Єдиний унікальний номер судової справи: 225/1757/22
Номер провадження: 2/225/591/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2022 року Дзержинський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Мигалевич В.В.,

за участю секретаря Голубової О.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовною заявою представника позивача адвоката Саєнко Олександра Миколайовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 до Державного підприємства «Торецьквугілля» Міністерства енергетики України про відшкодування моральної шкоди, завданої умовами виробництва,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 через представника звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з Державного підприємства «Торецьквугілля» моральну шкоду, отриману внаслідок професійного захворювання, спричиненого умовами виробництва, у розмірі 100000,00 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що з 24 червня 1998 року Позивач, ОСОБА_1 , працював на різних посадах на шахтах ДП «Торецьквугілля», в тому числі на посадах підземного гірничого майстра та підземного гірника очисного забою 5 р., що підтверджується записами в його трудовій книжці.

07.10.2022 року він був звільнений з ВП «Шахта «Торецька» ДП «Торецьквугілля», у зв`язку з невідповідністю стану здоров`я виконуваній роботі, на підставі п. 2 ст.40 КЗпП України.

За час роботи на шахті ОСОБА_1 отримав професійні захворювання - хронічну двобічну сенсоневральну приглухуватість з помірним ступенем зниження слуху 3ст. та хронічний бронхіт 2 ст., прикореневий пневмофібіоз, ЛН 2ст., хронічне легеневе серце, СН ІІ А., про що свідчить виписка із медичної амбулаторної картки, повідомлення про хронічне професійне захворювання від 26.08.2022 року.

06.10.2022 міжрайонною травматологічною медико - соціальною експертною комісією м. Покровська Позивачу вперше за сукупністю захворювань встановлено 65% втрати працездатності та III група інвалідності з 06.10.2022 року безстроково.

Згідно з медичним висновком Центральної лікарсько-експертної комісії від 26.08.2022 року №30/770 підґрунтям для визначення професійної категорії захворювань є дані клініко-функціональних досліджень, інформація про умови праці, представлені в санітарно-гігієнічній характеристиці від 19.05.2022, згідно якої ОСОБА_1 підлягав дії несприятливих виробничих факторів (шуму, рівень якого перевищував ГДР, пилу, концентрації якого перевищували ГДК, профмаршрут).

Усі ці фактори в сукупності призвели до встановлення Позивачу професійних захворювань та встановлення ступеня втрати працездатності на рівні 65%. Ці ж обставини знайшли своє підтвердження у акті розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання складеного 09 вересня 2022 року..

У зв`язку із отриманими професійними захворюваннями стан здоров`я ОСОБА_1 суттєво погіршився, що призвело до фізичних та моральних страждань. Постійні фізичні болі призвели до порушення сну, підвищеної збудженості, і як наслідок -постійне вимушене приймання ліків. Наслідки отриманих професійних захворювань спричинили вимушені зміни у його житті, оскільки за станом здоров`я Позивач не має можливості реалізувати свої звички та бажання, інтереси та плани на майбутнє.

Наведене стало приводом для звернення позивача до суду за захистом порушеного права шляхом відшкодування моральної шкоди, заподіяної умовами виробництва, у розмірі 100000,00 грн.

Позивач та його представник до судового засідання не прибули, представник позивача ОСОБА_2 подав до суду заяву в якій просив розглянути справу за відсутності сторони позивача. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Представником відповідача до суду надано письмову заяву від 22.11.2022 про розгляд справи за його відсутності з урахуванням письмового відзиву на позов. У свою чергу, у письмовому відзиві на позов від 22.11.2022 року №1-14/871 відповідач позовні вимоги не визнає. В задоволенні позову просить відмовити з тих підстав, що позивачем не обґрунтовано наявності моральної шкоди у 100000,00 гривень, та не наведено у позові будь-яких розрахунків на підтвердження такої суми. Зазначає, що наявність у позивача професійного захворювання, у жодному разі не підтверджує: наявність моральної шкоди; причинно-слідчий зв`язок між діями (бездіяльністю) ДП «Торецьквугілля»; розмір суми відшкодування моральної шкоди, що нібито спричинена Позивачу. Незаконні дії або бездіяльність роботодавця, що спричинили моральні страждання позивача, на думку відповідача відсутні.

