Ухвала

30 листопада 2022 року

м. Київ

справа № 201/8130/18

провадження № 61-19316св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Фаловської І. М.,

суддів: Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Мартєва С. Ю., Стрільчук В. А.,

учасники справи:

позивач - Дніпровська міська рада,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Департамент житлового господарства Дніпровської міської ради,

треті особи: Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, приватний нотаріус Дніпропетровського

міського нотаріального округу Зайченко Ірина Анатоліївна, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Комунальне виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство Жовтневого району,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Дніпровської міської ради на постанову Дніпровського апеляційного суду

від 04 серпня 2020 року в складі колегії суддів: Єлізаренко І. А.,

Красвітної Т. П., Свистунової О. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2018 року Дніпровська міська рада звернулася до суду

з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради, треті особи: Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Зайченко І. А., ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Комунальне виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство Жовтневого району, про визнання недійсним розпорядження органу приватизації, визнання недійсним договору дарування квартири та витребування квартири.

Позовна заява мотивована тим, що на підставі ордеру № 1902, виданого Виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради 15 грудня 1970 року, ОСОБА_5 разом з доньками: ОСОБА_6 та

ОСОБА_7 , вселилася до квартири

АДРЕСА_1 , яка належала до комунальної власності територіальної громади міста.

Після смерті ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) особовий рахунок на зазначену квартиру був переоформлений рішенням Виконавчого комітету Жовтневого району міста Дніпропетровська від 23 січня 1981 року на

ОСОБА_7 , яка після укладення шлюбу у 1989 році змінила прізвище на « ОСОБА_8 » ( ОСОБА_1 ). Після укладення шлюбу

у 1997 році ОСОБА_6 змінила прізвище на « ОСОБА_9 » ( ОСОБА_10 ). Після смерті ОСОБА_10 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) опікуном над її неповнолітніми дітьми: ОСОБА_3 , 1991 року народження, та ОСОБА_4 , 1993 року народження, призначено ОСОБА_11 .

Виконавчий комітет Жовтневої районної у місті Дніпропетровську ради рішенням від 21 жовтня 2011 року № 401 відкрив особовий рахунок на

дві кімнати у комунальній квартирі АДРЕСА_1 на ОСОБА_3 (cклад сім`ї - дві особи, зокрема,

брат останньої - ОСОБА_4 ).

У зв`язку зі вступом на навчання до Київського національного університету технологій та дизайну ОСОБА_3 02 вересня 2013 року була знята

з реєстрації у квартирі

АДРЕСА_1 та зареєструвала своє місце мешкання 24 грудня 2014 року

в квартирі АДРЕСА_2 на період навчання, тому відповідно до норм матеріального права зберегла за собою право на спірне житлове приміщення.

Разом з тим 29 червня 2017 року ОСОБА_4 знято з реєстрації

у квартирі АДРЕСА_1 на підставі рішення Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська

у справі № 412/555/2012, яке подане до реєстраційного органу ОСОБА_1 ,

а також на підставі заяви останньої.

ОСОБА_1 27 квітня 2018 року звернулася до Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради із заявою щодо оформлення передачі у приватну власність квартири. Розпорядженням органу приватизації від 31 травня 2018 року № 24 Ж-18 передано квартиру АДРЕСА_1 в приватну власність

ОСОБА_1 , а 12 червня 2018 року за останньою зареєстровано право власності на підставі свідоцтва про право власності на житло від 31 травня 2018 року № 24 Ж-18. ОСОБА_1 21 червня 2018 року подарувала спірну квартиру на користь ОСОБА_2 .

Жовтневий районний суд міста Дніпропетровська 23 липня

2018 року повідомив Дніпровську міську раду, що перевіркою

обліково-статистичних даних Автоматизованої системи документообігу суду не встановлено наявності в провадженні цього ж суду справи

№ 412/555/2012 (№ 2/412/2180/2012) у відношенні ОСОБА_4 . На підставі викладеного Дніпровська міська рада направила на адресу Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради заяву щодо відміни зняття з реєстрації у спірній квартирі ОСОБА_4 , яка була задоволена ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Дніпровська міська рада вказувала, що приватизація ОСОБА_1 квартири АДРЕСА_1 проведена з порушенням вимог закону та на підставі підроблених документах, оскільки не враховано права та інтереси осіб, які мать право на користування та проживання у спірній квартирі: ОСОБА_3 і ОСОБА_4 . Отже, спірне майно вибуло з комунальної власності міста всупереч норм матеріального права, тому ОСОБА_1 не мала права відчужувати це майно на користь іншої особи, відповідно, вказаний договір дарування порушує права та інтереси позивача.

