ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 642/3868/20 Номер провадження 22-ц/814/2068/22Головуючий у 1-й інстанції Гримайло А.М. Доповідач ап. інст. Абрамов П. С.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2022 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Абрамова П.С.,

Суддів: Триголова В.М., Лобова О.А.,

за участю секретаря с удового засідання - Ряднини І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві апеляційну скаргу представника позивача, АТ КБ «ПриватБанк», на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 19 листопада 2020 року

у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за кредитним договором

УСТАНОВИВ:

короткого змісту позовних вимог і рішення суду першої інстанції;

В липні 2020 року позивач, Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» в особі уповноваженого представника, звернувся до суду із вказаною позовною заявою про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором у сумі 123 673,25 грн, а також понесені АТ КБ «ПриватБанк» витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 102 грн, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 21.07.2011 відповідач підписала заяву з АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг.

16 жовтня 2013 року ОСОБА_1 надано кредит у розмірі 25 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. У подальшому розмір кредитного ліміту змінювався.

В обґрунтування позову зазначено, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

У зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 27.05.2020 має заборгованість у розмірі 123 673,25 грн, яку позивач просить стягнути в судовому порядку.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 19 листопада 2020 року позов АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково:

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 21.07.2011 року у розмірі 12 371 грн 63 коп, а також суму сплаченого судового збору в розмірі 210 грн 20 коп пропорційно розміру задоволених позовних вимог; в іншій частині позовних вимог відмовлено.

короткого змісту вимог апеляційної скарги; узагальнених доводів особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі представник АТ КБ «Приватбанк» прохав рішення місцевого суду скасувати в частині відмовлених позовних вимог.

Вказували, що відмовляючи в задоволені позовних вимог про стягнення процентів та штрафних санкцій місцевий суд неповно встановив обставини справи та не врахував, що активація картки та користування картковим рахунком фактично свідчать про укладення сторонами кредитного договору.

В зв`язку з чим, вважає, що суд невірно дійшов висновку, що між сторонами не було узгоджено розмір відсотків та штрафних санкцій, які передбачені Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами, які викладені на банківському сайті www.privatbank.uа.

Суд дійшов передчасних висновків про відмову в задоволенні вимог в частині щодо стягнення заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, пенею, та звільнив відповідача від відповідальності з одних лише формальних міркувань.

Не застосовано місцевим судом правових висновків, висловлених Верховним Судом у постанові від 11.09.2019 по справі № 153/1334/16 щодо того, що суду слід перевірити факт виконання кредитного договору, що може свідчити про визнання договірних правовідносин.

узагальнених доводів та заперечень інших учасників справи;

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача, адвокат Лисенко А.О., прохав рішення місцевого суду залишити без змін, вказуючи на дотримання судом норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги є безпідставними.

встановлених судом першої інстанції та неоспорених обставин, а також обставин, встановлених судом апеляційної інстанції, і визначених відповідно до них правовідносин; доводів, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції; мотивів прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу;

Cудом установлено, що 21.07.2011 відповідач ОСОБА_1 підписала заяву з ПАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступником всіх прав та зобов`язань якого є Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк»), про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в «Приватбанк», в якій зазначено, що вона разом із пам`яткою клієнта, «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», становить між нею та банком договір про надання банківських послуг.

16 жовтня 2013 року ОСОБА_1 надано кредит у розмірі 25 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

У подальшому, згідно з довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, розмір кредитного ліміту зменшувався, а саме 11 лютого 2015 року зменшено кредитний ліміт до 23 770 грн; 27 лютого 2015 року - до 22 970 грн; 16 березня 2015 року - до 21 740 грн; 20 квітня 2015 року - до 21 070 грн; 30 червня 2015 року - до 19 650 грн; 14 липня 2015 року - до 18 540 грн; 21 липня 2015 року - до 18 050 грн; 18 серпня 2015 року - до 16 990 грн; 30 вересня 2015 року - до 15 880 грн; 04 листопада 2015 року - до 14 700 грн; 07 грудня 2015 року - до 13 130 грн; 01 лютого 2016 року до 11 393,02 грн; 05 лютого 2016 року - до 11 393,02 грн; 19 лютого 2016 року - до 10 470 грн; 29 квітня 2016 року - до 9 670 грн; 09 вересня 2016 року - до 0,00 грн.

У зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 27.05.2020 має заборгованість у розмірі 123 673,25 грн, з якої:

12 371,63 грн заборгованість за тілом кредиту, у тому числі прострочене;

4 322,64 грн заборгованість за відсотками;

106 978,98 грн пеня.

Задовольняючи позовні вимоги лише в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту у сумі 12 371,63 грн (у тому числі простроченим), місцевий суд виходив з того, що позивачем не доведено, що сторони обумовили в письмовому вигляді розмір процентів за користування кредитними коштами, та відповідальність за порушення строків виконання зобов`язань у вигляді неустойки (пені), вимоги позивача в цій частині задоволенню не підлягають. Тому в задоволенні вимог позивача щодо стягнення заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України у розмірі 4 322,64 грн, а також нарахованої пені у розмірі 106 978,98 грн відмовлено.

Рішення місцевого суду в частині задоволених позовних вимог не оскаржується та не є предметом апеляційного перегляду.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Згідно зі ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому.

Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Як вбачається зі змісту Анкети-заяви, підписаної сторонами 21.07.2011, в ній відсутні умови щодо визначення розміру відсоткової ставки за користування кредитними коштами та розміру пені.

Відмовляючи у стягненні 106 978,98 грн нарахованої пені, місцевий суд вірно врахував, що додані до позовної заяви Умови та Правила надання банківських послуг не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма укладеного між сторонами договору, і що в даному випадку неможливо застосувати до правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦПК України, що узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі №342/180/17-ц.

В зазначеній частини доводи апеляційної скарги висновків місцевого суду не спростували.

Щодо застосування ст. 625 ЦК України.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року справа № 444/9519/12 провадження № 14-10 цс 18 зроблено правовий висновок про те, що відповідно до частини 1 статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини 1 статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Як вбачається з позовної заяви, позивач прохав стягнути відсотки в подвійному розмірі від Тарифів, що діють на день нарахування.

З обґрунтування позову та доданого розрахунку про нарахування відсотків станом на 27.08.2020 вбачається, що позивач обраховував їх виходячи з відсоткової ставки 86,4% для картки «Універсальна» та 84% для картки «Універсальна голд». Розмір відсотків обрахований в сумі 4 322,64 грн, виходячи із загальної суми заборгованості як за тілом кредиту, так і нарахованих штрафних санкцій

Апеляційний суд зазначає, що хоча позивач і посилається на ту обставину, що відсотки заявлені до стягнення у позові обраховані у відповідності з вимогами ст. 625 ЦК України, однак за своєю правовою природою ці відсотки не є відсотками обрахованими у відповідності із вимогами ст. 625 ЦК України.

Правова природа відсотків за ст. 625 ЦК України є відмінною від правової природи відсотків за користування кредитними коштами (у тому числі подвійних відсотків за умовами договору, які також кредитор має право нараховувати в межах строку кредитування).

Відповідальність за порушення виконання грошового зобов`язання у вигляді трьох відсотків річних (якщо інший відсоток не вставлений договором) та індексу інфляції за ст. 625 ЦПК України є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання та виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання

Ані з позовної заяви, ані в доданих до неї доказах не міститься належного обґрунтування як розміру грошових сум, так і періоду, за який проведено обрахування відсотків та пені.

Долучені до матеріалів справи розрахунки не є належними доказами, так як не містять відомостей, що це за розрахунки, хто їх складав, хто посвідчив їх достовірність (а.с. 7-17).

В Анкеті-заяві сторони не узгоджували жодного розміру відсоткової ставки у відповідності з вимогами ст. 625 ЦК України, а долучені до матеріалів справи Умови та Правила надання банківських послуг не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма укладеного між сторонами договору.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). (ст. ст. 12, 81, 89 ЦПК України)

Враховуючи вищевикладені обставини та відсутність в матеріалах справи належного розрахунку у відповідності з вимогами ст. 625 ЦК України, місцевий суд вірно відмовив у стягненні заявлених відсотків.

Доводи апеляційної скарги правильності висновків місцевого суду в цій частині також не спростували. Факт активації картки та користування картковим рахунком фактично свідчать про укладення сторонами кредитного договору, у зв`язку із чим судом стягнуто заборгованість за тілом кредиту, що, в свою чергу не є безумовною підставою для стягнення пені та відсотків за відсутності доказів погодження їх сторонами у письмову вигляді.

Є безпідставними і доводи апеляційної скарги в частині неврахування правового висновку, висловленого Верховним Судом у постанові від 11.09.2019 у справі № 153/1334/16,

Як зазначено вище, місцевий суд при розгляді справи застосував релевантну судову практику Великої Палати Верховного Суду.

висновків за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції;

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи те, що рішення місцевого суду ухвалене з дотриманням вимог матеріального та процесуального права підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Оскільки в задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити, підстави для відшкодування судових витрат понесених під час апеляційного розгляду справи відсутні.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» - залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 19 листопада 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, яким є Верховний Суд.

Повний текст постанови складено 29 листопада 2022 року.

Головуючий суддя П.С. Абрамов

Судді О.А. Лобов

В.М. Триголов