21.11.2022 Єдиний унікальний номер № 205/8447/21
Провадження № 2/205/701/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 листопада 2022 року Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді - Терещенко Т.П.,

за участю секретаря судового засідання - Кривозуб О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження у м. Дніпрі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Дніпровська міська рада, третя особа: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Новікова Ніна Антонівна, про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання права власності в порядку спадкування за законом,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою з урахуванням уточненої позовної заяви, мотивуючи свої вимоги тим, що вона лишилася вдовою після смерті її першого чоловіка - ОСОБА_4 , з яким вона прожила у шлюбі з 2003 року. Починаючи з листопада 2003 року вона стала проживати разом з ОСОБА_5 як дружина та чоловік. Шлюб між нею та ОСОБА_5 не було зареєстровано. Проживали спільно в її квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , разом з її доньками. 04 серпня 2005 року вона разом з померлим ОСОБА_5 придбали у власність домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується договором купівлі-продажу домоволодіння. Зареєстрований у будинку був тільки ОСОБА_5 , а 18 травня 2021 року вона зареєструвалася за вищевказаною адресою. Вказує, що за час проживання однією сім`єю, починаючи з листопада 2003 року по квітень 2021 року вона з ОСОБА_5 вели спільне господарство, мали спільний сімейний бюджет, займалися благоустроєм придбаного спільного нового будинку, піклувались один про одного, проводили разом дозвілля, мали взаємні права і обов`язки, які притаманні чоловіку і дружині, та спільно виховували двох її доньок від першого шлюбу. Після смерті матері ОСОБА_5 у 2007 році ОСОБА_5 припинив спілкування з батьком - ОСОБА_2 , а також не мав спілкування зі своїм сином - ОСОБА_5 , з невідомих їй причин. За весь період їх спільного проживання з ОСОБА_5 його син не цікавився життям батька, не піклувався про нього та не опікувався ним в останні дні його життя, коли ОСОБА_5 тяжко захворів на COVID-19 та знаходився на лікуванні у медичному закладі. З 22 березня 2021 року ОСОБА_5 тяжко захворів на COVID-19 та знаходився на стаціонарному лікуванні в терапевтичному відділенні КНП «МКЛ №4» ДМР, а ІНФОРМАЦІЯ_1 там і помер. Вказує на те, що за час знаходження ОСОБА_5 у лікарні ніхто крім неї, її доньки ОСОБА_6 і спільного друга - ОСОБА_7 ним не опікувався та не піклувався про нього, а всі витрати на лікування, організацію і проведення поховання здійснені за її власні кошти. Зазначає, що факт проживання однією сім`єю з ОСОБА_5 як чоловіка і дружини на протязі 18 років підтверджується долученими до позовної заяви доказами та поясненнями свідків. Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить 1/2 частка домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 . 23 травня 2021 року вона звернулась до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Новікової Н.А., але 18 жовтня 2021 року отримала відмову у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_5 через відсутність факту родинних відносин. Спадкоємцями за законом після померлого ОСОБА_5 є син - ОСОБА_3 та батько - ОСОБА_2 . Зазначає, що нею з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 проводилось досудове врегулювання спору про розподіл між ними спадкового майна, проте вони не бажають добровільно вирішувати це питання. На підставі викладеного вона звернулась до суду з цим позовом, в якому просила встановити факт проживання однією сім`єю як жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу нею та ОСОБА_5 в період часу з 01 січня 2004 року до 13 квітня 2021 року (день смерті), визнати за нею право на спадкування після смерті ОСОБА_5 , як спадкоємцем за законом четвертої черги, разом із спадкоємцями за законом першої черги, та визнати за нею право власності на 1/6 частку спадкового майна (домоволодіння) в порядку спадкування за законом, яке складається з 1/2 частини домоволодіння АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалами судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 жовтня 2021 року відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження та задоволено клопотання позивача про витребування доказів у приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Новікової Н.А. належним чином завірену копію спадкової справи №67550948, відкритої 22 квітня 2021 року після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

05 листопада 2021 року ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська заяву позивача про забезпечення позову було повернуто заявнику, разом із всіма додатками.

