Справа № 761/682/22
Провадження № 2/761/7069/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2022 року Шевченківський районний суд м.Києва у складі:

головуючого судді: Савицького О.А.,

при секретарі: Габунії А.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Укрпошта» про стягнення заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку,

ВСТАНОВИВ:

12.01.2022 р. ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до АТ «Укрпошта» про стягнення заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь 10517,30 грн., з яких: 4351,70 грн. - доплата до середньоденної заробітної плати за попереднім місцем роботи; 672,00 грн. - недоплачена сума компенсації за невикористану відпустку; 5493,60 грн. - компенсація за невикористану додаткову соціальну відпустку працівникам, що мають двох або більше дітей віком до 15 років.

Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що вона з 23.04.2013 р. по 25.08.2021 р. перебувала у трудових відносинах з відповідачем. В період з 04.09.2018 р. по 05.07.2021 р. позивачка перебувала у відпустці по догляду за дитиною до 3 років. Наказом АТ «Укрпошта» № 852/к від 01.07.2021 р. позивачку звільнено з 05.07.2021 р. із посади головного фахівця відділу організації діяльності регіональної мережі та інформаційної роботи з підстави, передбаченої п.5 ч.1 ст. 36 КЗпП України, у зв`язку з переведенням для подальшої роботи до Київської міської дирекції АТ «Укрпошта». Наказом Київської міської дирекції АТ «Укрпошта» № 3886-П від 05.07.2021 р. позивачку прийнято 06.07.2021 р. на посаду провідного фахівця у групу опрацювання письмових та електронних звернень Київської міської дирекції АТ «Укрпошта». За таких обставин, оскільки її переведено на іншу постійну нижчеоплачувану роботу, позивачка вважає, що за нею протягом двох тижнів повинен зберігатись її попередній середній заробіток, однак за ці два тижні нарахування відповідачем оплати праці здійснювались з розрахунку середнього заробітку за новим місцем роботи, а тому позивачка звернулась до суду з даним позовом для захисту своїх порушених прав.

Ухвалою від 14.01.2022 р. відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання.

Сторони в судове засідання не з`явилися, про розгляд справи повідомлялися належним чином. Разом з тим відповідач направив на адресу суду відзив, у якому проти позову заперечив, вважає його таким, що не ґрунтується на вимогах закону, оскільки позивачка добровільно за її заявою була саме звільнена за переведенням, а тому виплати на які вона претендує не передбачені законом, а також доплата за додаткову відпустку на дитину їй не виплачена правомірно, оскільки вона не надала передбачених законом документів. Позивачкою було направлено на адресу суду відповідь на відзив, у якій вона не погоджується з доводами відповідача, а відповідачем було надіслано заперечення на відповідь на відзив, у яких він в котре доводив необґрунтованість і безпідставність позову.

Також позивачка через систему електронний суд направила клопотання про розгляд справи за її відсутності.

З урахуванням викладеного, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін.

Вивчивши надані сторонами заяви по суті справи, дослідивши зібрані в справі письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що позивачка з 23.04.2013 р. по 25.08.2021 р. перебувала у трудових відносинах з АТ «Укрпошта», яке є правонаступником УДППЗ «Укрпошта», що підтверджується копіями трудової книжки позивачки та наказів відповідача щодо позивачки.

Відповідно до наказу № 3433/к від 13.12.2017 р. позивачка працювала в АТ «Укрпошта» на посаді головного фахівця відділу організації діяльності регіональної мережі та інформаційної роботи.

З 04.09.2018 р. по 05.07.2021 р. позивачка перебувала у відпустці по догляду за дитиною до трьох років.

Перед закінченням вказаної відпустки 29.06.2021 р. позивачка подала до Київської міської дирекції АТ «Укрпошта», яка є філією АТ «Укрпошта» без права юридичної особи, заяву про прийняття на посаду провідного фахівця групи опрацювання письмових та електронних звернень з 06.07.2021 р.

Також на наступний день 30.06.2021 р. позивачкою до АТ «Укрпошта» за місцем своєї роботи було подано заяву про звільнення з роботи 05.07.2021 р. за переведенням до Київської міської дирекції АТ «Укрпошта».

На підставі вказаної заяви позивачку наказом № 852-К від 01.07.2021 р. було звільнено з 05.07.2021 р. із посади головного фахівця відділу організації діяльності регіональної мережі та інформаційної роботи АТ «Укрпошта», у зв`язку з переведенням для подальшої роботи до Київської міської дирекції АТ «Укрпошта», відповідно до її заяви, на підставі п.5 ч.1 ст. 36 КЗпП України. Також наказом передбачена компенсація 18 днів невикористаної позивачкою відпустки за попередньою посадою.

В день звільнення позивачки з АТ «Укрпошта», 05.07.2021 р, з нею було проведено розрахунок, як зазначає відповідач в повному обсязі.

Позивачкою не заперечується той факт, що з нею в день звільнення 05.07.2021 р. АТ «Укрпошта» було проведено розрахунок.

Також в цей же день, 05.07.2021 р. Київською міською дирекцією АТ «Укрпошта» було видано наказ № 3886-К, яким з 06.07.2021 р. позивачка була прийнята на роботу на посаду провідного фахівця групи опрацювання письмових та електронних звернень, по переводу з АТ «Укрпошта», відповідно до її заяви, з посадовим окладом 11500,00 грн.

Отже, як вбачається з викладеного позивачка звільнилася з однієї роботи та була прийнята на іншу роботу за переводом, виключно на підставі її особистих заяв.

Відповідно до п.5 ч.1 ст. 36 КЗпП України, підставами припинення трудового договору є переведення працівника, за його згодою, на інше підприємство, в установу, організацію або перехід на виборну посаду.