На підставі викладеного Дніпровська міська рада просила: визнати недійсним розпорядження органу приватизації Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради від 31 травня 2018 року № 24 Ж-18 та скасувати державну реєстрацію права власності від 12 червня 2018 року, номер запису про право власності 26664733, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101; визнати недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1

від 21 червня 2018 року, що укладений між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Зайченко І. А., зареєстрований за № 1117; скасувати державну реєстрацію права власності від 21 червня 2018 року, номер запису про право власності 26732482, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101; витребувати у ОСОБА_2 на користь територіальної громади міста в особі Дніпровської міської ради вказану квартиру та передати її до комунальної власності територіальної громади міста Дніпра.

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

і мотиви їх ухвалення

Рішенням Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 16 квітня 2019 року позов задоволено.

Визнано недійсним розпорядження органу приватизації Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради від 31 травня 2018 року № 24 Ж-18 та скасовано державну реєстрацію права власності

від 12 червня 2018 року, номер запису про право власності 26664733, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101.

Визнано недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1 , який укладений 21 червня 2018 року між

ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Зайченко І. А., зареєстрований за № 1117, та скасовано державну реєстрацію права власності від 21 червня 2018 року, номер запису про право власності 26732482, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101.

Витребувано від ОСОБА_2 на користь територіальної громади міста

в особі Дніпровської міської ради квартиру АДРЕСА_1 та передано її до комунальної власності територіальної громади міста Дніпра.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Дніпровської міської ради судовий збір

у розмірі 2 643 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Дніпровської міської ради судовий збір у розмірі 2 643 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що спірна приватизація квартири АДРЕСА_1

на підставі розпорядження органу приватизації від 31 травня 2018 року

№ 24 Ж-18 проведена незаконно, оскільки не враховувано права та законні інтереси ОСОБА_3 і ОСОБА_4 (законних користувачів цим майном), які, у свою чергу, не давали згоди на приватизацію житла. Порушення законних прав та інтересів територіальної громади міста в особі органу місцевого самоврядування полягає у незаконній приватизації спірної квартири, що належить до комунальної власності, та укладення договору дарування, внаслідок якого міська рада позбавлена можливості розпоряджатися нерухомим майном. Права територіальної громади міста Дніпра в особі Дніпровської міської ради підлягають захисту шляхом задоволення позову

у цій справі.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 04 серпня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково.

Рішення Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 16 квітня 2019 року скасовано в частині скасування державної реєстрації права власності від 12 червня 2018 року, визнання недійсним договору дарування від 21 червня 2018 року та скасування державної реєстрації права

власності від 21 червня 2018 року, витребування від ОСОБА_2 спірної квартири та передання її до комунальної власності територіальної громади міста Дніпра, ухвалено в цій частині нове судове рішення про відмову

в задоволенні вказаних позовних вимог.

Рішення Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 16 квітня 2019 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Дніпровської

міської ради судового збору у розмірі 2 643 грн та в частині стягнення

з ОСОБА_2 на користь Дніпровської міської ради судового збору

у розмірі 2 643 грн скасовано.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність позовних вимог в частині визнання недійсним розпорядження органу приватизації від 31 травня

2018 року, оскільки не було враховано права та законні інтереси ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які не надавали згоди на приватизацію житла, тому вказане розпорядження не відповідає нормам матеріального права. Вимоги позивача про скасування державної реєстрації права власності від 12 червня

2018 року та скасування державної реєстрації права власності від 21 червня 2018 року, витребування від ОСОБА_2 на користь територіальної громади міста в особі Дніпровської міської ради квартири

АДРЕСА_1 та передання її до комунальної власності територіальної громади міста Дніпра є передчасними, оскільки свідоцтво про право власності на житло, згідно з яким ОСОБА_1 набула право власності на вказану квартиру, Дніпровською міською радою не оскаржується, тому у задоволенні вказаних вимог необхідно відмовити. Оскільки Дніпровська міська рада не є стороною оскаржуваного договору дарування квартири від 21 червня 2018 року, який був укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , то позовні вимоги в частині визнання недійсним вказаного договору дарування задоволенню не підлягають.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі Дніпровська міська рада, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить суд касаційної інстанції скасувати постанову апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

У касаційній скарзі як на підставу оскарження судових рішень позивач посилається на пункти 1, 4 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України). Вказує, що апеляційний суд не врахував висновки щодо застосування норм права

у подібних правовідносинах, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 18 квітня 2018 року у справі № 439/212/14-ц, Верховного Суду від 18 липня 2018 року у справі № 750/2728/16-ц, від 04 липня 2018 року у справі № 462/4611/13-ц, Верховного Суду України від 25 травня 2016 року

у справі № 6-605цс16.

Касаційна скарга мотивована тим, що приватизація квартири

АДРЕСА_1 на підставі розпорядження органу приватизації від 31 травня 2018 року № 24 Ж-18 була проведена незаконно, оскільки не враховувано права та законні інтереси ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які, у свою чергу, не давали згоди на приватизацію цього

житла. Зазначене рішення органу приватизації не відповідає вимогам

Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду України», статті 9 Житлового кодексу Української РСР та Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Під час приватизації не було враховано рішення Виконавчого комітету Жовтневої районної ради міста Дніпропетровська

від 20 грудня 2002 року № 721 та рішення Виконавчого комітету

у місті Дніпропетровську ради від 21 жовтня 2011 року № 401.