Відповідачем ОСОБА_2 засобами поштового зв`язку «Укрпошта» 19 січня 2022 року було подано до суду відзив, в якому відповідач просив відмовити в подальшому розгляді позовної заяви, оскільки ні він, ні ОСОБА_3 не можуть бути відповідачами через відсутність між ними та позивачем спору, і йому невідомо про відношення між його сином - ОСОБА_5 та позивачкою, і саме ним 07 березня 2004 року ОСОБА_8 було сплачено першу частину за спірний будинок в розмірі 4 500 грн. та 04 квітня 2004 року кінцеву суму в розмірі 13 920 грн. через його сина - ОСОБА_5 . Зазначає, що на розгляді в Дніпропетровській обласній прокуратурі, Національній поліції Дніпропетровської області та Міністерстві юстиції України знаходяться його заяви для прийняття невідкладних заходів по зупинці всіх неправомірних дій і реєстрації прав власності за ОСОБА_1 і з`ясування обставин викрадення оригіналів всіх документів та оформлення на неї права власності, і приховування від нього та ОСОБА_3 інформації про смерть ОСОБА_5 , кремацію, отримання пенсійних витрат на поховання і саме поховання, без наявності статусу дружини і заповіту. Також зазначає, що відсутність його реєстрації та реєстрації ОСОБА_3 права власності на спадщину за законом вказує на відсутність підстав для залучення в якості відповідача.

28 січня 2022 року позивачем було надано відповідь на відзив відповідача - ОСОБА_2 , в якій вона просила задовольнити позов, оскільки викладені у відзиві доводи спрямовані лише на те, щоб не визнавати позовні вимоги та жодним чином не спростовують наданих нею доказів. ОСОБА_2 не зазначено, з якими конкретно позовними вимогами він не погоджується з посиланням на відповідні докази та норми права, не надано також ніяких документів чи інших доказів, що додаються до відзиву, та зазначення документів і доказів, які не можуть бути подані разом із відзивом та зазначенням причин їх неподання, а з 19 листопада 2021 року до 20 січня 2022 року своєчасно та у строк не було надано іншій стороні відзив. Твердження відповідача про придбання ним будинку АДРЕСА_2 для свого сина ОСОБА_5 за власний кошт 4 500 грн. та 13 920 грн. жодними доказами не підтверджено та спростовується договором купівлі-продажу домоволодіння від 04 серпня 2005 року, згідно до якого вона спільно з ОСОБА_5 придбали його в рівних долях, а зазначене домоволодіння було придбано за 26 123 грн., з яких 17 123 грн. були її власними коштами, а оскільки у ОСОБА_5 не було власних коштів, то ОСОБА_5 надано 4 000 грн. у борг його батьком - ОСОБА_2 , а грошові кошти було потім йому повернуто, для чого ОСОБА_5 було оформлено кредитну картку з лімітом 4 000 грн., а 5 000 грн. були ними позичені у тітки ОСОБА_5 - ОСОБА_9 та згодом ними спільно повернуті, посилання ОСОБА_2 на те, що вона йому невідома, не відповідає дійсності, а всі викладені вище обставини можуть підтвердити свідки, та факт проживання однією сім`єю як чоловіка та дружини на протязі 18 років з ОСОБА_5 також підтверджується витягом з домової книги. Крім того, зазначає що твердження про викрадення нею оригіналів документів на право власності щодо домоволодіння не відповідає дійсності, а даних з ЄРДР щодо неї ОСОБА_2 не надано.

У підготовчому судовому засіданні 16 серпня 2022 року було розглянуто клопотання позивача про допит свідків та закрито підготовче судове засідання з призначенням справи до розгляду по суті, про що судом без виходу до нарадчої кімнати було постановлено ухвалу.

21 листопада 2022 року позивачем та відповідачем ОСОБА_3 було надано суду проект мирової угоди, але суд не може брати її до уваги зважаючи на те, що вказана мирова угода не була підписана представником Дніпровської міської ради, хоча була зазначена в цій угоді як одна із сторін - підписантів, а також взагалі відсутній серед підписантів відповідач - ОСОБА_2 , що свідчить про те, що спір між сторонами не було врегульовано.

Позивач надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, в якій підтримала позовні вимоги в повному обсязі і просила їх задовольнити.

Відповідач - ОСОБА_3 надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, в якій заперечував проти позову та просив відмовити у його задоволенні.

Представник відповідача Дніпровської міської ради - Дика Н.В. на електронну пошту суду направила клопотання про розгляд справи за її відсутності та прийняти рішення відповідно до вимог чинного законодавства України.

