Справа № 191/906/22
Провадження № 2/191/299/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2022 року м. Синельникове Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Костеленко Я.Ю.

за участю секретаря - Куцевол Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Синельникове Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовною заявою, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що йому на праві власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом належить житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідач ОСОБА_2 зареєстрована у вказаному будинку, оскільки з 2021 року позивач намагався його продати і відповідач виявила бажання його придбати, але для продажу необхідно було зібрати документи, тому відповідач попросила зареєструвати її у цьому будинку, а після збирання документів здійснити його купівлю-продаж. Позивач дав дозвіл на її реєстрацію в будинку, однак в подальшому відповідач відмовилася його купувати і не зважаючи на наявність у неї в цьому селі іншого житла, не має бажання зніматися з реєстраційного обліку. У зв`язку з цим відповідач має проблеми зі сплатою комунальних послуг, оформленням субсидії, позбавлений можливості продати будинок. На неодноразові пропозиції позивача врегулювати вказане питання відповідач лише обіцяла знятися з реєстраційного обліку, а в подальшому у неї виникали проблеми у зв`язку з браком часу, відсутністю коштів та інше. Позивач вважає, що поведінкою відповідача його право власника порушене, у зв`язку з чим на підставі ст.ст.391, 405 ЦК України просить суд визнати відповідача такою, що втратила право користування вищезазначеним житловим будинком.

Відповідач надала суду відзив на позов, де зазначила, що вона дійсно зареєстрована в належному позивачу житловому будинку. Мешкає у вказаному будинку вона на законних підставах, оскільки була зареєстрована в ньому з 08 вересня 2021 року за згодою позивача. Підставою такої реєстрації є домовленість про те, що відповідач купить належний позивачу будинок за ціною 50000,00 грн., про що було складено договір завдатку і позивач отримав від відповідача завдаток в розмірі 5000,00 грн. З нотаріальним оформленням договір купівлі-продажу житлового будинку позивач просив зачекати декілька місяців у зв`язку з проблемами по виплаті аліментів, однак надав згоду на реєстрацію відповідача в житловому будинку, її проживання в ньому і здійснення ремонту, оскільки будинок не був придатний для проживання. До вселення відповідача в будинок 03 серпня 2021 року було здійснено обстеження будинку і встановлено, що вхідні двері відчинені, замок відсутній, мережа опалення і прилади газопостачання вирізані, електропостачання і водопостачання відсутні, вікна і двері пошкоджені, в окремих кімнатах частково впала стеля, спостерігається пошкодження підлоги і стін, система водовідведення відсутня, приміщення не заселене впродовж багатьох років, власник будинку ОСОБА_3 в будинку не проживає, будинок неодноразово використовувався як притулок для тимчасового проживання невідомих осіб, які допускали його руйнацію і розкрадання. У вересні 2021 року відповідач розпочала ремонтні роботи і на теперішній час в будинку відбулися певні зміни: вікна і двері замінено на металопластикові, проведено внутрішній капітальний ремонт будинку, відновлено систему електро, газо і водопостачання, збудовано септик, облаштовано покриття даху і встановлено коньки, наведено лад на подвір`ї і городі, продовжуються роботи по впорядкуванню прибудинкової території. На ремонт будинку відповідачем було витрачено грошові кошти в розмірі 7000 доларів США. Відповідач кожного місяця просила позивача укласти договір купівлі-продажу будинку в нотаріальному порядку, однак останній відмовився, посилаючись на те, що його ціна 50000,00 грн. не влаштовує і він згоден продати будинок за ціною 100000,00 грн. 22 лютого 2022 року відповідач направила позивачу пропозицію укласти договір купівлі-продажу житлового будинку в нотаріальному порядку, на яку останній не відреагував. Посилання позивача на наявність у відповідача іншого житла не відповідають дійсності, оскільки належний їй будинок за адресою: АДРЕСА_2 , був проданий 15 червня 2022 року. Відповідач вважає, що позивачем був обраний невірний спосіб захисту його прав, на обґрунтування своїх вимог позивач послався не на ті норми діючого законодавства, які фактично регулюють спірні правовідносини. Просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити.

Оскільки на підставі договору дарування від 28 липня 2022 року позивач ОСОБА_3 подарував ОСОБА_1 належний йому житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , ухвалою суду від 12 вересня 2022 року остання була залучена до участі у справі в якості правонаступника ОСОБА_3 .

До початку судового засідання представник позивача ОСОБА_4 надав суду письмову заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_5 надала суду письмову заяву про розгляд справи без її участі. Проти задоволення позовних вимог заперечує.

Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Відповідно до свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом від 28 квітня 2018 року та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 28 квітня 2018 року ОСОБА_3 належить житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з договором дарування земельної ділянки та житлового будинку від 28.07.2022 право власності на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та земельну ділянку за вказаною адресою перейшло від ОСОБА_3 до ОСОБА_1 .

