ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1827/22 Справа № 201/473/17 Суддя у 1-й інстанції - Антонюк О.А. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.
УХВАЛА

03 червня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Куценко Т.Р.,

суддів - Деркач Н.М., Ткаченко І.Ю.

при секретарі - Заворотному К.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро питання про самовідвід суддів Куценко Т.Р., Деркач Н.М. по справі за апеляційними скаргами Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», Національного Банку України на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 05 вересня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», треті особи: Національний Банк України, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про відшкодування збитків та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А :

У провадженні Дніпровського апеляційного суду знаходиться цивільна справа за апеляційними скаргами АТ КБ «ПриватБанк», Національного Банку України на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 05 вересня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк», треті особи: Національний Банк України, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про відшкодування збитків та моральної шкоди.

Справа неодноразово призначалася до слухання, відбувалися численні судові засідання за участю сторін.

Позивач ОСОБА_1 01 червня 2022 року подавала безпідставну заяву про відвід членам колегії Куценко Т.Р. та Деркач Н.М. з посиланням на не пов`язані із нею та з вказаною справою обставинами.

Право учасника справи на відвід судді є однією із гарантій права на справедливий суд. Проте, право на відвід не є абсолютним. В інакшому випадку воно перетвориться у свавільне обрання суддів для розгляду справи та спосіб процесуального зловживання, що суперечитиме інтересам інших учасників справи та суспільним інтересам загалом.

З метою виключення можливих сумнівів щодо об`єктивності та неупередженості суду та приймаючи до уваги, що суддя, у відношенні якого маються щонайменші сумніви в неупередженості, зобов`язаний вийти з процесу, судді члени колегії Куценко Т.Р. та Деркач Н.М. вважають за необхідне взяти самовідвід.

Підстави для самовідводу судді визначені ст.36 ЦПК України.

Згідно з п.5 ч.1 ст.36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

У статті 15 Кодексу суддівської етики та п.2.5 Бангалорських принципів діяльності судді, затверджених резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН від 27 липня 2006 року, зазначено, що суддя повинен взяти самовідвід від участі в будь-якому процесі, коли для нього неможливе винесення неупередженого рішення у справі або коли сторонньому спостерігачеві може видатись, що суддя не здатен винести неупереджене рішення.

Неупередженість є необхідною умовою належного виконання суддею своїх обов`язків, яка виявляється у змісті судових рішень та під час судового процесу і суддя має дбати про те, щоб його поведінка сприяла збереженню і поглибленню переконання суспільства у неупередженості судді при здійсненні ним своїх професійних обов`язків.

Обґрунтований самовідвід свідчить про сумлінне виконання суддею своїх обов`язків. Обґрунтування самовідводу не може піддаватися сумніву.

Відповідно до статті 2 Закону України від 02 червня 2016 року №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно із статті 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» здійснюючи правосуддя, суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Безсторонність означає відсутність упередженості та необ`єктивності. Згідно з усталеною практикою Суду існування безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинно встановлюватися згідно з: (І) суб`єктивним критерієм, врахувавши особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об`єктивним у цій справі, та (ІІ) об`єктивним критерієм, іншими словами, шляхом встановлення того, чи забезпечував сам суд та, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності. У цьому відношенні навіть вигляд має певну важливість - іншими словами, має не лише здійснюватися правосуддя - ще має бути видно, що воно здійснюється.

Адже йдеться про довіру, яку в демократичному суспільстві суди повинні вселяти у громадськість (рішення від 26 жовтня 1984 року у справі «Де Куббер проти Бельгії», від 01 жовтня 1982 року - «Пєрсак проти Бельгії», від 15 грудня 2011 року - «Паскал проти України», «Ветштайн проти Швейцарії» тощо).

Тобто, згідно з прецедентною практикою Європейського Суду з прав людини суд має забезпечити достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності.

Як зазначено у Висновку №1 (2001) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо стандартів незалежності судової влади та незмінюваності судді, незалежність судової влади означає повну неупередженість із боку суддів. При винесенні судових рішень щодо сторін у судовому розгляді судді повинні бути безсторонніми, вільними від будь-яких зв`язків, прихильності чи упередження, що впливає або може сприйматися як таке, що впливає, на здатність судді приймати незалежні рішення. Судова влада повинна користуватися довірою не тільки з боку сторін у конкретній справі, але й з боку суспільства в цілому. Суддя повинен не тільки бути реально вільним від будь-якого невідповідного упередження або впливу, але він або вона повинні бути вільними від цього й в очах розумного спостерігача. В іншому випадку довіра до незалежності судової влади буде підірвана.

Відповідно до ч.1 ст.40 ЦПК України питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі.

З метою виключення всіх підстав, які можуть вплинути на об`єктивність та неупередженість суддів членів колегії Куценко Т.Р. та Деркач І.Ю. при розгляді даної справи, судді члени колегії Куценко Т.Р. та Деркач Н.М. вважають за необхідне заявити собі самовідвід.

Самовідвід у даній справі заявляється з метою недопущення виникнення в учасників судового процесу будь-яких сумнівів щодо можливості необ`єктивного розгляду справи та ухвалення несправедливого рішення.

На підставі викладеного слід дійти висновку, що самовідвід суддів членів колегії Куценко Т.Р. та Деркач Н.М. у даній справі підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.33,36-41 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Задовольнити самовідвід суддів Куценко Т.Р., Деркач Н.М. по справі за апеляційними скаргами Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», Національного Банку України на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 05 вересня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», треті особи: Національний Банк України, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про відшкодування збитків та моральної шкоди.

Справу передати до Дніпровського апеляційного суду для виконання вимог ст.33 ЦПК України.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: Т.Р.Куценко

Судді: Н.М.Деркач

І.Ю.Ткаченко