Відповідач - ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, на підставі ст. ст. 128, 130 ЦПК України повідомлявся належним чином про день, час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи чи розгляд справи без його участі суду не надав.

Третя особа - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Новікова Н.А. надала суду заяву про розгляд справи без її участі та копії спадкової справи після смерті ОСОБА_5 .

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Вивчивши письмові матеріали справи, пояснення свідків, дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши надані докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов таких висновків.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебувала у шлюбі з ОСОБА_4 , 1963 року народження, який було зареєстровано 11 січня 1986 року в Мопрівській с/раді Солонянського району Дніпропетровської області, що підтверджується копією паспорту ОСОБА_1 (т. 1 а. с. 136).

Матеріалами справи підтверджено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть Серії НОМЕР_1 , виданим 27 червня 2003 року відділом реєстрації смерті в місті Дніпропетровську Дніпропетровського обласного управління юстиції, про що зроблено запис №5186 (т. 1 а. с. 152).

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з метою встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з ОСОБА_5 з 01 січня 2004 року по день його смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з чим надала суду докази на його підтвердження, оскільки 18 жовтня 2021 року приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Новікова Н.А. у своїй постанові про відмову у вчиненні нотаріальних дій відмовила ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_5 через відсутність у ОСОБА_1 документів, що підтверджують шлюбні стосунки з ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (т. 2 а. с. 57).

Отже, судом встановлено, що 24 серпня 2005 року ОСОБА_5 та ОСОБА_1 було придбано домоволодіння АДРЕСА_2 , що підтверджується договором купівлі-продажу домоволодіння, посвідченим приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Башкіною І.Ю., який зареєстрований в реєстрі за №2567, у зв`язку з чим, 01 вересня 2009 року було зареєстровано право власності на 1/2 частку домоволодіння за ОСОБА_5 та на 1/2 частку домоволодіння за ОСОБА_1 , що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №8221771, виданим 01 вересня 2009 року Комунальним підприємством «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» (т. 1 а. с. 145-147).

З матеріалів справи встановлено, що розпорядженням Дніпропетровського міського голови №897-р від 26 листопада 2015 року «Про перейменування топонімів м. Дніпропетровська» було перейменовано АДРЕСА_2 (т. 1 а. с. 32-42).

Також наявний в матеріалах справи технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_2 , який виготовлений КП «ДМБТІ» станом на 04 березня 2005 року, містить запис про власників ОСОБА_5 та ОСОБА_1 з розмірами часток домоволодіння по 1/2 частки за кожним з них (т. 1 а. с. 148).

Крім того, судом встановлено, що ОСОБА_1 проживала за адресою: АДРЕСА_2 , разом з ОСОБА_5 , що підтверджується довідкою від 04 липня 2018 року, виданою головою квартального комітету Ленінського району м. Дніпропетровська №32 Чалик І.М. (т. 1 а. с. 153).

З наявної в матеріалах справи копії домової книги судом встановлено, що 12 вересня 2005 року в ній було зроблено запис про те, що у домоволодінні за адресою: АДРЕСА_2 , мешкають ОСОБА_5 та ОСОБА_1 (т. 2 а. с. 33-39, 72).

Судом також встановлено, що в декларації про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу №0001-М845-2900, поданій 07 вересня 2020 року наявна інформація, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 , уклала вказану декларацію з лікарем - ОСОБА_10 , а також в декларації про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу №0001-0026-М1А0, поданій 23 березня 2021 року наявна інформація, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 , уклав вказану декларацію також з лікарем - ОСОБА_10 , а довіреною особою пацієнта для повідомлення у разі настання екстреного випадку з пацієнтом зазначена ОСОБА_1 (т. 1 а. с. 159 - 160).

В матеріалах справи також наявні довідка, видана завідуючим крематорієм КП «Ритуал» ХМР Моісеєвим В.О. №002392 від 18 квітня 2021 року, замовнику - ОСОБА_1 , про те, що померлий ОСОБА_5 був підданий кремації 18 квітня 2021 року в крематорії м. Харкова; рахунок-замовлення №227 (замовник - ОСОБА_1 ) та товарний чек б/н від 14 квітня 2021 року на замовлення та сплату послуг на поховання ОСОБА_5 на загальну суму у розмірі 15 980 грн. (т. 1 а. с. 140 - 142).

Матеріали справи також містять копії договору б/н та замовлення №618 від 02 травня 2013 року щодо виконання робіт з виготовлення ПВХ конструкцій (склопакетів), де замовником зазначена ОСОБА_1 із зазначенням адреси замовника: АДРЕСА_2 (т. 1 а. с. 161); кошториси ПП ОСОБА_11 від 24 липня 2010 року щодо вартості робіт і матеріалів та чеки до них, в яких зазначено замовника - ОСОБА_1 та адресу - АДРЕСА_2 (т. 1 а. с. 162-165); заявку на доставку №НП-48 пральної машинки ORION OMG 800 в якій зазначена ОСОБА_1 та адреса доставки - АДРЕСА_2 та дата доставки - 10 вересня 2010 року (т. 1 а. с. 167).

Крім того, в матеріалах справи також наявні квитанції про сплату ОСОБА_1 комунальних послуг (газопостачання, електропостачання, водопостачання) за адресою: АДРЕСА_2 , за періоди 2011 - 2014, 2017 - 2020 роки (т. 1 а. с. 82-97).

Також матеріалами справи підтверджено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про смерть Серії НОМЕР_2 , виданим Чечелівським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), про що зроблено відповідний актовий запис №1013 (т. 1 а. с. 139).

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Згідно із ч.ч. 2, 4 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Частинами 2, 4 статті 3 СК України встановлено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік, у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Згідно роз`яснень Верховного Суду України у листі «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 01 січня 2012 року, доказами, які свідчать про факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу можуть бути: свідоцтва про народження дітей, довідки з місця проживання, свідчення свідків, листи ділового та особистого характеру тощо). Також це можуть бути: свідоцтво про смерть одного із «подружжя», свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько, виписки з господарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства.

Конституційним Судом України у рішенні від 03 червня 1999 року за № 5-рп/99 (справа про офіційне тлумачення терміну «член сім`ї») визначено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 СК України сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Поняття сім`ї, сформульоване в цій статті, не містить такої обов`язкової ознаки сім`ї, як знаходження саме в зареєстрованому шлюбі. Сім`я розглядається як соціальний інститут і водночас як союз конкретних осіб. Сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, що й є ознаками сім`ї.

Згідно із частинами 1, 2 статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них прав та обов`язків подружжя.

Частиною 1 статті 36 СК України передбачено, що шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема, права спільної сумісної власності на майно.

Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню.

Так, при встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства.

Домогосподарство є сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти.

Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно - правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання.

Підтвердженням цього може бути їх реєстрація за таким місцем проживання, пояснення свідків, представників житлово-експлуатаційної організації. Щодо часу проживання слід зазначити, що за своєю природою проживання однією сім`єю спрямоване на довготривалі відносини.

У справі «Джонстон проти Ірландії» (справа номер ECH-1986-S-006) було встановлено, що заявники прожили спільно близько 15 років. На цій підставі Європейський суд зробив висновок, що вони складали сім`ю, а тому мають право на захист, незважаючи на те, що їх зв`язок існує поза шлюбом.

Конституційне право на особисту свободу дає підстави для висновку про те, що людина має право сама вибирати форму організації свого сімейного життя. Закон не може їй цього диктувати, як і того, з ким людина має проживати однією сім`єю, за винятком лише певних обмежень, які сформульовані у статті 3 СК України.

Як роз`яснено у пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року № 7, при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила ч. 2 ст. 3 СК про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом.

Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є ведення зі спадкодавцем спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Аналогічні висновки містяться в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 березня 2019 року у справі № 461/4689/15-ц.

Статтею 1264 ЦК України передбачено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Позивачем надано достатньо доказів спільного проживання з померлим ОСОБА_12 однією сім`єю. Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно-правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв.

Крім того, з фотографій, на яких зафіксовано події в різні періоди протягом тривалого часу, можна зробити висновок, що родинні свята, тощо ОСОБА_1 та ОСОБА_5 проводили разом.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_7 підтвердили, що ОСОБА_12 приблизно з 2003 року до дня смерті постійно проживав разом з ОСОБА_1 як чоловік та жінка, тобто жили, як подружжя, вели спільне господарство, купували предмети домашнього вжитку, та придбали спільно домоволодіння АДРЕСА_2 .

У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, враховуючи, що встановлення вказаного факту необхідно позивачу для оформлення спадкових прав після смерті ОСОБА_5 , іншого порядку встановлення цього факту законом не визначено, а тому, оцінивши докази в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд вважає, що факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_5 однією сім`єю без реєстрації шлюбу є доведеним.

