Справа № 523/4255/16-ц
Провадження №2/523/344/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" грудня 2022 р. м.Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси, в складі:

головуючого судді Малиновського О.М.

за участю секретаря Славинського А.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду № 15, у місті Одеса цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору дарування,

ВСТАНОВИВ

І . Зміст вимог та заперечень учасників справи.

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовними вимогами в яких просила визнати недійним договір дарування кв. АДРЕСА_1 , який був укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю.

Мотивуючи позовні вимоги позивач зазначила, що ОСОБА_3 , який є її батьком, помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вона звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, та дізналась, що вказана квартира була подарована ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 . Позивач стверджувала, що спірний договір дарування був підписаний іншою особою, а не ОСОБА_3 .

До призначення розгляду справи по суті, після отримання судом висновку почеркознавчої експертизи, ОСОБА_1 змінила підстави заявленого позовну. На її думку, спірний договір дарування є недійсним, так як на момент його укладання ОСОБА_3 перебував під впливом тяжкої хвороби, а відтак не розумів значення своїх дій та не міг ними керувати. За твердженнями ОСОБА_1 відповідачка ОСОБА_2 не є близькою особою до їх родини, що додатково підтверджує, що вона скористалась безпорадним станом її батька. З дня підписання договору дарування і до смерті ОСОБА_3 відповідачка не з`являлась до подарованої їй квартири. Посилаючись на вказані обставини просить задовольнити її позовні вимоги.

ОСОБА_2 направила до суду заперечення проти позову, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог посилаючись на те, що вона з 1990р. проживала з ОСОБА_3 в цивільному шлюбі. Весь цей час вона разом з ним проживала в спірній квартирі. У січні 2015р. ОСОБА_3 був госпіталізований, у нього був виявлений інсульт. Після виписки з лікарні вони проживали у її батьків, після, вони переїхали до квартири. Стан його здоров`я поліпшувався. У 2015р. ОСОБА_3 самостійно прийняв рішення та подарував їй спірну квартиру. У серпні 2015р. вона уклала з ним шлюб. За твердженнями ОСОБА_2 її чоловік розумів значення своїх дій та міг ними керувати.

ІІ. Клопотання та інші процесуальні рішення в справі.

Ухвалою судді від 30.03.2016р. було відкрито провадження у справі.

Ухвалою суду від 30.03.2016р. було задоволено клопотання позивача та вжиті заходи забезпечення позовних вимог, шляхом накладання арешту на кв. АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 27.04.2016р. за клопотанням представника позивачки судом була витребувана історія хвороби ОСОБА_3 .

Ухвалою суду від 22.08.2016р. за клопотанням представника позивача, з метою призначення та проведення почеркознавчої експертизи, судом з установ та організацій були витребуванні оригінали документів з підписом та почерком ОСОБА_3 .

Ухвалою суду від 22.09.2016р. з медичної установи була витребувана медична документація ОСОБА_3 , а також з відділу ДРАЦС оригінали заяв про реєстрацію шлюбу.

Ухвалою суду від 25.10.2016р. судом була призначена посмертна почеркознавча експертиза. Провадження у справі було зупинено на строк проведення експертного дослідження.

15.08.2017р. до суду був надісланий висновок судової посмертної почеркознавчої експертизи.

Ухвалою суду від 16.08.2017р. було поновлено провадження у справі з призначенням розгляду справи.

26.09.2017р. ОСОБА_1 уточнила позовні вимоги та змінила підстави заявленого позову.

Ухвалою суду від 10.10.2017р. судом була призначена посмертна комплексна судова медично-психологічна експертиза. Провадження у справі було зупинено.

У зв`язку з поверненням матеріалів справи з експертної установи внаслідок несплати рахунку за проведення експертного дослідження, ухвалою суду від 21.02.2018р. було поновлено провадження у справі.

Ухвалою суду від 13.03.2018р. матеріали справи були направлені до експертної установи для продовження виконання ухвали суду від 10.10.2017р. Провадження у справі було зупинено.

За апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу суду від 13.03.2018р. матеріали цивільної справи були направлені до апеляційного суду Одеської області.

Постановою апеляційного суду Одеської області від 25.09.2018р. ухвала суду від 13.03.2018р. була залишена без змін.

Після повернення матеріалів справи з апеляційного суду Одеської області, судом 31.10.2018р. справу було направлено до експертної установи для проведення експертизи.

В зв`язку з наданням висновку експертизи, який надійшов до суду 20.08.2019р., ухвалою суду від 02.09.2019р. було поновлено провадження у справі.

Ухвалою суду від 18.10.2019р. було задоволено клопотання відповідачки ОСОБА_2 та призначена повторна посмертна судово-психіатрична експертиза. Провадження у справі було зупинено.

За апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу суду 18.10.2019р., матеріали цивільної справи були направлені до Одеського апеляційного суду.

Постановою Одеського апеляційного суду від 12.03.2020р. ухвала суду від 18.10.2019р. була залишена без змін.

Після надходження матеріалів справи з Одеського апеляційного суду, матеріли цивільної справи були направлені до експертної установи для продовження виконання ухвали від 18.10.2019р.

30.08.2021р. до суду надійшов висновок повторної посмертної судово-психіатричної експертизи.

Ухвалою суду від 02.09.2021р. провадження у справі було поновлено з призначенням розгляду справи за участю сторін.

За клопотанням сторін по справі, судом 11.11.2021р. була витребувана інформація про підтвердження або спростування відомостей про проходження консультативного огляду ОСОБА_3 та надання відповідних рекомендацій у 2015р. лікарем ОСОБА_4 .

У зв`язку з ненадходженням витребуваної судом інформації розгляд справи з 31.01.2022р. було відкладено.

19.09.2022р. до суду надійшла відповідь від лікаря ОСОБА_5 .

Внаслідок запровадження на території України воєнного стану з 24.02.2022р. розгляд справи неодноразово відкладався за клопотанням відповідачки, яка виїхала за межі країни, за клопотанням представника позивачки, внаслідок оголошеної повітряної тривоги, а також внаслідок відсутності електропостачання в суді.

ІІІ. Позиції сторін.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила задовольнити. В призначене судове засідання на 19.12.2022р. позивач не з`явилась, від її представника адвоката Сухецької С.М. до суду надійшла заява про проведення розгляду справи за їхньої відсутності.

Відповідачка в судовому засіданні вважала, що пред`явлені позовні вимоги є безпідставними, просила відмовити у їх задоволенні. В призначене судове засідання на 19.12.2022р. не з`явилась. Від її представника адвоката Шиєнкова Я.Є. до суду надійшло клопотання про відкладання розгляду справи. Приймаючи до уваги, що клопотання представника відповідачки було залишено без задоволення, звертаючи увагу на строки розгляду даної цивільної справи та стадію розгляду справи, зокрема з урахуванням надання пояснень сторонами по справі, допиту свідків, дослідження всіх доказів по справі, у тому числі трьох судових експертиз, суд вирішив проводити розгляд справи за відсутності сторін.

ІV. Фактичні обставини встановлені судом.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 (т.1 а.с.31).

На час смерті ОСОБА_3 був зареєстрований та проживав за адресою: АДРЕСА_2 (т.1 а.с.30 оборот).

ОСОБА_3 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , шлюб між якими був зареєстрований 11.08.2015р. (т.1 а.с.33).

ОСОБА_1 , народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 та її батьками були: ОСОБА_3 , ОСОБА_6 (т.1 а.с.7).

За договором дарування від 24.03.2015р. ОСОБА_3 подарував ОСОБА_2 кв. АДРЕСА_1 . Договір дарування був посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, Чужовською Н.Ю. за реєстровим номером 553 (т.1 а.с.27-28).

Договір дарування був зареєстрований 24.03.2015р. в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (т.1 а.с.29).