Дослідив наявні у справі матеріали, надав правову оцінку наявним у справі доказам, судом встановлені такі обставини та відповідні правовідносини:

з 24 червня 1998 року Позивач, ОСОБА_1 , працював на різних посадах на шахтах ДП «Торецьквугілля», в тому числі на посадах підземного гірничого майстра та підземного гірника очисного забою 5 р., що підтверджується записами в його трудовій книжці.

07.10.2022 року він був звільнений з ВП «Шахта «Торецька» ДП «Торецьквугілля», у зв`язку з невідповідністю стану здоров`я виконуваній роботі, на підставі п. 2 ст.40 КЗпП України.

За час роботи на шахті ОСОБА_1 отримав професійні захворювання - хронічну двобічну сенсоневральну приглухуватість з помірним ступенем зниження слуху 3ст. та хронічний бронхіт 2 ст., прикореневий пневмофібіоз, ЛН 2ст., хронічне легеневе серце, СН ІІ А., про що свідчить виписка із медичної амбулаторної картки, повідомлення про хронічне професійне захворювання від 26.08.2022 року.

06.10.2022 міжрайонною травматологічною медико - соціальною експертною комісією м. Покровська Позивачу вперше за сукупністю захворювань встановлено 65% втрати працездатності та III група інвалідності з 06.10.2022 року безстроково.

Згідно з медичним висновком Центральної лікарсько-експертної комісії від 26.08.2022 року №30/770 підґрунтям для визначення професійної категорії захворювань є дані клініко-функціональних досліджень, інформація про умови праці, представлені в санітарно-гігієнічній характеристиці від 19.05.2022, згідно з якою ОСОБА_1 підлягав дії несприятливих виробничих факторів (шуму, рівень якого перевищував ГДР, пилу, концентрації якого перевищували ГДК, профмаршрут).

Усі ці фактори в сукупності призвели до встановлення позивачу професійних захворювань та встановлення ступеня втрати працездатності на рівні 65%. Ці ж обставини знайшли своє підтвердження у акті розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання складеного 09 вересня 2022 року.

У зв`язку із отриманими професійними захворюваннями стан здоров`я ОСОБА_1 суттєво погіршився, що призвело до фізичних та моральних страждань. Постійні фізичні болі призвели до порушення сну, підвищеної збудженості, і як наслідок -постійне вимушене приймання ліків. Наслідки отриманих професійних захворювань спричинили вимушені зміни у його житті, оскільки за станом здоров`я Позивач не має можливості реалізувати свої звички та бажання, інтереси та плани на майбутнє.

При вирішенні цього спору, суд виходив з такого:

правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються ст. 237-1 КЗпП України, згідно з якою відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

В свою чергу, в рішенні Конституційного суду України від 08 жовтня 2008 року зазначено, що ст. 1167 ЦК України та ст. 237-1 КЗпП України застрахованим громадянам, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Встановлений законодавцем розподіл обов`язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам ст. 22 Конституції України. Відповідно до ст. 43 Конституції України, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці.

В пункті 4.1 рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року №1-9/2004 у справі за конституційним зверненням Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Кіровоградській області про офіційне тлумачення положення частини третьої статті 34 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (справа про відшкодування моральної шкоди Фондом соціального страхування) зазначено, що ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні і фізичні страждання.

На підтвердження факту ушкодження здоров`я позивачем було надано довідку МСЕК від 06.10.2022, згідно з якою йому безстроково встановлена третя група інвалідності.

Пунктом 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» № 6 від 27 березня 1992 року передбачено, що суми на відшкодування шкоди (страхові виплати) мають присуджуватись потерпілому з дня втрати працездатності внаслідок нещасного випадку або з дня встановлення професійного захворювання.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 153 КЗпП України, на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

За ст. ст. 6, 13 Закону України «Про охорону праці», безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам законодавства.

Роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Враховуючи зазначені вище положення Конституції України та КЗпП України, підприємство мало створити позивачу, як і іншим працівникам, належні небезпечні умови праці, за яких факт настання професійних захворювань або іншого пошкодження здоров`я були неможливими.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

КЗпП України не містить будь-яких обмежень чи виключень для компенсації моральної шкоди в разі порушення трудових прав працівників, а стаття 237-1 цього Кодексу передбачає право працівника на відшкодування моральної шкоди у обраний ним спосіб, зокрема, повернення потерпілій особі вартісного (грошового) еквівалента завданої моральної шкоди, розмір якої суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у житті та з урахуванням інших обставин.

Таку правову позицію висловив Верховний Суд у постанові від 21 липня 2021 року у справі № 303/5205/18.

