РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2022 року Солом`янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Кушнір С.І.

за участю секретаря - Федоренко Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості, в якому просив:

стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» частину заборгованості за відсотками, що виникла за період з 10.01.2017р. по 30.01.2017р. в розмірі 4055,02 доларів США, що в перерахунку на національну грошову одиницю України, згідно з курсом НБУ становить 110265,08 грн.

Також просив стягнути з відповідача судові витрати у розмірі 1762 грн. 00 коп.

Обґрунтовуючи підстави звернення до суду з позовом, позивач ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» посилається на наступне.

Так, 09.11.2006 року між ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №641, згідно якого відповідачу надано кредит в сумі 300000 доларів США, на будівництво будинку зі строком користування до 16:00 год. 09.11.2017 року.

09.11.2006 року між сторонами укладена Додаткова угода №1 до кредитного договору №641 від 09.11.2006 року, згідно п. 1 якої Банк надає Позичальнику транш кредиту в сумі 300 000 дол. США.

Відповідно пункту 2 Додаткової угоди №1, повернення траншу здійснюється щомісячно до 09 числа починаючи з 11 грудня 2006 р. в сумі не менше ніж 2273 доларів США.

Додатковою угодою №2 до Договору, укладеною 12.04.2007 року, згідно п.1 якої Банк надає Позичальнику транш кредиту в сумі 60000 дол. США.

Відповідно пункту 2 Додаткової угоди №2, повернення траншу здійснюється щомісячно до 09 числа починаючи з 10 травня 2007 р. в сумі не менше ніж 473 доларів США.

Додатковою угодою №3 до Договору, укладеною 17.07.2008 року, згідно п.1 сторони домовилися викласти п.1.1.3. Договору №641 від 09.11.2006 року в наступній редакції: «Плата за користування кредитом: 15% річних».

Додатковою угодою №4 до Договору, укладеною 31.07.2008 року, згідно п.1 пункт 1.1.1. кредитного договору №641 від 09.11.2006 року викласти в наступній редакції: кредит надається у сумі 480000 доларів США. Пунктом 1.1.3 Кредитного договору від 09.11.2006р. відповідно до Додаткової угоди №4 встановлена процентна ставка у розмірі 16%.

Банк виконав покладені на себе зобов`язання в повному обсязі, а відповідач в свою чергу зобов`язався повернути кредит до 09.11.2017 року, сплатити відсотки та комісію у строки та у розмірі, передбачені Кредитним договром.

Позивач вказує, що рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 13.12.2010 року стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість по кредиту у розмірі 424699 доларів США, заборгованості по відсотках - 29636,89 доларів США, пені за прострочення загальної заборгованості - 1092,26 доларів США, пені за прострочення сплати процентів - 1648,22 доларів США, заборгованість по сплаті щомісячної комісії - 2907,05 грн., а всього 457076,37 доларів США, що станом на день ухвалення рішення становить 3638079,13 грн.

Проте, відповідач не зважаючи на прийняте рішення, свої зобов`язання не виконує, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 30.01.2017 року становить 33340677,31 грн., яка складється з: 414718,43 долів США - заборгованість за кредитом, 542761,32 долів США - відсотки за користування кредитом, 59273,89 грн. - комісія за РО, 7245382,35 грн. - пеня.

При цьому, позивач просить стягнути заборгованість за відсотками, що виникла за період з 10.01.2017 р. по 30.01.2017 р. в сумі 4055,02 доларів США, що в перерахунку на національну грошову одиницю України становить 110265,08 грн.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, 20.11.2018 р. зазначена цивільна справа передана в провадження судді Солом`янського районного суду м. Києва Кушнір С.І.

Ухвалою суду від 21.11.2018 р., відкрито спрощене позовне провадження в цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, та призначено судове засідання для розгляду справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою суду від 03.03.2020 р., позивача Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський Акціонерний Банк» замінено на правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал».

Представник позивача ТОВ «Вердикт Капітал» в судовому засіданні позовні вимоги підтримав.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив, будь-яких клопотань, письмових пояснень/відзиву щодо заявлених позовних вимог від відповідача до суду не надійшло.

Згідно вимог ст. 280 ЦПК України, якщо відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Вивчивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі статтею 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Судом встановлено, що 09.11.2006 року між ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №641, згідно якого відповідачу надано кредит в сумі 300000 доларів США, на будівництво будинку зі строком користування до 16:00 год. 09.11.2017 року.