Cпірна квартира вибула з комунальної класності внаслідок незаконної приватизації, тому ОСОБА_1 не мала права її відчужувати на підставі договору дарування на користь ОСОБА_2 . Разом з тим Дніпровська міська рада є заінтересованою особою у спірних правовідносинах, яка відповідно до норм матеріального права має право оспорювати зазначений правочин (договір дарування), що є підставою для визнання його недійсним

відповідно до статей 203, 215 ЦК України, тому висновки апеляційного

суду в цій частині вимог є помилковими. Крім того, позивач згідно зі

статтями 387, 388 ЦК України має право витребувати зазначене майно. Також права територіальної громади міста Дніпро в особі Дніпровської міської ради, яка є власником спірного майна - вказаної квартири, підлягають захисту шляхом задоволення позову з використанням правового механізму, визначеного статтею 1212 ЦК України.

Доводи інших учасників справи

Інші учасники справи не скористалися правом подати відзив на касаційну скаргу, заперечень щодо її вимог і змісту до суду не направили.

Провадження у суді касаційної інстанції

25 грудня 2020 року Дніпровська міська рада надіслала засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Дніпровського апеляційного суду від 04 серпня 2020 року.

Верховний Суд ухвалою 18 січня 2021 року відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою Дніпровської міської ради на постанову Дніпровського апеляційного суду від 04 серпня 2020 року.

Справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду

від 23 листопада 2022 року справу призначено до розгляду.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження

в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи,

а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити

у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права

у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується

з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених

у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової

палати Касаційного цивільного суду від 06 липня 2022 року справу

№ 607/15052/16-ц передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду

з підстави, передбаченої частиною четвертою статті 403 ЦПК України, для відступу від висновку, викладеного у постановах Верховного Суду України

від 05 жовтня 2016 року у справі № 916/2129/15, від 02 листопада 2016 року у справі № 6-2161цс16 (№ 522/10652/15-ц), від 23 листопада 2016 року

у справі № 916/2144/15, від 25 січня 2017 року у справі № 916/2131/15 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року в справі № 367/2022/15-ц (провадження № 14-376цс18), відповідно до якого воля територіальної громади як власника може бути виражена лише в таких діях органу місцевого самоврядування, які відповідають нормам законодавства та інтересам територіальної громади.

Колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду вважала за необхідне уточнити ці висновки шляхом їх конкретизації та визначення, що норма статті 388 ЦК України передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача, зокрема якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею. Вважала, що майно, яке вибуло з володіння власника на підставі договору та/або рішення органу влади чи місцевого самоврядування

і в подальшому такий договір визнано недійсним та/або рішення органу влади чи місцевого самоврядування скасовано через їх незаконність, вважається таким, що вибуло з володіння власника поза його волею лише

в разі, якщо саме відсутність волі власника на відчуження спірного майна була підставою прийняття відповідного судового рішення про скасування рішення органу місцевого самоврядування або за встановлення судом обставин, які б свідчили про відсутність волі власника - відповідної територіальної громади.

Ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2022 року прийнято до розгляду справу № 607/15052/16-ц.

Велика Палата Верховного Суду вважала мотиви, викладені в ухвалі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 06 липня 2022 року, такими, що містять обґрунтування необхідності тлумачення норм матеріального права в частині того, чи

є належним волевиявленням територіальної громади незаконне рішення сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради про відчуження належного територіальній громаді майна в контексті положень статті 388 ЦК України в частині підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача, зокрема, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею.

Відповідно до пункту 10 частини першої статті 252 ЦПК України у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі)

у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі.

Згідно з пунктом 14 частини першої статті 253 ЦПК України провадження

у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 10 частини першої статті 252 цього Кодексу, - до закінчення перегляду в касаційному порядку.

Судові рішення у справі, яка є предметом перегляду, та судові рішення, які передані на розгляд Великої Палати Верховного Суду, ухвалені у подібних правовідносинах.

Таким чином, колегія суддів вважає за необхідне зупинити провадження

у справі № 201/8130/18 до закінчення розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 607/15052/16-ц.

Керуючись статтями 252, 253, 415 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Зупинити провадження у справі за позовом Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради, треті особи: Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Зайченко Ірина Анатоліївна, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Комунальне виробниче житлове

ремонтно-експлуатаційне підприємство Жовтневого району, про визнання недійсним розпорядження органу приватизації, визнання недійсним договору дарування квартири та витребування квартири, за касаційною скаргою Дніпровської міської ради на постанову Дніпровського апеляційного суду від 04 серпня 2020 року, до закінчення перегляду

в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи

№ 607/15052/16-ц.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий І. М. Фаловська

Судді В. М. Ігнатенко

С. О. Карпенко

С. Ю. Мартєв

В. А. Стрільчук