При цьому враховуючи те, що Сімейний кодекс України та Цивільний кодекс України набрали законної сили з 01 січня 2004 року, а Кодексом про шлюб та сім`ю України не передбачалося права встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд, керуючись ч. 1 ст. 58 Конституції України, вважає за можливе встановити факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_5 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 01 січня 2004 року по день смерті ОСОБА_5 , тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З огляду на вищевикладене, враховуючи викладені в заяві обставини, письмові докази на підтвердження обставин справи, покази свідків, суд дійшов висновку про обґрунтованість цієї позовної вимоги, оскільки в ході розгляду позову доведено факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_5 без реєстрації шлюбу, у зв`язку з чим, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про визнання за ОСОБА_1 права на спадкування після смерті ОСОБА_5 , як спадкоємця четвертої черги, разом із спадкоємцями за законом першої черги суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. ст. 1258, 1259 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Черговість одержання спадкоємцями за законом права на спадкування може бути змінена нотаріально посвідченим договором заінтересованих спадкоємців, укладеним після відкриття спадщини. Цей договір не може порушити прав спадкоємця, який не бере у ньому участі, а також спадкоємця, який має право на обов`язкову частку у спадщині. Фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Згідно із ст. ст. 1261 - 1265 ЦК України спадкування за законом здійснюється у наступній черговості (при цьому кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків зміни черговості одержання права на спадкування, встановлених статтею 1259 ЦК України): перша черга: діти спадкодавця (у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті), той з подружжя, який його пережив, та батьки; друга черга: рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері; третя черга: рідні дядько та тітка спадкодавця; четверта черга: особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини; п`ята черга: інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення, та утриманці спадкодавця (неповнолітня або непрацездатна особа, яка не була членом сім`ї спадкодавця, але не менш як п`ять років одержувала від нього матеріальну допомогу, що була для неї єдиним або основним джерелом засобів до існування).

Системне тлумачення положень статей 1258, 1259 та інших положень книги 6 ЦК України дозволяє стверджувати про необхідність розмежовувати такі правові конструкції як «одержання права на спадкування наступною чергою» (ч. 2 ст. 1258 ЦК України) та «зміну суб`єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом». «Одержання права на спадкування наступною чергою» (ч. 2 ст. 1258 ЦК України) стосується другої - п`ятої черг і пов`язується із такими негативними юридичними фактами як: відсутність спадкоємців попередньої черги; усунення спадкоємців попередньої черги від права на спадкування; неприйняття спадкоємцями попередньої черги спадщини; відмова від прийняття спадщини.

На «зміну суб`єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом» в межах певної черги впливають так юридичні факти як: зміна черговості на підставі договору або рішення суду (ст. 1259 ЦК України); застосування правил про право представлення (ст. 1266 ЦК України); відмова спадкоємця від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця за законом (ч. 2 ст. 1274 ЦК України); спадкова трансмісія (ст. 1276 ЦК України); збереження правового зв`язку при усиновленні (ч. 3 ст. 1260 ЦК України). Зміна суб`єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом стосується першої - п`ятої черги.

Відповідно до ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), необхідно враховувати правила ч. 2 ст. 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Саме по собі проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них права на спадкування за законом у першу чергу на підставі статті 1261 ЦК України.

За змістом ч. 2 ст. 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Підставами для задоволення позовної вимоги щодо зміни черговості одержання спадкоємцем за законом права на спадкування є сукупність наступних юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкоємцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами, тощо); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1-3; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом. Лише наявність всіх п`яти вищезазначених обставин може бути підставою для задоволення такої позовної вимоги (даний висновок узгоджується з правовою позицією, що міститься у постанові ВС від 27 серпня 2020 року у справі №266/2391/16).

Доводи позивача про те, що вона здійснювала опіку над спадкодавцем, який тяжко хворів на хворобу COVID-19, спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами, не може бути достатньою обставиною для зміни черговості спадкування в розумінні ч. 2 ст. 1259 ЦК України, без установлення сукупності усіх юридичних фактів, обумовлених вказаною нормою.

Під час розгляду справи позивачем не надано належних доказів, які б підтвердити інші доводи позивача та надавали їй право на спадкування разом із спадкоємцями першої черги за законом та не доведено відповідними засобами доказування наявність вказаних у ст. 1259 ЦК України юридичних фактів у їх сукупності для зміни черговості одержання права на спадкування.