Проаналізувавши встановлені факти та норми КЗпП України, суд вважає, що позивачка правильно була звільнена відповідачем за її заявою з АТ «Укрпошта», тобто з її згоди, за переведенням на інше місце роботи, оскільки відповідно до зазначеної норми закону, на підставі якої була звільнена позивачка, переведення має бути необов`язково між двома юридичними особами, оскільки філія також може бути підприємством, установою або організацією.

Суд вважає помилковим посилання позивачки на ч.1 ст. 32 КЗпП України, як на підставу для звільнення, оскільки дана норма регулює тільки порядок переведення працівника на іншу роботу, за його згодою, а інші частини цієї статті регулюють інші випадки переведення працівників. При цьому підстави для припинення трудового договору передбачені саме статтею 36 КЗпП України.

10.08.2021 р. позивачкою до керівника Київської міської дирекції АТ «Укрпошта» було подано заяву про звільнення за власним бажанням на підставі ч.3 ст. 38 КЗпП України, у зв`язку з порушенням роботодавцем гарантій, передбачених ст. 114 КЗпП України, та вимогою провести з нею розрахунок з урахуванням положень ст.ст. 44, 116 КЗпП України.

На вказану заяву позивачка отримала відповідь 20.08.2021 р. за № 70-338 про безпідставність її вимог.

В цей же день 20.08.2021 р. нею було написано заяву про звільнення за власним бажанням з 26.08.2021 р. у зв`язку з необхідністю догляду за дитиною до 14 років.

25.08.2021 р. Київською міською дирекцією АТ «Укрпошта» було видано наказ № 4777-п, яким позивачка була звільнена з посади провідного фахівця групи опрацювання письмових та електронних звернень з 26.08.2021 р. відповідно до ст. 38 КЗпП України, на підставі її заяви. Також цим наказом передбачена компенсація за 4 дні невикористаної щорічної відпустки.

В останній день роботи позивачки 26.08.2021 р. з нею був проведений розрахунок, що нею не заперечується.

Разом з тим позивачка не погоджується з сумою яка була їй виплачена при звільненні, вважаючи, що оскільки вона була переведена на роботу з меншим розміром заробітної плати, відповідач, відповідно до ст. 114 КЗпП України, мав протягом двох тижнів здійснювати їй доплату до рівня заробітної плати яку вона отримувала на попередній роботі, а тому сума виплат при звільненні була меншою, а також вказане потягло за собою невірно розраховану компенсацію за чотири дні невикористаної відпустки.

Відповідно до ч.1 ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Частиною 1 ст. 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей.

Судом встановлено, що в день звільнення з позивачкою було проведено розрахунок, а також видана трудова книжка.

Суд не погоджується з твердженням позивачки про те, що після її звільнення з АТ «Укрпошта» їй протягом двох тижнів відповідач мав доплачувати різницю в її заробітній платі, оскільки норма ст. 114 КЗпП України, мала би застосовуватись, якщо б позивачка була переведена на іншу роботу на одному і тому підприємстві, а в даному випадку позивачка була звільнена за переведенням з її згоди з одного підприємства і прийнята на роботу за її заявою за переведенням на другому підприємстві на іншу посаду, не дивлячись на те, що воно є філією без статусу юридичної особи.

Враховую викладене, суд відмовляє ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача різниці в заробітній платі за два тижні в розмірі 4351,70 грн., а також в доплаті за невикористані чотири дні відпустки в розмірі 672,00 грн., які позивачка також розрахувала виходячи з недоплаченої, на її думку, зарплати.

Крім того, позивачка вважає, що відповідач безпідставно не виплатив їй компенсацію за 10 днів невикористаної додаткової соціальної відпустки працівником, що мають двох дітей або більше дітей віком до 15 років в розмірі 5493,60 грн.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про відпустки», одному з батьків, які мають двох або більше дітей віком до 15 років, … надається щорічно додаткова оплачувана відпустка тривалістю 10 календарних днів без врахування святкових і не робочих днів (стаття 73 КЗпП України).

Як вбачається і зазначеної норми закону, законодавець передбачив, що тільки один з батьків дітей має право на таку відпустку. Тобто логічно припустити, що для отримання такої відпустки, той з батьків, який на неї претендує має підтвердити документально, що інший з батьків таку відпустку не отримував.

Позивачка в своєму позові стверджує, що на час роботи у відповідача та звільнення вона перебувала у шлюбі. ЇЇ чоловік працює, як фізична особа-підприємець, тому вона вважає, що відповідно до закону йому така відпустка не передбачена, а отже і будь-яким чином підтверджувати, що він не скористався додатковою відпусткою вона не повинна.

Разом з тим, статтею 2 Закону України «Про відпустки» визначено, що всі працюючі громадяни, незалежно від форми власності роботодавця та форми трудового договору мають право на відпустки.

Враховуючи, що додатковою відпусткою на дітей віком до 15 років, що передбачена ст. 19 Закону України «Про відпустки», може скористатися тільки один з батьків, позивачка на час звільнення перебувала в шлюбі, її чоловік був працюючою особою, при звільненні нею роботодавцю не було надано будь-якого доказу на підтвердження того, що її чоловік за своїм місцем роботи не скористався такою відпусткою, суд вважає, що у відповідача не було правових підстав для виплати позивачці грошової компенсації за вказану відпустку, а тому позов у цій частині вимог також задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 3, 4, 12, 13, 76-81, 133, 141, 259, 263-265, 268, 273, 352-355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову до Акціонерного товариства «Укрпошта» про стягнення заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано, або після перегляду рішення в апеляційному порядку, якщо його не скасовано.

Суддя: