ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 551/1586/22 Номер провадження 22-ц/814/4594/22Головуючий у 1-й інстанції Сиволап Д.С. Доповідач ап. інст. Абрамов П. С.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2022 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді: Абрамова П.С.,

Суддів: Дорош А.І., Триголова В.М.,

за участю секретаря судового засідання Ряднини І.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача адвоката Діброва К.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника позивача, ОСОБА_1 , адвоката Гармаша М.О., на ухвалу Шишацького районного суду Полтавської області від 18 серпня 2022 року, що постановлена за результатом розгляду заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи ОСОБА_3 , приватний нотаріус Охтирського міського нотаріального округу Сумської області Лебедєва Лариса Миколаївна, про визнання заповіту недійсним

УСТАНОВИВ:

16 серпня 2022 року до Шишацького районного суду Полтавської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійним заповіту. Позивач просила визнати недійним заповіт від 03 липня 2020 року, посвідчений приватним нотаріусом Лебедєвою С.М. за реєстровим номером 599, яким батько позивача, ОСОБА_4 , заповідав все своє майно ОСОБА_2 .

Разом з позовною заявою позивачем подано заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту, встановлення заборони користуватись та передачі на відповідальне зберігання позивачці спадкового майна у вигляді: автомобіля «Фіат Добло», д.н.з. НОМЕР_1 ; житлового будинку АДРЕСА_1 та земельної ділянки площею 0,10 га для його будівництва та обслуговування; житлового будинку АДРЕСА_2 ; земельної ділянки для ведення особистого підсобного господарства площею 0,36 га у с. Вербове Охтирського району Сумської області; трактора колісного марки DT110NWH; напівпричепа КАЗ8138, 1996 р.в., д.н. НОМЕР_2 ; причепу 2ПТС4, 1992 р.в., д.н. НОМЕР_3 ; самохідного шасі Т-16, 1982 р.в., д.н. НОМЕР_4 ; зернозбирального комбайну «Нива».

Заява обґрунтована тим, що вона є спадкоємцем першої черги після смерті матері, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , та батька, ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Особа, на користь якої складено оспорюваний заповіт, відповідач ОСОБА_2 (двоюрідній брат померлого), скористався відсутністю інших спадкоємців на території України (позивачки, як дочки померлого, та сина померлого інваліда, ОСОБА_3 , який має право на обов`язкову частку у спадщині) на період воєнного стану в Україні, протиправно заволодів спадковим майном померлого та використовує його на власний розсуд. При цьому, позивач вважає, що померлому батьку належала лише 1/2 частина вказаного майна, оскільки інша половина належала його дружині, ОСОБА_5 , шлюб між якими був розірваний на підставі рішення суду від 26.11.2020, але майно подружжя при цьому поділене не було. Спір про поділ майна подружжя наразі розглядається Охтирським міськрайонним судом Сумської області у цивільній справі № 583/896/21 (підсудність якого у зв`язку із військовим станом було змінено на Шишацький районний суд Полтавської області).

короткого змісту рішення суду першої інстанції

Ухвалою Шишацького районного суду Полтавської області від 18 серпня 2022 року у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено у повному обсязі.

короткого змісту вимог апеляційної скарги; узагальнених доводів особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі позивач прохала ухвалу Шишацького районного суду Полтавської області від 18 серпня 2022 року скасувати та ухвалити нову про задоволення її заяви про забезпечення позову.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції не здійснив співвідношення негативних наслідків відмови в забезпеченні позову. За фактом викрадення майна вона зверталась до правоохоронних органів із заявою про вчинення злочину.

Вказувала, що не існує іншого способу захистити спадкове майно до винесення рішення у справі, яке спочатку має бути розподілене, як спільне майно подружжя, набуте за час шлюбу, а лише потім між спадкоємцями. Вона, її брат (третя особа у справі) своєчасно подали заяви про прийняття спадщини.

Суд першої інстанції виніс оскаржувану ухвалу без вивчення матеріалів справи, так як в ухвалі зазначено, що з матеріалів справи не можна встановити чи прийняв спадщину спадкоємець за заповітом - ОСОБА_2 , однак строк ним не пропущений, оскільки спадщина відкрилась лише 17.07.2022.

узагальнених доводів та заперечень інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача прохав у задоволенні апеляційної скарги відмовити.