За висновком судової посмертної комісійної судово-медичної експертизи №269 від 04.04.2019р., наявність захворювань та їх ускладнень у ОСОБА_3 унеможливлювало виконання ним дій, пов`язаних із усвідомлюванням складних питань. Таким чином, ОСОБА_3 по стану свого здоров`я не міг усвідомлювати значення своїх дій та не міг ними керувати внаслідок наявних у нього хвороб та їх ускладнень на момент підпису договору дарування 24.03.2015р. (т.2 а.с.47-53).

Згідно висновку повторної посмертної судово-психіатричної експертизи № 9 від 04.08.2021р. ОСОБА_3 на час укладання ним договору дарування від 24.03.2015р. страждав на стійкий, хронічний психічний розлад у вигляді судинної деменції (F 01.8.). ОСОБА_3 за своїм психічним станом, під час укладання ним договору дарування від 24.03.2015р. не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними (т.2 а.с.202-211).

За твердженнями ОСОБА_1 волевиявлення її батька ОСОБА_3 під час укладання та підписання договору дарування від 24.03.2015р. не було вільним, не відповідало його волі, а відтак такий договір слід визнати недійсним.

V. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо аргументів наведених учасниками справи.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

За змістом статей 12 та 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У статті 76 ЦПК України зазначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Частиною третьою статті 203 ЦК України встановлено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно із приписами статті 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

У контексті викладеного слід розуміти, що підставою для визнання правочину недійсним відповідно до частини першої статті 225 ЦК України, має бути встановлена судом неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Як зазначено у п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року, правила ст. 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд зобов`язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї із сторін. Справи про визнання правочину недійсним із тих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів.

Висновок про тимчасову недієздатність учасника такого правочину слід робити перш за все на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів у справі і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами, будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Підставою для визнання правочину недійсним за статтею 225 ЦК України може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Зазначена правова позиція, викладена у постановах Верховного Суду України від 28 вересня 2016 року № 6-1531цс16, від 29 лютого 2012 року № 6-9цс12 та у постанові Верховного Суду від 14 листопада 2018 року № 61-5896св18.

Згідно висновку судової посмертної комісійної судово-медичної експертизи №269 від 04.04.2019р. та за висновком повторної посмертної судово-психіатричної експертизи № 9 від 04.08.2021р. ОСОБА_3 на час укладання ним договору дарування від 24.03.2015р. страждав на стійкий, хронічний психічний розлад у вигляді судинної деменції (F 01.8.). ОСОБА_3 за своїм психічним станом, під час укладання ним договору дарування від 24.03.2015р. не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними.

Таким чином, в проведених посмертних експертизах зроблено категоричний висновок про абсолютну неспроможність ОСОБА_3 розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними в момент підписання ним договору дарування від 24.03.2015р., що само по собі є підставою для визнання оспорюваного договору дарування недійсним, з підстав передбачених ч.1 ст. 225 ЦК України.

Разом з тим, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Норми матеріального права, доведеність яких може стати підставою для визнання укладеного договору недійсним, визначають не лише юридичний склад, як підставу недійсності правочину, а також тісно пов`язані із суб`єктивною заінтересованістю особи, яка ставить питання перед судом про визнання його недійсним. Тобто, така особа повинна довести не лише юридичний склад недійсності договору, а також, що внаслідок недійсного правочину, будуть відновлені її порушені права та/або охоронювані законом інтереси.

Пред`являючи до суду позовні вимоги ОСОБА_1 у позові зазначала, що після смерті батька, ОСОБА_3 , вона звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини та дізналась, що батько за життя подарував квартиру. Отже, ОСОБА_1 вважає, що визнання спірного договору недійсним призведе до відновлення її права на успадкування майна, після смерті ОСОБА_3 , у вигляді кв. АДРЕСА_1 .

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (ст. ст. 1216 ч.1, 1217, 1220 ч.1, 1221 ч.1, 1222 ч.1, 1223 ч.ч.1-3 ЦК України).

Згідно ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Як встановлено судом та іншого не спростовано відповідачкою, ОСОБА_1 є дочкою ОСОБА_3 , а відтак відноситься до спадкоємців першої черги після смерті її батька.

