ЄУН № 337/4001/22
Провадження № 2-о/337/153/2022
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2022 року Хортицький районний суд м. Запоріжжя

у складі головуючого судді Ширіної С.А.,

з участю секретаря Бикової С.Б.,

представника заявника адвоката Лічман І.І.,

розглянувши в порядку окремого провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Запоріжжя цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа : ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису ,

ВСТАНОВИВ:

Заявниця ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою про видачу обмежувального припису, мотивують тим, що вона проживає за адресою : АДРЕСА_1 і вона є власником вказаної квартири, є пенсіонером та особою з інвалідністю . Разом з нею проживає її син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який починаючи з 2010 року тривалий час створює їй неможливі умови для проживання у належній їй квартирі. ОСОБА_2 постійно влаштовує скандали, ображає її , морально принижує, висловлюється на її адресу нецензурною лайкою , погрожує їй розправою , тим самим застосовує до неї психологічне насильство. Неодноразово погрожував підпалити квартиру та спалити її. ОСОБА_2 систематично виносить її речі виніс телевізор, м`ясорубку, блендер, виносить продукти , які вона купує. В стані агресії ОСОБА_2 б`є меблі , посуд, розбив на кухні газову плиту та мийку, що змушує її ховати речі та продукти. Заявниця, в наслідок такої поведінки сина ОСОБА_2 , вона вимушена була у власній квартирі закривати свою кімнату на ключ, однак ОСОБА_2 ламає двері , виносить з квартири все, йому заманеться, такими діями ОСОБА_2 створив нестерпну обстановку, заявниця постійно знаходиться у стресовому стані , почувається в квартирі в небезпеці та вимушена переховуватись у сусідів. З приводу неправомірних дій ОСОБА_2 заявниця неодноразово зверталась до правоохоронних органів , а саме : до ВП № 5 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області й працівниками поліції 31.10.2022 р., 20.11.2022 р. виносились термінові заборонні приписи відносно кривдника ОСОБА_2 відповідно до яких ОСОБА_2 було зобов`язано не контактувати в будь-який спосіб з постраждалою особою від домашнього насильства, а також було зобов`язано залишити місце проживання постраждалої особи. ОСОБА_2 не зважаючи на вжиті заборонні приписи продовжує вчиняти відносно заявниці домашнє насильство, у зв`язку заявниця вимушена була звернутись до суду із заявою про видачу обмежувального припису відносно ОСОБА_2 з метою недопущення повторного вчинення домашнього насильства відносно неї та просить заборонити ОСОБА_2 перебувати в місці спільного проживання (перебування) за адресою : АДРЕСА_1 з постраждалою особою - ОСОБА_1 , заборонити ОСОБА_2 наближатися на відстань 100 метрів до місця проживання за адресою : АДРЕСА_1 , інших місць частого відвідування , перебування з постраждалою особою ОСОБА_1 , заборонити ОСОБА_2 вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою ОСОБА_1 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Ухвалою судді від 28.11.2022 р. за зазначеною заявою відкрито окреме провадження у цивільній справі і призначено відкрите судове засідання а участю заявника та заінтересованої особи.

В судовому засіданні представник заявника адвокат Лічман І.І. підтримала заяву повністю на підставі обставин , викладених в ній та просила її задовольнити.

Заінтересована особа ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився за невідомою суду причиною. Про місце , день та час розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином.

Відповідно до ч.1 ст.350-5 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу у відсутність заінтересованої особи ОСОБА_2 .

Суд, вислухавши пояснення представника заявника, дослідивши матеріали справи, вважає заяву такою, що підлягає виходячи з такого.

Відповідно до ст.15,16 ЦК України, ст.4,5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ст.3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Відповідно до ст.21,24 Конституції України усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними.

Громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Згідно з ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»:

3) домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь;

6) кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі;

7) обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи;

8) особа, яка постраждала від домашнього насильства (далі - постраждала особа), - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі;

9) оцінка ризиків - оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи;

14) психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи;

Згідно з ст.3 зазначеного Закону дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється, зокрема, на батьків (мати, батько) і дитину (дітей), рідних братів і сестер.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.24 цього Закону до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

Згідно з ст.26 Закону право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника має, в т.ч. постраждала особа або її представник.

Обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців.

Порядок видачі судом обмежувального припису визначається Цивільним процесуальним кодексом України.

Відповідно до ст.350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана: 1) особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству"; 2) особою, яка постраждала від насильства за ознакою статі, або її представником - у випадках, визначених Законом України "Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків"; 3) батьками та іншими законними представниками дитини, родичами дитини (баба, дід, повнолітні брат, сестра), мачухою або вітчимом дитини, а також органом опіки та піклування в інтересах дитини, яка постраждала від домашнього насильства, - у випадках, визначених Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству", або постраждала від насильства за ознакою статі, - у випадках, визначених Законом України "Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків"; 4) опікуном, органом опіки та піклування в інтересах недієздатної особи, яка постраждала від домашнього насильства, - у випадках, визначених Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству", або постраждала від насильства за ознакою статі, - у випадках, визначених Законом України "Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків".

Згідно з ст.350-3 ЦПК України заінтересованими особами у справах про видачу обмежувального припису є особи, стосовно яких подано заяву про видачу обмежувального припису.

Заінтересованими особами також можуть бути інші фізичні особи, прав та інтересів яких стосується заява про видачу обмежувального припису, а також органи державної влади та органи місцевого самоврядування у межах їх компетенції.

Відповідно до ст.350-6 ЦПК України розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні.

У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство чи насильство за ознакою статі, передбачених Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" або Законом України "Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків", на строк від одного до шести місяців.

Обмежувальний припис, виданий судом стосовно особи, яка на момент винесення рішення суду не досягла вісімнадцятирічного віку, не може обмежувати право проживання (перебування) цієї особи у місці свого постійного проживання (перебування).

Рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання.

Суд встановив, що ОСОБА_1 заявниця по справі є пенсіонером та особою з інвалідністю та проживає за адресою : АДРЕСА_1 і вона є власником вказаної квартири, що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 14.04.2016 р., копія якого знаходиться в матеріалах справи.

Разом з заявницею ОСОБА_1 проживає її син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який , як зазначено в заяві, починаючи з 2010 року тривалий час створює їй неможливі умови для проживання у належній їй квартирі. ОСОБА_2 постійно влаштовує скандали, ображає заявницю, морально принижує, висловлюється на її адресу нецензурною лайкою , погрожує їй розправою , тим самим застосовує до неї психологічне насильство. Неодноразово погрожував підпалити квартиру та спалити її.

Зі змісту заяви та пояснень представника заявника, ОСОБА_2 систематично виносить речі заявниці ОСОБА_1 виніс телевізор, м`ясорубку, блендер, виносить продукти , які купує заявниця. В стані агресії ОСОБА_2 б`є меблі , посуд, розбив на кухні газову плиту та мийку, що змушує заявницю ховати речі та продукти.

Заявниця ОСОБА_1 , в наслідок такої поведінки сина ОСОБА_2 вимушена була у власній квартирі закривати свою кімнату на ключ, однак ОСОБА_2 ламає двері , виносить з квартири все, йому заманеться, такими діями ОСОБА_2 створив нестерпну обстановку, заявниця постійно знаходиться у стресовому стані, почувається в квартирі в небезпеці та вимушена переховуватись у сусідів.

З приводу неправомірних дій ОСОБА_2 заявниця неодноразово зверталась до правоохоронних органів , а саме : до ВП № 5 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області й працівниками поліції 31.10.2022 р., 20.11.2022 р. виносились термінові заборонні приписи відносно кривдника ОСОБА_2 , що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями вказаних термінових заборонних приписів відносно кривдника, відповідно до яких ОСОБА_2 було зобов`язано не контактувати в будь-який спосіб з постраждалою особою від домашнього насильства, а також було зобов`язано залишити місце проживання постраждалої особи.

Не зважаючи на вжиті працівниками поліції заборонні приписи ОСОБА_2 продовжує вчиняти відносно заявниці ОСОБА_1 домашнє насильство, у зв`язку заявниця вимушена була звернутись до суду із заявою про видачу обмежувального припису відносно ОСОБА_2 з метою недопущення повторного вчинення домашнього насильства відносно неї.

