22.11.2022 Єдиний унікальний номер 205/7293/19
Номер провадження: 2/205/535/2022
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2022 року м. Дніпро

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Мовчан Д.В.

при секретарі Волкобоєвої А.О.

за участю: позивача - ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , відповідача ОСОБА_3 , представника відповідача ОСОБА_4 , третьої особи ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу в Дніпропетровській області Шатковська Ірина Юріївна, ОСОБА_5 , про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу,-

ВСТАНОВИВ:

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

ОСОБА_1 (далі - Позивачка) звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 , про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.

В обґрунтування заявлених вимог позивачем було зазначено, що починаючи з вересня 2002 року по березень 2019 року, вона, ОСОБА_1 , із ОСОБА_6 , проживали разом однією сім`єю, як чоловік і дружина без реєстрації шлюбу. За час сумісного проживання однією сім`єю без реєстрацію шлюбу мали спільний бюджет, сумісно вели господарство, за спільні кошти поліпшували свої особисті побутові умови, робили, за необхідністю косметичний ремонт у будівлі, де мешкали та спільно купували необхідні побутові речі та меблі. Крім того, у вересні 2014 року, для спільного сумісного користування та за сумісні кошти, придбали автомобіль «Шевроле Авео», 2004 року випуску, д/н НОМЕР_1 .

Далі позивач зазначає, що встановлення факту проживання однією сім`єю, як чоловіка та жінки без оформлення шлюбу між нею, ОСОБА_1 , та ОСОБА_6 , їй необхідно для визначення та оформлення її, в передбаченому законодавством порядку, спадкоємцем майна, що залишилося після смерті померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 Рибкіна ОСОБА_7 .

У зв`язку з вищевикладеним, позивач змушена звернутися до суду та просити суд встановити факт сумісного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_6 однією сім`єю, як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з вересня 2002 року по березень 2019 року.

Відповідач ОСОБА_3 у встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження по справі строк подала відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити у задоволені позовних вимог у їхповному обсязі. В обґрунтування своїх заперечень посилалася на ті обставини, що позивач ніколи протягом вказаного нею періоду не мешкала разом із її батьком однією сім`єю, не мала з батьком загального бюджету та не вела сумісного господарства, і як наслідок не брала участі у витратах на утримання та придбання майна, у тому числі автомобілю «Шевроле Авео», 2004 року випуску, д/н НОМЕР_1 . Позивач разом із відповідачем спільно працювали та мали суто ділові стосунки, які були обумовлені виключно комерційною діяльністю. Крім того, ОСОБА_1 з 30.12.1977 року по 19.03.2003 року перебувала у шлюбі із ОСОБА_8 , та ніколи не була зареєстрована та постійно не проживала за адресою: АДРЕСА_1 . Отже, майно, яке залишилося після смерті батька, не є майном сумісно нажитим з позивачем, оскільки позивач не надала жодного доказу того, що вона саме разом із батьком за спільні сумісні кошти робила витрати з його придбання.

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.

У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити. В обґрунтування своїх доводів, позивач посилалася на обставини, що викладені в позовній заяві.

У судовому засіданні відповідач та її представник позовні вимоги не визнали та просили відмовити у їх задоволені в повному обсязі з огляду на їх безпідставність та недоведеність.

Третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_5 позовні вимоги не визнав та просив відмовити у їх задоволені в повному обсязі.

Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу в Дніпропетровській області Шатковська Ірина Юріївна, у судове засідання не з`явилася, про день та час розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини неявки в судове засідання не повідомила, ніяких письмових заяв чи клопотань до суду не надходило.

ІІІ. Процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 06.11.2019 року вирішено витребувати у Приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Шатковської Ірини Юріївни (місце знаходження: АДРЕСА_2 ) оригінал або належним чином завірену копію спадкової справи, що була заведена після смерті ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Протокольною ухвалою суду від 04.03.2020 року залучено в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_5 .

Ухвалою суду від 10.03.2020 року було задоволено клопотання представника відповідача ОСОБА_3 адвоката Іванової Валерії Михайлівни про виклик та допит свідків: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 .

Ухвалою суду від 24.06.2020 року задоволено клопотання позивача про виклик та допит свідків: ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 .

Ухвалою суду від 14.07.2021 року задоволено клопотання позивача про виклик та допит свідків: ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 .