Як вбачається з повідомлення виконавчого комітету Зайцівської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області №381/01-16 від 18 травня 2022 року відповідач ОСОБА_2 дійсно зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , з 08 вересня 2021 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на ч.2 ст.405 ЦК України, згідно якої член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Однак жодних належних і допустимих доказів того, що відповідач є чи була членом сім`ї позивача і в належному позивачу житловому будинку не проживає без поважних причин, суду не надано.

Навпаки, позивач сам зазначив, що відповідач не була і не є його членом сім`ї, у зв`язку з чим його посилання на вимоги ч.2 ст.405 ЦК України як на підставу для визнання відповідача такою, що втратила право на користування житловим будинком, є безпідставними.

Разом з цим позивач також посилається на вимоги ст.391 ЦК України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

В той же час згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У частині 1 статті 81 ЦПК України зазначено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Як вбачається з договору завдатку, укладеному між сторонами 05 вересня 2021 року, ОСОБА_3 отримав від відповідача ОСОБА_2 суму завдатку, яка насправді вважається авансом, в розмірі 5000,00 грн. за купівлю відповідачем житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , загальна вартість будинку складає 50000,00 грн.

На підставі досягнутої домовленості за згодою ОСОБА_3 , як власника будинку, відповідач ОСОБА_2 була у ньому зареєстрована з 08 вересня 2021 року, проти чого не заперечував і сам ОСОБА_3 .

До вселення відповідача в будинок 03 серпня 2021 року було здійснено обстеження будинку і встановлено, що вхідні двері відчинені, замок відсутній, мережа опалення і прилади газопостачання вирізані, електропостачання і водопостачання відсутні, вікна і двері пошкоджені, в окремих кімнатах частково впала стеля, спостерігається пошкодження підлоги і стін, система водовідведення відсутня, приміщення не заселене впродовж багатьох років власник будинку ОСОБА_3 в будинку не проживає, будинок неодноразово використовувався як притулок для тимчасового проживання невідомих осіб, які допускали його руйнацію і розкрадання. Зазначені факти підтверджуються копією Акту обстеження будинку від 03 серпня 2021 року.

У вересні 2021 року відповідач розпочала ремонтні роботи і на теперішній час в будинку відбулися певні зміни: вікна і двері замінено на металопластикові, проведено внутрішній капітальний ремонт будинку, відновлено систему електро, газо і водопостачання, збудовано септик, облаштовано покриття даху і встановлено коньки, наведено лад на подвір`ї і городі, продовжуються роботи по впорядкуванню прибудинкової території. Вказані факти підтверджуються копією Акту обстеження будинку від 14 лютого 2022 року.

22 лютого 2022 року відповідач направила позивачу пропозицію укласти договір купівлі-продажу житлового будинку в нотаріальному порядку, що підтверджується копією пропозиції від 22 лютого 2022 року.

Посилання позивача на наявність у відповідача іншого житла не відповідають дійсності, оскільки належний їй будинок за адресою: АДРЕСА_2 , був проданий 15 червня 2022 року, що підтверджується договором купівлі-продажу земельної ділянки та житлового будинку.

У відповідності до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно зі ст.17 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.

Згідно з ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Оскільки договір найму житлового приміщення між сторонами не укладався, суд при розгляді спорів, що не урегульовані житловим законодавством, застосовує норми цивільного законодавства.

Згідно зі ст.386 ЦК України власник який має підстави передбачати можливість порушення свого права іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення про позбавлення права власності на житлове приміщення; позбавлення права користування житловим приміщенням; виселення; визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Виходячи з того, що Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення ст..7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим таку вимогу, як позбавлення права користування житловим приміщенням.

Суд вважає, що позивачем не доведено, яким чином реєстрація відповідача в будинку створює перешкоди у здійсненні ним свого права користування і розпорядження ним, адже згідно досягнутої домовленості відповідач була зареєстрована і вселилася в будинок за згодою його власника, який не дбав про належний стан будинку і не проживав у ньому, а лише після здійснення відповідачем його капітального ремонту за власний рахунок виявив намір зняти відповідача з реєстраційного обліку в будинку, відмовившись від домовленості його продажу, що свідчить про його недобросовісну поведінку. Факт непроживання відповідача у спірному будинку нічим не підтверджений, а вимог щодо виселення відповідача позивачем не заявлялося.

Таким чином, суд не вважає наявність фактів, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, встановленою і у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Оскільки у задоволенні позову відмовлено, витрати по сплаті судового збору в розмірі 992,40 грн. стягненню з відповідача на користь позивача не підлягають.

Керуючись ст.4, 7, 10, 13, 141, 263, 264, 265 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

В задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням - відмовити у повному обсязі.

На рішення протягом 30 (тридцяти) днів з дня його повного складення може бути подано апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення складене у повному обсязі 30 грудня 2022 року.

Суддя Я. Ю. Костеленко