенство права», схваленої Венеційською Комісією на 86-му пленарному засіданні, м. Венеція, 25-26 березня 2011 року).

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Ідея справедливого судового розгляду передбачає здійснення судочинства на засадах рівності та змагальності сторін.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Частинами першою, п`ятою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Позовна давність відповідно до частини першої статті 260 ЦК України обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу.

Відповідно до частин 1 та 3 статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

З даним позовом позивач звернувся до суду 28.09.2021 року. З розрахунку заборгованості по о/р НОМЕР_1 вбачається, що відповідачами вносилася оплата за надані їм послуги централізованого опалення за період з 01.02.2017 року по 01.08.2021 року лише тричі, а саме: за централізоване опалення у травні 2019 року в сумі 1 000 грн. (при відсутності нарахування до оплати за цей місяць) та у грудні 2018 року у розмірі 20598 грн. 54 коп. (при нарахуванні до оплати за цей місяць 1551 грн. 10 коп.), за гаряче водопостачання у січні 2019 року у розмірі 23708 грн. 02 коп. (при нарахуванні до оплати за цей місяць 737 грн. 01 коп.), тобто відповідачами за вказаний період борг частково сплачувався і відповідні оплати були значно більшими, ніж нараховані до оплати, в тому числі і більшими ніж стягнута вищевказаним судовим наказом загальна сума боргу, тому відповідними оплатами строк позовної давності до вимог про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання переривався.

А тому, враховуючи вищевказані оплати, які переривали строк позовної давності, підстав для застосування наслідків пропуску строку позовної давності до заборгованості за вищевказаний період немає.

За таких підстав, суд прийшов до обгрунтованого висновку про солідарне стягнення із відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ПрАТ «Черкаське хімволокно», в особі Відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ» Приватного акціонерного товариства «Черкаське хімволокно» заборгованості за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання за період з 01.02.2017 року по 01.08.2021 року в сумі 26382, 90 грн.

Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідачів інфляційних та 3 % річних, колегія суддів зазначає наступне.

Положеннями ст. ст. 526, 530 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Як зазначено у ст. 610 ЦК України, - порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до положень ст. 611 ЦК України, - уразі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.

Частиною 1 статті 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Стаття 625 ЦК України розміщена в розділі «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, відтак визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань, незалежно від підстав їх виникнення (наведену правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц).

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач у справі звернувся до суду з даним позовом 28.09.2021 року та просив, крім іншого, стягнути із відповідачів інфляційні втрати та 3% річних за період з 01.02.2017 року по 01.08.2021 року.

Оскільки інфляційні втрати та 3% річних мали нараховуватися позивачем та сплачуватися відповідачами також щомісячно від простроченої суми, але не сплачувалися оскільки таких вимог до відповідачів не пред`являв сам позивач, і з даним позовом він звернувся до суду 28.09.2021 року, тому, відповідно, підлягають до застосування вимоги ст. 267 ЦК України (наслідки спливу строку позовної давності).

За таких підстав, до стягнення з відповідачів на користь позивача підлягають інфляційні та три проценти річних за період з 28.09.2018 року по 01.08.2021 року (в межах пред`явлених вимог), тобто в межах трирічного строку позовної давності, а саме: інфляційні збитки в сумі 4065, 32 грн. та три відсотки річних в розмірі 1855, 19 грн.

Згідно ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Крім того ч. 2 ст. 13 ЦПК України, яка регламентує диспозитивність цивільного судочинства, визначено, що збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ч. 7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумнів у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен врахувати як положення статті 43 ЦПК щодо зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи.

Виходячи з принципу змагальності цивільного процесу, сторони повинні подати всі докази на підтвердження своєї позиції у суді першої інстанції.

У силу принципу змагальності сторони та інші особи, які беруть участь у справі, з метою досягнення рішення на свою користь зобов`язані повідомити суду істотні для справи обставини, надати суду докази, які підтверджують або спростовують ці факти, а також вчиняти процесуальні дії, спрямовані на те, щоб переконати суд у необхідності постановлення бажаного для них рішення.

Гарантіями реалізації принципу змагальності є відповідальність за неподання доказів до суду.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

У відповідності до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не містять підстав для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції, яке є законним і обґрунтованим, ухваленим з додержанням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки колегія суддів дійшла висновку про залишення рішення суду першої інстанції без змін, питання про розподіл судових витрат не вирішується.

Керуючись ст.ст.258, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Черкаське хімволокно» в особі Відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ» - залишити без задоволення.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 06 вересня 2022 року (ухваленого під головуванням судді Скляренко В.М. в приміщенні Придніпровського районного суду м. Черкаси) у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Черкаське хімволокно» в особі Відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за оплату житлово-комунальних послуг - залишити без змін.

Судові витрати, понесені у зв`язку із переглядом справи в суді апеляційної інстанції - залишити за особою, яка подала апеляційну скаргу.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в порядку та за умов, визначених ЦПК України.

Головуюча О.В. Карпенко

Судді В.Г. Бородійчук

Л.І. Василенко