Ухвалою суду від 16.09.2021 року заяву ОСОБА_3 від 07.09.2021 року про відвід судді Мовчана Дмитра Валентиновича року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус ДМНО - Шатковська Ірина Юріївна, ОСОБА_5 , про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, передано до канцелярії Ленінського районного суду м. Дніпропетровська для визначення судді, який буде вирішувати питання про відвід, у порядку, встановленому частиною першою ст.33 ЦПК України та провадження у даній цивільній справі зупинити до вирішення питання про відвід.

Ухвалою суду від 17.09.2021 року суддею Ленінського районного суду м. Дніпропетровська Остапенко Н.Г. у задоволені заяви відповідача ОСОБА_3 про відвід судді Мовчана Дмитра Валентиновича вирішено відмовити.

Ухвалою суду від 20.09.2021 року вирішено поновити провадження у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус ДМНО - Шатковська Ірина Юріївна, ОСОБА_5 , про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу.

З огляду на наведене, враховуючи нижченаведені фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, оцінку доказів та аргументів сторін, свідчень свідків, суд ухвалює рішення про наступне.

ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Судом встановлено, що позивач по справі ОСОБА_1 є зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_3 .

Доказів реєстрації шлюбу позивача із іншими особами матеріали справи не містять.

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_6 перебував у шлюбі з ОСОБА_21 до 14.05.1997 року. Вказаний шлюб припинено внаслідок смерті одного із подружжя дружини ОСОБА_21 , що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_2 від 19.05.1997 року.

Доказів реєстрації шлюбу ОСОБА_6 з іншими особами матеріали справи не містять.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 , виданим 26.03.2019 року Чечелівським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області. Причина смерті: злоякісне новоутворення легенів, що підтверджується довідкою про причину смерті (форма №106/0 № 86) від 25.03.2019 року.

Матеріалами справи підтверджено, що на день смерті ОСОБА_6 був зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_1 .

Оглядом матеріалів спадкової справи, яка була заведена щодо майна померлого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу в Дніпропетровській області Шатковською Іриною Юріївною, судом було встановлено, що з метою оформлення спадкових прав після смерті ОСОБА_6 , до такого органу нотаріату звернулись позивач ОСОБА_1 , відповідач ОСОБА_3 та третя особа ОСОБА_5 з заявою про прийняття спадщини.

Оскільки позивач наголошує, що з вересня 2002 року та по березень 2019 року вона разом із ОСОБА_6 проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу, оскільки вони мешкали разом, мали спільний побут та бюджет, який витрачали на придбання їжі, побутової техніки, автомобілю, утримання житлового приміщення, а також , взаємні права та обов`язки, разом організовували дозвілля, а у свою чергу відповідач не визнає вказаних обставин, стверджуючи про те, що позивач виключно співпрацювала із померлим ОСОБА_6 , та ніколи не мала з таким померлим спільного бюджету, витрат та сімейних стосунків, суд доходить висновку що між сторонами виник спір, який підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

V. Оцінка суду доказів та аргументів сторін. Мотиви застосування норм права судом.

Щодо позовних вимог про встановлення факту постійного проживання однією сім`єю чоловіка, ОСОБА_6 , та жінки, ОСОБА_1 , без реєстрації шлюбу у період, починаючи з вересня 2002 року до 31 грудня 2003 року, суд зазначає про наступне.

Так, правовий інститут шлюбу визнається як одне з найважливіших фундаментальних людських прав. Відповідно до законодавства України, реалізуючи право на особисту свободу, кожна людина має право на створення сім`ї та проживання в ній (ст. 4 Сімейного кодексу України).

Разом із цим, існування та правова регламентація відповідного правового інституту фактичних шлюбних відносин, які склалися без реєстрації такого шлюбу, було закріплено чинним національним законодавством лише у прийнятому в 2002 році Сімейному Кодексі України.

Суд з цього приводу вказує, що згідно частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Так само відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотньої дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі.

Згідно з п.1 розділу V11 Прикінцевих положень СК цей Кодекс набирає чинності одночасно з набранням чинності ЦК України, тобто з 01 січня 2004 року.

До сімейних відносин, які існували на цю дату, норми СК України застосовуються лише в частині тих прав і обов`язків, які виникли після набрання ним чинності. Ці права та обов`язки визначаються на підставах, передбачених СК України.

В Україні до 2004 року діяв Кодекс про шлюб та сім'ю України (1970 року), який регламентував та визнавав укладений та в обов`язковому порядку зареєстрований у державних органах реєстрації актів громадянського стану шлюб ( ч.2 ст.6 цього Кодексу).

Встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, з настанням певних юридичних наслідків цивільно-процесуальним законодавством, на той час не передбачалося. Положення ст. 273 ЦПК України 1963 року передбачали можливість встановлення факту перебування у фактичних шлюбних відносинах, якщо такі відносини виникли до 8 липня 1944 року і тривали до смерті одного з подружжя.

В інших випадках, встановлення фактів проживання однією сім`єю, у період до 01 січня 2004 року чинним на той час законодавством не було передбачено.

Тобто, норми діючого на час виникнення спірних правовідносин КпШС України не передбачали можливості встановлення факту спільного проживання чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу

Суд вказує, що можливість встановлення бажаного позивачем юридичного факту, вперше передбачена Цивільним Процесуальним Кодексом України, в редакції, що набрала чинності з 1 січня 2004 року.

Відтак, суд не має правових підстав для встановлення факту постійного проживання однією сім`єю чоловіка, ОСОБА_6 , та жінки, ОСОБА_1 , без реєстрації шлюбу у період, починаючи з вересня 2002 року до 31 грудня 2003 року з наведених вище підстав.

Щодо позовних вимог про встановлення факту постійного проживання однією сім`єю чоловіка, ОСОБА_6 , та жінки, ОСОБА_1 , без реєстрації шлюбу у період, починаючи з 01 січня 2004 року по 24 березня 2019 року, суд зазначає про наступне.

Згідно з ч.2 ст.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Відповідно ч.2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Для встановлення факту проживання однією сім`єю потрібно враховувати наявність у сукупності ознак, що притаманні наведеному визначенню. При цьому, слід зауважити, що таке проживання не є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя (ч. 2ст.21 СК України).

Тобто, встановлення факту проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу передбачає доведення перед судом факту спільного їх проживання, наявності у них спільного побуту, виникнення між ними у зв`язку із цим взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю.

У свою чергу у постанові від 17.10.2018 року у справі № 587/302/16 (провадження

№ 61-18522св18) Верховний Суд зазначив, що закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту проживання жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці.

Суд вважає, що при встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства, закріпленому у ст. 1 Закону України «Про Всеукраїнський перепис населення» від 19 жовтня 2000 року. Цим законом визначено, що домогосподарство - сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти.

Суд також враховує, що СК України не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту спільного проживання, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду під час їх оцінці.

В даному випадку, на підтвердження вказаних обставин щодо проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_21 , стороною позивача надано такі докази як: 1) показання свідків про спільне проживання фактичного подружжя та ведення ними спільного побуту; 2) документи щодо місця фактичного проживання таких осіб як чоловіка та жінки; 3) фотографії певних подій відпочинку та дозвілля, які такими особами відвідувались сумісно; 4) фіскальні документи та договори, документи, що підтверджують придбання майна на користь сім`ї, 5) докази замовлення послуг та витрачання коштів на поховання померлого ОСОБА_21 .

Так, допитаний під час розгляду справи по суті свідок ОСОБА_17 пояснив суду, що ОСОБА_22 та ОСОБА_23 познайомились в 1998 році, і через деякий час, вони почали жити разом за місцем реєстрації ОСОБА_23 по АДРЕСА_4 приблизно до 2007 року, у зв`язку з чим йому достовірно відомо, що такі особи за сумісні кошти придбали пральну машину, та взяли у кредит автомобіль «Шевроле Авео».

Аналогічні за своїм змістом покази щодо саме сумісного проживання по АДРЕСА_4 надала суду й свідок ОСОБА_16 , яка була на той час сусідкою вказаних осіб.

Далі, допитаний під час розгляду справи по суті ОСОБА_15 , який працював разом з позивачем та ОСОБА_24 на посаді бухгалтера, повідомив суду, що особисто протягом тривалого часу спостерігав те, що ОСОБА_23 та ОСОБА_22 сумісно та разом працювали по АДРЕСА_1 , та з 2008 року одночасно з цим проживали у іншій частині такого будинку, фактично спали в одній кімнаті, у його присутності ОСОБА_1 неодноразово готувала вечерю для ОСОБА_21 , прибиралась у приміщенні, такі особи для спільних власних потреб придбали холодильник та пральну машину. При цьому саме позивач у будинку по АДРЕСА_1 поводила себе як господарка, була обізнана де і як розташовані речі побутового вжитку, продукти харчування тощо.

Також, будучи під дією присяги, свідок ОСОБА_20 , повідомив суду, що був квартирантом по АДРЕСА_1 , де виймав окрему кімнату у ОСОБА_22 та ОСОБА_23 , і був свідком того, що такі особи протягом тривалого часу спільно харчуються, та спільно прибирають, мають певні побутові обов`язки один до одного. У свою чергу відповідач ОСОБА_3 шляхом погроз та обіцянок не віддавати йому його особисті речі, які зберігаються у його кімнаті, вимагала він такого свідка підписати заяву з приводу того, що ОСОБА_23 ніколи не проживала по вказаній адресі.

Так само, будучи під дією присяги, свідок ОСОБА_18 , повідомив суду, що ОСОБА_23 та ОСОБА_22 дійсно з 2008 року проживали разом по АДРЕСА_1 , у зв`язку із чим ним було й підписано відповідний акт. Однак відповідач ОСОБА_3 почала звертатись до нього та вимагати відкликати підпис під таким актом.

Вказані показання свідків повністю узгоджуються із змістом Акту № 10 від 10.07.2019 року, підписаного головою квартального комітету №6 Новокодацької районної у м. Дніпрі ради Шутіліною О.С. та сусідами ОСОБА_18 , ОСОБА_25 , про те, що ОСОБА_1 з березня 2008 року мешкала по АДРЕСА_1 .

Також матеріали справи містять фотознімки ОСОБА_1 та ОСОБА_24 що підтверджують проведення вказаними особами дозвілля та відпочинку разом. При цьому допитана під час розгляду справи по суті позивач продемонструвала володіння інформацією щодо побутових звичок померлого ОСОБА_21 , його розпорядку дня, уподобання в їжі та організації дозвілля.

Крім того, саме позивач є фактичним володільцем оригіналів відповідних договорів та фінансових документів, оформлених на ім`я ОСОБА_21 , зокрема кредитного договору щодо отримання на умовах позики грошових коштів на придбання транспортного засобу «Шевроле Авео» від 17.09.2004 року, банківські квитанції про сплату кредитної заборгованості за таким договором, договорів з придбання побутової техніки, квитанцій про сплату комунальних послуг по АДРЕСА_1 , що на думку суду, свідчить про те, що саме позивач мала безпосереднє відношення до таких подій.

Одночасно з цим судом також встановлено, що саме позивач фактично несла витрати, що пов`язані із смертю та захороненням ОСОБА_21 , у зв`язку із чим рахунки на оплату таких послуг знаходяться безпосередньо у позивача.

Оцінка у своїй сукупностівсіх вищенаведених доказів, наданих з боку ОСОБА_1 , що на думку суду відповідають критеріям належності, достовірності, достатності та допустимості, дають суду підстави стверджувати, що ОСОБА_1 та ОСОБА_21 мали усталені відносини, які притаманні подружжю, що виражались у взаєморозумінні та взаємодопомозі, організації спільного побуту, частково об`єднання та витрачання коштів для задоволення спільних побутових потреб.

І навпаки, докази які надані стороною відповідача на спростування вищенаведених обставин, суд вимушений розцінювати критично з огляду на нижченаведене.

Так, надані стороною відповідача акти від 30.03.2021 року, що має підпис голови ОСББ «Оселя 344» С.В. Беляєва та підписи сусідів про те, що в період з 12.04.1984 року по 05.10.2009 року ОСОБА_21 начебто проживав з дружиною ОСОБА_21 та донькою ОСОБА_3 у АДРЕСА_5 суд вимушений розцінити критично. Адже такі акти мають однаковий текст, і як встановлено судовим розглядом, дружина ОСОБА_21 ОСОБА_21 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 (свідоцтво про смерть НОМЕР_2 від 19.05.1997 року), а відтак ОСОБА_21 , об`єктивно не міг з нею проживати до 2009 року, як не міг проживати у вказаному будинку з 1984 року, оскільки на той час таке житлове приміщення родині ОСОБА_22 не належало, що визнано стороною відповідача під час розгляду справи по суті. При цьому, інша особа, яка вказана у таких актах - ОСОБА_3 є стороною по справі, яка зацікавлена у її певному результаті розгляду, у зв`язку із чим її пояснення з приводу такого змісту суд не може сприйняти об`єктивно.

Також суд вказує, що безпосередньо допитані за клопотанням відповідача свідки ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_26 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 надали аналогічні за своїм змістом пояснення з яких вбачається, що такі свідки не обізнані стосовно сумісного проживання позивача та ОСОБА_21 за адресою: АДРЕСА_3 , і безпосередньо позивача за іншою адресою по АДРЕСА_1 ніколи не бачили.

Однак суд враховує те, що жоден із таких свідків, на відміну від свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_18 , ОСОБА_20 не перебували такою великою періодичністю і так тривало по АДРЕСА_1 , а відтак надати покази стосовно того, хто саме проживав в такому будинку, і які стосунки були між його мешканцями об`єктивно не можуть.

Окремо суд зазначає, що такі особи у своїй більшості є близькими знайомими відповідача, і в межах розгляду даної справи судом, зі слів свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_20 були спроби відповідача впливати на зміст їх показів стосовно предмету спору у спосіб повідомлення суду виключно інформації про не проживання позивача за вказаною адресою. Саме тому суд не бере до ваги нотаріальну посвідчену заяву ОСОБА_20 про не проживання позивача за вказаною адресою, адже такий свідок у судовому засіданні спростував зміст такої заяви, та повідомив що був вимушений ї скласти пі тиском відповідача.

З огляду на вищенаведене у своїй сукупності, суд вимушений критично віднестись до показів означених свідків саме зі сторони відповідача.

Доводи сторони відповідача про те, що в межах розгляду цієї та іншої цивільної справи позивач вказувала свою адресу для листування як АДРЕСА_3 , і що на думку сторони відповідача свідчить саме про проживання позивача за такою адресою суд вимушений відхилити, оскільки факт реєстрації за певною адресою не може спростовувати обставини фактичного проживання особи за іншою адресою, в даному випадку АДРЕСА_1 , оскільки таке проживання підтверджено сукупністю зібраних у справі доказів, на які суд вказував вище.

Всі інші доводи відповідача з вказаного приводу фактично зводяться до переоцінки доказової бази та власному тлумаченню показань свідків на свою користь.

Суд вказує, що Верховний Суд неодноразово наголошував на необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.

Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статі 76, 77 ЦПК України).

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

На переконання суду в даному випадку вищенаведені докази, що надані стороною позивача є більш вагомими та переважають над доказами сторони відповідача. І навпаки, оцінюючи докази, надані стороною відповідача суд не може дійти одностайного висновку, що вони переважають над доказовою базою, що надана позивачем із приводу предмету спору.

З огляду на вищенаведене у його сукупності, суд доходить висновку, що позивач та ОСОБА_6 вели спільне господарство, мали спільний бюджет та побут, піклувались один про одного, мали взаємні права та обов`язки, у зв`язку із чим на правовідносини, що виникли у таких сторін за період з 01 січня 2004 року по 24 березня 2019 року можливо розповсюдити вказаний правовий інститут фактичних шлюбних відносин, без реєстрації шлюбу.

У зв`язку із наведеним, та зважаючи на те, що зазначені обставини не можуть бути встановлені у інший спосіб, оцінюючи всі досліджені докази в їх сукупності, суд вважає, що позовна заява в частині встановлення факту постійного проживання однією сім`єю чоловіка, ОСОБА_6 , та жінки, ОСОБА_1 , без реєстрації шлюбу у період з 01 січня 2004 року по 24 березня 2019 року, є обґрунтованою, обставини, викладені в ній, знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, у зв`язку з чим вона в цій частині підлягає задоволенню.

VІ. Розподіл судових витрат між сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути пропорційно до розміру задоволених позовних вимог витрати по сплаті судового збору в розмірі 384 (триста вісімдесят чотири) грн. 20 коп.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 3, 57, 60, 63, 70, 71, 74 Сімейного кодексу України, ст.ст.368, 372, Цивільного Кодексу України, ст.ст.4,5,81,82, 90,141, 258,259,263-265, 315 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_6 ) до ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_5 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_7 ), треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Приватний нотаріус Дніпровського нотаріального округу в Дніпропетровській області Шатковська Ірина Юріївна (місце знаходження: АДРЕСА_2 ), ОСОБА_5 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_8 ), про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу задовольнити частково.

2. Встановити факт постійного проживання однією сім`єю чоловіка, ОСОБА_6 , та жінки, ОСОБА_1 , без реєстрації шлюбу у період з 01 січня 2004 року по 24 березня 2019 року.

3. У задоволені решти позовних вимог щодо встановлення факту постійного проживання однією сім`єю чоловіка, ОСОБА_6 , та жінки, ОСОБА_1 , без реєстрації шлюбу у період з вересня 2002 року до 31 грудня 2003 року відмовити.

4. Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_5 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_7 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_6 ) пропорційно до розміру задоволених позовних вимог понесені та документально підтверджені судові витрати по справі у вигляді судового збору у розмірі 384 (триста вісімдесят чотири) грн. 20 коп.

5. Судові витрати відповідача ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_5 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_7 ) віднести на рахунок такого учасника справи.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Суддя: Д.В. Мовчан