На підставі належної оцінки зібраних у справі доказів та встановлених на їх підставі обставин суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.

Щодо позовних вимог про визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/6 частку домоволодіння в порядку спадкування за законом, яке складається з 1/2 частки домоволодіння АДРЕСА_2 , належної померлому ОСОБА_5 суд дійшов таких висновків.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року в справі №522/1528/15-ц зроблено висновок, що визнання права як у позитивному значенні (визнання існуючого права), так і в негативному значенні (визнання відсутності права і кореспондуючого йому обов`язку) є способом захисту інтересу позивача у правовій визначеності. Спосіб захисту порушеного права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду. Тому спосіб захисту інтересу, передбачений пунктом 1 частини другої статті 16 ЦК України, може застосовуватися лише в разі недоступності позивачу можливості захисту його права.

Також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09 лютого 2021 року у справі №925/642/19 зазначено, що судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту.

Отже, ефективність захисту цивільного права має оцінюватися, виходячи з обставин справи залежно від того, чи призведе задоволення такої вимоги до дійсного захисту інтересу позивача без необхідності повторного звернення до суду (принцип процесуальної економії).

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права.

Пунктом 1 частини 2 статті 16 ЦК України передбачено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Частиною 1 статті 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, та право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Зі змісту цієї статті вбачається, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Судом встановлено, що 18 жовтня 2021 року приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Новікова Н.А. у своїй постанові про відмову у вчиненні нотаріальних дій відмовила ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_5 через відсутність у ОСОБА_1 документів, що підтверджують шлюбні стосунки з ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Враховуючи, що судом встановлено факт, на який посилається нотаріус, і який саме став причиною для відмови нотаріусом у видачі свідоцтва про право на спадщину, тому суд вважає такою, що не підлягає задоволенню як передчасна, позовну вимогу позивача ОСОБА_1 про визнання за нею права приватної власності на частку домоволодіння АДРЕСА_2 , в порядку спадкування за законом після померлого ОСОБА_5 .

Так, відповідно до ст. 4 ЦПК України захисту в судовому порядку підлягають лише порушені, невизнані та оспорюванні права та інтереси. В цій справі судом встановлено, що нотаріус, до функцій якого віднесено видача свідоцтв про право на спадщину, відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину лише у зв`язку з пропущенням строку для прийняття спадщини та розбіжностей в прізвищі спадкодавця в заповіті від 21 липня 2004 року. Порушене право в цьому випадку відновлюється шляхом встановлення юридичних фактів. Відповідно, у разі набрання вказаним рішенням суду законної сили, позивач має право звернутися до нотаріуса з вказаним рішенням суду та оформити право на спадщину у визначеному законом порядку.

Згідно із абз. 2 п. 23 постанови Пленуму ВС України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

Беручи до уваги вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовна вимога позивача ОСОБА_1 про визнання права власності в порядку спадкування після смерті ОСОБА_5 , є передчасною, а тому не підлягає задоволенню.

При зверненні до суду позивач сплатила судовий збір, але в своїй позовній заяві, поданій до суду не зазначила, що бажає стягувати сплачений судовий збір з відповідачів, тому такий судовий збір не підлягає стягненню з відповідачів.

Керуючись ст. ст. 16, 321, 328, 392, 1216-1218, 1258-1259, 1261-1265 ЦК України, ст. ст. 4, 10, 12, 13, 19, 76, 81-82, 89, 109, 137, 141, 259, 263-265, 268, 273, 282, 355 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Дніпровська міська рада, третя особа: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Новікова Ніна Антонівна, про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання права власності в порядку спадкування за законом - задовольнити частково.

Встановити факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживали однією сім`єю як жінка та чоловік без реєстрації шлюбу в період з 01 січня 2004 року до 13 квітня 2021 року.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Сторони:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ІПН НОМЕР_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_5 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ІПН НОМЕР_5 , місце реєстрації: АДРЕСА_6 .

Відповідач: Дніпровська міська рада, , місцезнаходження: 49000, м. Дніпро, пр. Д. Яворницького, буд. 75.

Третя особа: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Новікова Ніна Антонівна, місце реєстрації: 49001, м. Дніпро, вул. Шевченка, 36/21.

Суддя: Т.П. Терещенко