2/465/2902/22
РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

22.12.2022 року м.Львів

Франківський районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді Величка О.В.

за участі секретаря судового засідання Старух Ю.М.,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до Франківського районного суду м. Львова із позовом до відповідача про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 08.09.2012 року між позивачем та відповідачем укладено шлюб, який зареєстровано у Центральному відділі державної реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім`ї, про що складено відповідний актовий запис № 2244. За час перебування у шлюбі у сторін народилася дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Шлюб між сторонами виявився невдалим, спільне життя між ними не склалось через різні погляди на життя, несумісність характерів, внаслідок чого вони не можуть підтримувати нормальну атмосферу у сім`ї на почуттях любові і поваги один до одного, на даний час шлюб існує формально, спільне господарство не ведеться, подружні стосунки не підтримуються. Окрім того, ОСОБА_3 проживає та перебуває повністю на утриманні позивача, а відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання сина не надає, хоча має можливість її надати. Між сторонами на момент пред`явлення до суду позову не досягнуто згоди з приводу матеріального утримання та виховання сина. Дитині повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Такий належний рівень у будь- якому разі не повинен бути меншим, ніж прожитковий мінімум. Такий рівень позивач самостійно не зможе забезпечити, тому батько, який здоровий та працездатний, зможе сплачувати аліменти на рівні, необхідному для належного розвитку дитини. Ураховуючи, що позивачу не відомо чи працює та де працює відповідач, вважає за доцільне, щоб аліменти на утримання сина стягувалися з відповідача саме у твердій грошовій сумі в розмірі 3000 грн.

Ухвалою судді Франківського районного суду м. Львова від 19.10.2022 року відкрито провадження у зазначеній справі та призначено судове засідання.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем, а також стягнути з відповідача аліменти на утримання сина в розмірі 3000 грн. При цьому, зазначила, що з відповідачем не проживають разом уже близько трьох років, спільне господарство не ведуть. Відповідач участі в утриманні сина не бере жодної. Примирюватись з відповідачем позивач категорично не бажає, строку на примирення не потребує.

Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча неодноразово повідомлявся про час та місце розгляду справи на відомі останні адреси його проживання, відзиву на позовну заяву не подав. Окрім того, відповідач викликався в судове засідання шляхом розміщення повістки на офіційному веб-сайті Франківського районного суду м. Львова.

Відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Згідно ч. 3 ст.223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Наявних у справі матеріалів про права та обов`язки сторін достатньо для її розгляду у відсутності відповідача.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що слід згідно ст.280 ЦПК України проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва серії НОМЕР_1 ОСОБА_2 та ОСОБА_4 08.09.2012 року укладено шлюб, який зареєстровано у Центральному відділі державної реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім`ї, про що складено відповідний актовий запис № 2244.

ІНФОРМАЦІЯ_2 народився ОСОБА_3 , батьком якого зазначений ОСОБА_2 , матір`ю ОСОБА_1 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 ).

Як вбачається із довідки від 28.03.2022 року № 1330- ОСОБА_1 взята на облік як внутрішньо переміщена особа, та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 . За вказаною адресою також проживає її син ОСОБА_3 (довідка від 28.03.2022 року № 1330-).

Згідно з ч. 2 ст.104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Відповідно до ст.112 Сімейного кодексу України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Відповідно до статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка.

Згідно статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.

Відповідно до частин 3 та 4 статті 56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування подружжя до припинення шлюбних стосунків чи їх збереження є неприпустимим і є порушенням права на свободу та особисту недоторканість.

Відповідно до частини 2 статті 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Згідно з приписами частини 3 статті 105 Сімейного кодексу України встановлено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 Сімейного кодексу України.

Судом встановлено, що сторони втратили взаємні подружні почуття, між ними склались відносини, які не сприяють подальшому збереженню їх сім`ї, примирюватись сторони не бажають, таким чином, подальше спільне життя сторін неможливе, збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, тому шлюб з відповідачем слід розірвати.

Щодо вимоги позивача про стягнення аліментів суд зазначає наступне.

Відповідно ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Положеннями ст. 184 СК України передбачено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Необхідність встановлення розміру аліментів у твердій грошовій сумі може виникнути за наявності у платника аліментів нерегулярного або мінливого доходу, або отримання частини доходу в натурі. У такому випадку стягнення аліментів на дитину у частці від доходу її матері або батька може призвести до істотної різниці у розмірі аліментів, які отримує дитина щомісяця, що у свою чергу негативно вплине на забезпечення дитини. Стягнення аліментів у твердій грошові сумі дозволяє забезпечити більшу стабільність щодо утримання дитини.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 pоку, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 pоку № 789-ХІІ та набула чинності для України 27 вересня 1991 pоку, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Положеннями ч.1 ст.182 СК України визначені обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, а саме: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» розмір прожиткового мінімуму для дитини віком від 6 до 18 років складає: з 1 січня - 2618 гривень, з 1 липня - 2744 гривні, з 1 грудня - 2833 гривні.

Крім того, суд роз`яснює, що розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше.

Положеннями ст.2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» № 1282-XII від 03.07.1991 р. передбачено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі.

Згідно із ст.5 вказаного Закону індексація розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, проводиться за рахунок коштів платника аліментів.

Зважаючи на вищевикладене, виходячи із встановленого розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, враховуючи умови, в яких опинилася дитина внаслідок війни, що зумовило надання їй статусу внутрішньо переміщеної особи і вимагає додаткових зусиль та затрат на організацію нормального життя, зокрема дистанційного навчання у школі за місцем попереднього проживання у м. Києві, регулярного консультування лікарів з урахуванням того, що дитина народилася в умовах ускладнених пологів, суд вважає обгрунтованою суму аліментів для забезпечення гармонійного розвитку малолітньої дитини ОСОБА_3 в розмірі 3000 грн., яка щомісячно підлягає стягненню з відповідача.

Згідно із ст.191СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з моменту пред`явлення позову. У даному випадку позивач звернулася з позовом до суду 28.06.2022 року, тому саме з цієї дати слід присудити стягнення аліментів.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів.

Згідно із ч.6 ст. 141 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а тому, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 992 грн. 40 коп. (за позовну вимогу про стягнення аліментів). Водночас позивачем при поданні позовної заяви сплачено 992 грн. 40 коп. судового збору за позовну вимогу про розірвання шлюбу, який відповідно до ч. ст.141 ЦПК України та з урахуванням задоволення позову судом підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Враховуючи наведене та на підставі ст.ст. 12, 81, 141, 258, 259, 263-265, 280-282, 352, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який зареєстрований 08.09.2012 року у Центральному відділі державної реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім`ї, актовий запис № 2244.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 3000 (три тисячі) гривень 00 коп. щомісячно, починаючи стягнення з 28.06.2022 року і до повноліття дитини.

Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надіслати до відповідного відділу реєстрації актів цивільного стану для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) грн. 40 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) грн. 40 коп.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржене позивачем до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_2 .

Суддя Величко О.В.