Ключовим питанням в розрізі даної цивільної справи та з урахуванням норм права, які регулюють виниклий між сторонами спір, є перш за все доведеність позивачкою порушення її спадкових прав укладеним договором дарування від 24.03.2015р., як заінтересованою особою, а визнання недійсним вказаного договору дарування буде наслідком успадкування нею спадкового майна за законом після смерті ОСОБА_3 .

При цьому заінтересованою особою слід визнавати особу, яка набуває право на спадкування за законом або за заповітом після смерті спадкодавця.

В контексті завдань цивільного судочинства (статті 2 ЦПК України) звернення до суду є способом захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб. Тому особа повинна довести (а суд - встановити), що їй належать права, свободи або законні інтереси, за захистом яких вона звернулася до суду. Права, свободи та законні інтереси, які належать конкретній особі (особам) є предметом судового захисту.

Заінтересованість повинна мати правовий характер, який виявляється в тому, що рішення суду повинно мати правові наслідки для позивача, а також повинна мати об`єктивну основу. Юридична заінтересованість не випливає з факту звернення до суду, а повинна передувати йому.

Згідно з частинами першою, третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Частиною першою статті 1269 ЦК України визначено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Таким чином, статтями 1268 та 1269 ЦК України презюмується, що у разі, коли спадкоємець постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, або якщо він не проживав та звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, то він вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він не заявив про відмову від неї протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу.

Тобто, дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем, чітко визначені у частині третій статті 1268, статтях 1269, 1270 ЦК України та не підлягають ширшому тлумаченню.

Згідно зі статтею 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Особа, яка на час відкриття спадщини не проживала разом з спадкодавцем та не звернулась із заявою про прийняття спадщини вважається такою, що не прийняла спадщину.

З переставлених суду доказів убачається, що ОСОБА_3 на час смерті був зареєстрований та проживав в кв. АДРЕСА_1 . В той же час ОСОБА_1 на час смерті ОСОБА_3 була зареєстрована та проживала за іншою адресою, а саме в кв. АДРЕСА_3 .

Будь-яких даних про те, що ОСОБА_1 у встановлені законом строки звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , позивачкою суду на протязі розгляду справи не надано. З цього приводу позивачкою та/або її представником не заявлялись клопотання про витребування такої інформації судом. Суд, в свою чергу, з урахуванням положень статей 12,13 ЦПК України, самостійно не може відшукувати докази на користь однієї із сторін.

Отже, наявні та досліджені судом докази по справі на обґрунтованість аргументів ОСОБА_1 , що вона є такою, що прийняла спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 є недоведеними та не підтверджені належними та допустимими доказами.

Таким чином, ОСОБА_1 не довела жодного втручання в її права або порушення охоронюваних законом інтересів укладеним договором дарування від 24.03.2015р., а його укладання ОСОБА_3 під час свого життя, не спричинено впливу саме на позивачку, як спадкоємця, так як вона не є такою.

Встановлення відсутності матеріально-правової заінтересованості позивачки є самостійною і достатньою підставою для відмови у задоволенні позову та не вимагає додаткового дослідження та надання оцінки доводам та аргументам, висловлених, як позивачкою у позовній заяві, так і відповідачкою у відзиві на позовну заяву. При цьому відсутність матеріально-правової заінтересованості ОСОБА_1 є підставою для відмови у задоволенні позову незалежно від правомірності чи неправомірності правочину, вчиненого спадкодавцем ОСОБА_3 під час свого життя.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що пред`явлені позовні вимоги є безпідставні, не доведені та такими, що не підлягають задоволенню у повному обсязі.

VІ. Судові витрати.

В силу статті 141 ЦПК України відмова у задоволенні позовних вимог виключає можливість вирішення питання про розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст.12,13,76,259,263-265,268,279 ЦПК України,

ВИРІШИВ

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору дарування залишити без задоволення у повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 30-ти денний строк з дня складання повного рішення суду.

Повне рішення суду складено 21 грудня 2022р.

Суддя