Вказував, що відповідач з квітня 2022 року по теперішній час проживає за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою виконавчого комітету Охтирської міської ради № 69 від 03.11.2022. Такою була воля його покійного брата ОСОБА_4 . Відповідач багато років мав добрі стосунки з ОСОБА_4 , вони допомагали один одному. Натомість зі своїми дітьми ОСОБА_4 тривалий час не спілкувався взагалі, між ними мали місце конфлікти, велись судові процеси. ОСОБА_3 з повноліття проживав окремо від батька, в ході численних судових засідань позивачка неодноразово особисто повідомляла всіх, що нічим не допомагала батьку в питаннях утримання домашнього господарства. Після смерті ОСОБА_4 (поховання, поминки організовував ОСОБА_2 ; діти ОСОБА_4 не брали в цьому ніякої участі). ОСОБА_2 продовжував проживати в будинку покійного брата, доглядав господарство. Позивачка кілька раз проникала в будинок за адресою АДРЕСА_1 через вікна, шляхом пошкодження дверей, при цьому у ОСОБА_2 були викрадені документи, в тому числі паспорт. 3 господарства були викрадені кури, порося вагою близько 300 кг, техніка. По всім вказаним фактам ОСОБА_2 звертався із заявами в поліцію. До теперішнього часу ОСОБА_2 проживає в цьому будинку, утримує його, годує собак. 27.07.2022 ОСОБА_2 подав заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 за заповітом.

встановлених судом першої інстанції та неоспорених обставин, а також обставин, встановлених судом апеляційної інстанції, і визначених відповідно до них правовідносин; доводів, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції; мотивів прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу;

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції зазначав, що 07 липня 2020 року ОСОБА_4 зробив заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Лебедєвою С.М. за реєстровим номером 599, яким все своє майно, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалось, заповідав ОСОБА_2 (відповідачу у справі). З матеріалів справи не можна встановити чи прийняв спадщину спадкоємець за заповітом ОСОБА_2 , однак строк для її прийняття ним ще не пропущений, оскільки спадщина відкрилась лише 17 липня 2022 року. Заявлені позивачем заходи забезпечення позову у вигляді арешту, заборони розпорядження та передача їй на зберігання спадкового майна фактично є вимогою про витребування майна з чужого незаконного володіння (віндикаційний позов, ст. 387 ЦК України). При цьому, позивач власником даного майна не є та в перспективі може претендувати лише на його частину.

За таких обставин, місцевий суд дійшов висновку, що заявлені позивачем способи забезпечення позову є явно неспівмірними із заявленою нею позовною вимогою про визнання заповіту недійсним, фактично є намаганням витребувати майно з чужого володіння без проведення повноцінного судового розгляду, а матеріали позовної заяви не містять належних та достатніх доказів того, що відповідач, не являючись власником спадкового майна до отримання відповідних свідоцтв про право на спадщину, а отже й не маючи права на розпорядження ним, може здійснити дії, які в подальшому унеможливлять або значно утруднять виконання рішення суду.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали місцевого суду в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачені статтею 150 цього кодексу заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Невичерпний перелік видів заходів забезпечення позову визначений у статті 150 ЦПК України.

Так, позов забезпечується:

1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб;

1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави;

2) забороною вчиняти певні дії;

3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин;

4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання;

5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту;

6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку;

8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів;

9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;

10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з ч. 2 ст. 150 ЦПК України суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Зі змісту статті 149 ЦПК України можна зробити висновок, що метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі, забезпечити й ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 року № 9, при розгляді заяви про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази.

Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення (постанова Верховного Суду від 02.11.2022 у справі № 546/1073/21).

У постанові Верховного Суду від 06 жовтня 2021 року у справі № 756/14940/20 викладено правовий висновок про те, зокрема, що «в немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного цього судового провадження за її позовом без нових звернень до суду».

У справі з позовними вимогами немайнового характеру, судове рішення у разі задоволення яких не вимагатиме примусового виконання, то в цьому випадку така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, не підлягає дослідженню, а має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. (постанова Верховного Суду від 07.10.2021 у справі № 910/2287/21).

Заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову (пункт 3 частини 1 статті 151 ЦПК України).

Співмірність заходів забезпечення позову передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Питання щодо забезпечення позову повинно вирішуватися судом з урахуванням конкретних обставин справи та доводів заявника.

З фактичних обставин справи вбачається, що позивачка ОСОБА_1 є спадкоємцем першої черги після смерті матері, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , та батька, ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 .