09.11.2006 року між сторонами укладена Додаткова угода №1 до кредитного договору №641 від 09.11.2006 року, згідно п. 1 якої Банк надає Позичальнику транш кредиту в сумі 300 000 дол. США.

Відповідно пункту 2 Додаткової угоди №1, повернення траншу здійснюється щомісячно до 09 числа починаючи з 11 грудня 2006 р. в сумі не менше ніж 2273 доларів США.

Додатковою угодою №2 до Договору, укладеною 12.04.2007 року, встановлено, що Банк надає Позичальнику транш кредиту в сумі 60000 дол. США.

Відповідно пункту 2 Додаткової угоди №2, повернення траншу здійснюється щомісячно до 09 числа починаючи з 10 травня 2007 р. в сумі не менше ніж 473 доларів США

Додатковою угодою №3 до Договору, укладеною 17.07.2008 року, сторони домовилися викласти п.1.1.3. Договору №641 від 09.11.2006 року в наступній редакції: «Плата за користування кредитом: 15% річних».

Додатковою угодою №4 до Договору, укладеною 31.07.2008 року, пункт 1.1.1. кредитного договору №641 від 09.11.2006 року викласти в наступній редакції: кредит надається у сумі 480000 доларів США. Пунктом 1.1.3 Кредитного договору від 09.11.2006р. відповідно до Додаткової угоди №4 встановлена процентна ставка у розмірі 16%.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 13.12.2010 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ«Всеукраїнський Акціонерний Банк» заборгованість за кредитним договором № 641 від 09.11.2006 року у розмірі 3638079,13 грн.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Згідно зі ст.ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишалася, та сплати процентів, належних за договором.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

У ст. 536 ЦК України закріплено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати відсотки, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір відсотків за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Водночас у ч. 1 ст. 1048 ЦК України передбачено: якщо договором не встановлений розмір відсотків, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Відповідно до правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17, термін «користування чужими коштами» може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх.

Відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані законодавством. Зокрема, відповідно до частини першої статті 1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором; якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, також врегульовані законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи, оскільки відповідачем ОСОБА_1 неналежно виконувались умови договору, позивач скористався своїм правом вимагати дострокового виконання боргових зобов`язань.

Так, судом встановлено, що 13.12.2010 р. рішенням Солом`янського районного суду м. Києва стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ«Всеукраїнський Акціонерний Банк» заборгованість по кредиту у розмірі 3638079,13 грн

Звертаючись до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення частини заборгованості за відсотками, позивач посилається на те, що після постановлення рішення суду, воно залишилось не виконаним, і зобов`язання за кредитним договором відповідачем не виконані.

Таким чином, як вказує позивач, відсотки за користування кредитом за період з 10.01.2017 по 30.01.2017 становлять 110265,08 грн., а зобов`язання за договором не припинилися.

За змістом положень частини першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.

Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №444/9519/12 (провадження №14-10цс18), від 04.07.2018 у справі №310/11534/13-ц (провадження №14-154цс18), від 31.10.2018 у справі №202/4494/16-ц (провадження №14-318цс18), якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Кредитодавець має право нараховувати передбачені договором проценти лише впродовж строку дії кредитного договору або до звернення кредитора до суду з вимогою про дострокове стягнення заборгованості, після спливу такого строку нарахування відсотків є безпідставним.

Відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

За умовами договору сторони погодили щомісячну сплату відсотків за кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, який наданий на 11 років - до 09.11.2017 року включно. Звернувшись до суду з позовом про дострокове стягнення заборгованості за кредитом, позивачем змінено строк дії договору.

Отже, Положення абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України, за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики та нарахування процентів поза межами строку дії договору.

Виходячи із вищенаведеного, суд приходить до висновку, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, на основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про необґрунтованість вимог позивача про те, що на підставі статті 599 та частини четвертої статті 631 ЦК України він мав право нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом, а відтак позовні вимоги є необґрунтованими, а тому задоволенню не підлягають.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 509, 525, 526, 530, 550, 589, 1048, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 2, 4, 5, 10, 12, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 82, 83, 133, 141, 209-211, 223, 247, 258, 259, 263-265, 268, 280, 281, 282, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволені позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: С.І. Кушнір