Справа № 307/3707/22
Провадження № 2/307/759/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 грудня 2022 року Тячівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого судді Гримут В.І.

за участі секретаря судового засідання Ком`яті Н.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Тячів, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог орган опіки та піклування в особі Нересницької сільської ради про відібрання дитини від матері без позбавлення батьківських прав,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом.

Посилається на те, що з відповідачкою перебував у фактичних шлюбних відносинах, у яких в них народилися ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

На даний час відносини між ними припинені, але їхні спільні діти залишилися проживати разом з ним.

Рішенням виконавчого комітету (органу опіки і піклування) Нересницької сільської ради № 52 від 28.04.2022 визначено місце проживання малолітніх ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з ним ОСОБА_1 .

2 травня 2022 року відповідачка проігнорувала рішення органу опіки та піклування та без його відома і дозволу самостійно забрала дітей до себе за місце проживання.

Його спроби повернути дітей виявилися безрезультатними.

У зв`язку з чим він просить відібрати дітей від матері без позбавлення батьківських прав і повернути йому за місцем його проживання, утримання та виховання.

Позивач надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити.

Відповідачка у судове засідання не з`явилася, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином.

Голова Нересницької сільської ради надав суду листа про розгляд справи у відсутності представника ради.

Відповідно до ст. 247 ч. 2 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що у фактичних шлюбних відносинах між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 народилося двоє доньок, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно характеристики виданої Нересницькою сільською радою № 320 від 18.04.2021 ОСОБА_1 проживає на території ради з 2016 року. Має на утриманні двох малолітніх дітей.

Рішенням виконавчого комітету Нересницької сільської ради № 52 від 28.04.2022 визначено місце проживання малолітніх ОСОБА_3 , та ОСОБА_4 з батьком ОСОБА_1 .

З листа Начальника Тячівського РВП ГУНП в Закарпатській області № 15503/106/29/1/2022 від 23.09.2022 вбачається, що за результатами проведеної перевірки по зверненню ОСОБА_1 по факту неправомірних дій з боку співмешканки ОСОБА_2 не встановлено ознаки кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачено Кримінальним кодексом України, оскільки між сторонами мають місце цивільно-правові відносини, які до компетенції поліції не відносяться, тому питання з приводу вирішення місця проживання малолітніх дітей, рекомендують звернутися до суду у порядку приватного звинувачення.

В ході розгляду справи встановлено, що малолітні діти перебували на утриманні батька ОСОБА_1 , який займався їх вихованням, розвитком та навчанням. Факт прийняття батьком активної участі у вихованні дітей, їх навчальному процесі також підтверджується поясненнями відповідачки ОСОБА_2 , яка під час засідання комісії з питань захисту прав дитини, підтвердила, що часто виїжджає на заробітки за кордон, тому залишає доньок на утриманні та вихованні у батька ОСОБА_7 .

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 зазначив, що наявність на даний момент спору про визначення місця проживання доньок обумовлена для правового обґрунтування проживання дітей разом з ним та уникнення в подальшому самочинної зміни їх місця проживання відповідачкою, оскільки подібні випадки вже були, що підтверджується його звершенням у поліцію.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Як визначено стст. 141, 153 СК України, яка кореспондує зі ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно до вимог чч. 1-3 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Частинами 1-3 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені до суду у порядку, встановленому законом.

У розумінні положень ч. 1 ст. 160, ст. 161 СК України, місце проживання дитини у віці до 10 років визначається за згодою батьків. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

У справі, яка розглядається, судом не встановлено виняткових обставин у розумінні положень ст. 161 СК України, які б свідчили про неможливість проживання малолітніх ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з батьком ОСОБА_7 . До того ж відповідачка відзив на позов не надала та підтвердила, що через її постійний виїзд за кордон доньки переважно проживають з позивачем, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

При цьому, визначення місця проживання дітей разом із батьком не позбавляє права відповідачки спілкуватися з доньками та не обмежує її у здійсненні своїх батьківських прав та обов`язків, оскільки мати дітей у разі визначення місця проживання їх з батьком, не обмежена у своєму праві на спілкування з ними, прояву турботи відносно них та участі у їхньому вихованні й може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком доньок щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки і піклування, або за рішенням суду.

Згідно до вимог ч. 1 ст. 162 СК України, якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, або дитячого закладу (установи), в якому за рішенням органу опіки та піклування або суду проживала дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання.

Указана норма права встановлює правові наслідки протиправної зміни місця проживання малолітньої дитини одним із батьків (з яким вона не проживає) або третьою особою. Положення цієї статті покликані захистити права того з батьків, з ким в силу закону чи на підставі рішення суду визначено проживання дитини, від неправомірних дій другого з батьків щодо зміни її місця проживання.

Відібрання дитини у контексті ст. 162 СК України це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини, у зв`язку з чим у кожному випадку треба виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини, який має настати, з урахуванням права кожного з батьків та добросовісної поведінки батьків задля дотримання прав дитини та кожного з них. Правова позиція з цього приводу висловлена Верховним Судом в постанові від 15 лютого 2022 року у справі № 548/228/19-ц (провадження № 61-20854св21).

Судом встановлено, а сторонами визнано, що відповідачка ОСОБА_8 порушила попередньо досягнуту з позивачем ОСОБА_1 домовленість про визначення місця проживання дітей з ним та самовільно, без його відома та попереднього погодження змінила місце проживання малолітніх дітей.

Таким чином, ч. 1 ст. 162 СК України, якою передбачено відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання, покликані захистити права того з батьків, з ким визначено проживання дитини, від неправомірних дій другого з батьків, хто самоправно змінив її місце проживання, може бути застосована до спірних правовідносин, оскільки малолітні доньки проживали з позивачем, допоки відповідачка самовільно не змінила їх місце проживання. Отже, позов в частині відібрання дітей у матері без позбавлення її батьківських прав та повернення батькові підлягає задоволенню.

У зв`язку з задоволенням цивільного позову, на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідачки в користь позивача слід стягнути у повному обсязі суму понесені судові витрат 992.40 гривень.

За таких обставин, керуючись стст. 247, 258, 259, 264, 265 ЦПК України, стст. 141, 153, 157, 160, 161, 162 СК України суд,

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити повністю. Відібрати у матері ОСОБА_2 малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , без позбавлення її батьківських прав і повернути їх до батька ОСОБА_1 за місцем його проживання.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривень 40 коп. судових витрат.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Закарпатського апеляційного суду через Тячівський районний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Повний текст рішення складено 06.12.2022 року.

Головуючий В.І. Гримут