За життя між колишнім подружжям, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , було порушено спір про поділ спільного майна подружжя (справа № 583/896/21). Як вбачається з Єдиного державного реєстру судових рішень провадження у справі № 583/896/21 зупинено ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 16.11.2022 до залучення спадкоємців померлого відповідача. ОСОБА_1 залучена до участі у даній справі в якості спадкоємця померлої позивачки.

Предметом позову, в межах якого розглядається заява про забезпечення позову, є вимоги немайнового характеру, а саме визнання заповіту недійсним, що складений 03.07.2020 батьком позивачки, ОСОБА_4 , на користь ОСОБА_2 , в якому міститься розпорядження щодо всього майна спадкодавця.

ОСОБА_1 , оскаржуючи вказаний заповіт, прохала забезпечити позов про визнання заповіту недійсними декількома заходами, шляхом: накладення арешту на майно, яке належало спадкодавцю на день смерті; встановлення заборони відповідачу користуватись цим майном; передачі цього майна на відповідальне зберігання, а саме: автомобіля «Фіат Добло», д.н.з. НОМЕР_1 ; житлового будинку АДРЕСА_1 та земельної ділянки площею 0,10 га для його будівництва та обслуговування; житлового будинку АДРЕСА_2 ; земельної ділянки для ведення особистого підсобного господарства площею 0,36 га у с. Вербове Охтирського району Сумської області; трактора колісного марки DT110NWH; напівпричепа КАЗ8138, 1996 р.в., д.н. НОМЕР_2 ; причепу 2ПТС4, 1992 р.в., д.н. НОМЕР_3 ; самохідного шасі Т-16, 1982 р.в., д.н. НОМЕР_4 ; зернозбирального комбайну «Нива». Докази належності вказаного майна спадкодавцю долучені до матеріалів справи.

Стороною відповідача не заперечується, що як до смерті спадкодавця, так і після, він продовжує утримувати майно померлого, 27.07.2022 ОСОБА_2 подав заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 за заповітом. З приводу спадкування, що стосується спадкового майна, між сторонами дійсно існує спір про право.

Місцевий суд неповно дослідив фактичні обставини справи та не врахував, що спадкове майно спочатку має бути розподілене, як спільне майно подружжя, набуте за час шлюбу, а лише потім між спадкоємцями, після смерті обох з подружжя, а тому є достатні підстави обґрунтованого припущення, що невжиття заходів забезпечення позову у даній справі може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист спадкових прав та інтересів позивачки.

В даному випадку, враховуючи немайновий характер спору у справі, суд першої інстанції мав дослідити, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного цього судового провадження за її позовом без нових звернень до суду.

Таким чином, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що у цьому випадку співмірним, належним та ефективним заходом забезпечення позову є накладення арешту на спадкове майно. Інші заходи забезпечення позову (передача майна на відповідальне зберігання позивачці та заборона відповідачу вчиняти певні дії) таким критеріям не відповідають, а тому відсутні підстави для задоволення заяви в цій частині.

висновків за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, серед іншого, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Враховуючи наведені вище висновки апеляційного суду, ухвалу місцевого суду слід скасувати, ухваливши нове рішення про часткове задоволення заяви позивача про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 374, п. 1, 3 ч. 1 ст. 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу представника позивача, ОСОБА_1 , адвоката Гармаша М.О., - задовольнити частково.

Ухвалу Шишацького районного суду Полтавської області від 18 серпня 2022 року скасувати.

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі задовольнити частково.

Накласти арешт на автомобіль «Фіат Добло», д.н.з. НОМЕР_1 ; житловий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянки площею 0,10 га для його будівництва та обслуговування; житловий будинок АДРЕСА_2 ; земельну ділянку для ведення особистого підсобного господарства площею 0,36 га у с. Вербове Охтирського району Сумської області; трактор колісного марки DT110NWH; напівпричеп КАЗ8138, 1996 р.в., д.н. НОМЕР_2 ; причеп 2ПТС4, 1992 р.в., д.н. НОМЕР_3 ; самохідне шасі Т-16, 1982 р.в., д.н. НОМЕР_4 ; зернозбиральний комбайн «Нива».

В іншій частині вимог заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, яким є Верховний Суд.

У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, строк на касаційне оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 23 грудня 2022 року.

Головуючий суддя П.С. Абрамов

Судді А.І. Дорош

В.М. Триголов