Сукупність проаналізованих та досліджених в судовому засіданні доказів дає можливість суду дійти висновку про те, що ушкодження здоров`я на виробництві спричинило позивачу моральну шкоду, яка полягає в фізичному болю та в моральних переживаннях, що призвело до змін звичайного образу життя та потребує від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року, провадження № 14-463цс18.

Необхідно зазначити при цьому, що моральну шкоду неможливо відшкодувати в повному обсязі, адже відсутні точні критерії майнового виразу душевного болю, спокою. Отже, будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням та матиме суто умовний вираз.

Тобто, при визначенні розміру моральної шкоди суди повинні керуватися вимогами розумності та справедливості, на чому наголошує Верховний Суд в постановах від 14.02.2018 року у справі № 686/10520/15-ц, від 08.05.2018 року у справі № 638/9035/16-ц, від 14.11.2018 року у справі № 487/2120/16.

Посилання відповідача у відзиві на позовну заяву на те, що визначення розміру моральної шкоди позивачем 100000,00 грн. є необґрунтованим та не підтверджено жодними розрахунками, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки діючим законодавством не передбачено будь-яких методик розрахунку при визначенні розміру моральної шкоди. Розмір визначається у кожному конкретному випадку окремо.

Окрім того, суду не надано доказів того, що професійні захворювання та втрата працездатності позивача виникла з вини самого позивача.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (рішення Європейського суду з прав людини «STANKOV v. BULGARIA», № 68490/01, від 12 липня 2007 року).

Об`єднана палата Касаційного цивільного суду в складі Верховного Суду нагадує, що в постанові 01 березня 2021 року в справі № 180/1735/16-ц (провадження № 61-18013сво18) вказано, що «за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. По своїй суті зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру компенсації. Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала моральної шкоди, може бути: (1) договір особи, що завдала моральної шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; (2) у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду в якому визначається спосіб та розмір компенсації моральної шкоди».

Таким чином, з урахуванням ступеня та глибини моральних страждань позивача, враховуючи те, що внаслідок незадовільних умов виробництва з вини відповідача у позивача виникли професійні захворювання, його звільнено з підприємства - відповідача за станом здоров`я, значну втрату позивачем працездатності (65%), керуючись принципом розумності та справедливості, суд вважає, що наявні підстави для задоволення позовних вимог у повному обсязі, шляхом стягнення з відповідача 100000,00 грн. в якості відшкодування моральної шкоди.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання, зокрема, щодо розподілу між сторонами судових витрат.

За п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", позивач при зверненні до суду був звільнений від сплати судового збору.

Згідно з ч. ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п.п. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» (у редакції, чинній на час подання позову до суду першої інстанції), за подання до суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Тобто, за умов не звільнення позивача від сплати судового збору за законом, сплаті підлягало би 992,40 грн. судового збору.

Таким чином, з урахуванням звільнення позивача від сплати судового збору за законом, зважаючи на результат вирішення спору, розмір ціни позову (100000,00 грн.) та встановлений Законом України "Про державний бюджет України на 2022 рік" розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2481,00 грн.), стягненню з відповідача в дохід держави підлягає судовий збір в сумі 992,40 грн.

Керуючись ст. 12, 13, 81, 89, ч. ч. 1, 6 ст. 141, ч. 1 ст. 206, ст. 263, п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги представника позивача адвоката Саєнко Олександра Миколайовича (м. Торецьк, Донецька область), який діє в інтересах ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Державного підприємства «Торецьквугілля» Міністерства енергетики України (юридична адреса: Донецька область, м. Торецьк, вул. Дружби,19, ) про відшкодування моральної шкоди, завданої умовами виробництва - задовольнити повністю.

Стягнути з Державного підприємства «Торецьквугілля» Міністерства енергетики України (юридична адреса: Донецька область, м. Торецьк, вул. Дружби,19, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) грошову компенсацію на відшкодування моральної шкоди, завданої умовами виробництва, в сумі 100000 (сто тисяч) гривень 00 копійок.

Стягнути з Державного підприємства «Торецьквугілля» Міністерства енергетики України (юридична адреса: Донецька область, м. Торецьк, вул. Дружби,19, ) в дохід держави судовий збір у сумі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а якщо воно не проголошувалося з дати складання повного його тексту, у порядку, передбаченому підпунктом 15.5 пункту 15 частини 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в редакції від 03.10.2017 року.

Суддя: В.В.Мигалевич