Відповідно до ст.12,13,81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу.

При цьому, суд враховує, що за усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів або інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (п.29 рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 09 грудня 1994р.)

З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані заявницею докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємозв`язку, проаналізувавши вищевикладені норми чинного законодавства, суд знаходить законні підстави для видачі обмежувального припису відносно заінтересованої особи ОСОБА_2 .

При цьому, суд виходить з того, що обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, який виконує захисну та запобіжну функцію і направлений на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству".

Підставою для видачі судом обмежувального припису є встановлення та доведення факту домашнього насильства (фізичного, сексуального, психологічного або економічного) кривдником відносно постраждалої особи, а також ризиків продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

В даному випадку заявниця зазначає про вчинення ОСОБА_2 психологічного насильства, яке проявляється влаштуванні ОСОБА_2 постійних скандалів, образ ОСОБА_1 , морального приниження, висловлювань на адресу останньої нецензурною лайкою, погрозами їй розправою , погрозами підпалом квартири та погрозами спалити ОСОБА_1 . Крім того, ОСОБА_2 систематично виносить з квартири належні речі заявниці , виносить з квартири все, йому заманеться, такими діями ОСОБА_2 створив нестерпну обстановку, заявниця постійно знаходиться у стресовому стані , почувається в квартирі в небезпеці, тому, заявниця вважає , що вона , як жертва такого насильства , потребує захисту в порядку передбаченому Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Відповідно до положень ч.2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків, відшкодування моральної шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу місцевого самоврядування.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

За змістом вказаної норми особа, яка вважає, що її право порушене, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права, який, як правило, визначається спеціальним законом (Цивільний Кодекс чи інший акт цивільного законодавства), що регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством є підставою для відмови у позові.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Частиною 3 статті 26 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству» передбачено, що рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи).

В свою чергу, Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», положеннями якого заявник обґрунтовує свої вимоги, та норми статей 350-1, 350-2 ЦПК України, на які посилається як на підставу для видачі обмежувального припису, набрали чинність 07.01.2018 року. Згідно ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Статтею 350-6 ЦПК України передбачено, що, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» на строк від одного до шести місяців.

Заявницею ОСОБА_1 ставляться вимоги щодо встановлення відносно ОСОБА_2 декількох тимчасових обмежень в тому числі : заборонити ОСОБА_2 перебувати в місці спільного проживання (перебування) за адресою : АДРЕСА_1 з постраждалою особою - ОСОБА_1 , заборонити ОСОБА_2 наближатися на відстань 100 метрів до місця проживання за адресою : АДРЕСА_1 , інших місць частого відвідування , перебування з постраждалою особою ОСОБА_1 , заборонити ОСОБА_2 вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою ОСОБА_1 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Враховуючи усі надані заявником докази, з огляду на встановлені судом обставини, суд, приходить до висновку, про необхідність видачі обмежувального припису, строком на 6 місяців.

Керуючись ст. 4,5, 10-13, 76-81, 89, 229, 350-1 - 350-8, 354, 430 ЦПК України, Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», суд -

УХВАЛИВ :

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа : ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису задовольнити .

Видати обмежувальний припис відносно ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса проживання : АДРЕСА_1 ), яким визначити заходи тимчасового обмеження його прав, та покласти на нього обов`язки, а саме:

заборонити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебувати в місці спільного проживання (перебування) за адресою : АДРЕСА_1 з постраждалою особою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

заборонити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наближатися на відстань 100 метрів до місця проживання за адресою : АДРЕСА_1 , інших місць частого відвідування , перебування з постраждалою особою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

заборонити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Обмежувальний припис видати строком на 6 (шість) місяців.

Судові витрати по справі, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, віднести на рахунок держави.

Про видачу обмежувального припису повідомити уповноважений підрозділ органу Національної поліції України за місцем проживання (перебування) заявника для взяття особи, стосовно якої видано обмежувальний припис, на профілактичний облік, а також районну державну адміністрацію та виконавчий орган сільської, селищної, міської, районної у містах ради за місцем проживання (перебування) заявника.

Рішення суду підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Повний текст рішення суду складено 22.12. 2022 року.

Суддя: С.А. Ширіна

21.12.2022