Ухвала

Іменем України

21 грудня 2022 року

м. Київ

справа № 305/863/21

провадження № 61-12103ск22

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Краснощокова Є. В., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана представником ОСОБА_2 , на рішення Рахівського районного суду Закарпатської області від 17 березня 2022 року у складі судді: Марусяк М. О., та постанову Закарпатського апеляційного суду від 18 жовтня 2022 року у складі колегії суддів: Джуги С. Д., Мацунича М. В., Кондора Р. Ю., у справі за позовом ОСОБА_1 до Ясінянської селищної ради Рахівського району Закарпатської області, третя особа - Головне управління Держгеокадастру у Закарпатській області, про визнання бездіяльності протиправною та визнання права власності на земельну ділянку,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернулася з позовом до Ясінянської селищної ради Рахівського району Закарпатської області, третя особа - Головне управління Держгеокадастру у Закарпатській області, про визнання бездіяльності протиправною та визнання права власності на земельну ділянку.

Позовна заява мотивована тим, що відповідно до розпорядження голови Рахівської районної державної адміністрації від 29 грудня 2005 року № 493 позивачу було надано дозвіл на розробку проекту відведення земельних ділянок у власність в урочищі Горішків за межами населеного пункту в межах Лазещинської сільської ради Рахівського району Закарпатської області.

В подальшому, ОСОБА_1 розробила проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства на землях Лазещинської сільської ради Рахівського району Закарпатської області за межами населеного пункту, урочище Горішків, Рахівського району, Закарпатської області та одержала кадастровий номер на вказану земельну ділянку №0:03:002:0033, площею 0,1714 га, яка внесена до державного земельного кадастру при розробленні проекту землеустрою.

Звернувшись до головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області з заявою про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність та видачу документу на право власності на землю, позивач отримала лист головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області від 15 травня 2020 року №32-7-0 15-4054/2-20 про те, що вона має звернутися з такою заявою до Центру надання адміністративних послуг. Звернувшись до Центру надання адміністративних послуг Рахівської районної державної адміністрації з заявою про затвердження технічної документації та передачі вищевказаної земельної ділянки у власність, вона отримала листа від 05 червня 2020 року № 15/04-03, згідно якого 05 червня 2020 року розпорядження вищевказаною земельною ділянкою не належить до повноважень районних державних адміністрацій, а належить до компетенції територіальних органів виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин.

Позивач звернулась до Ясінянської селищної ради Рахівського району Закарпатської області, до складу якої входять землі Лазещинської сільської ради Рахівського району Закарпатської області з додаванням копії погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства на землях Лазещинської сільської ради Рахівського району Закарпатської області за межами населеного пункту, урочище Горішків, Рахівського району, Закарпатської області, кадастрові номери: №0:03:002:0032, та № 0:03:002:0033, з проханням затвердити технічну документацію на земельну ділянку розміром 0,1714 га, кадастровий № 0:03:002:0033 та прийняти рішення про передачу їй у власність в порядку приватизації земельної ділянки розміром 0,1714 га, кадастровий №0:03:002:0033.

Листом від 23 березня 2021 року № К-185, 186 Ясінянська селищна рада повідомила їй, що станом на 22 березня 2021 року у Ясінянській селищній раді відсутні підстави щодо розгляду наданої нею заяви по суті.

Позивач вважала, що така бездіяльність Ясінянської селищної ради, щодо нерозгляду її заяви про затвердження технічної документації на земельну ділянку, суперечить чинному законодавству України та є протиправною.

ОСОБА_1 просила: визнати бездіяльність Ясінянської селищної ради Рахівського району Закарпатської області щодо нерозгляду заяви ОСОБА_1 про затвердження технічної документації з землеустрою та передачу земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства площею 0,1714 га, кадастровий номер :03:002:0033, оформленого у вигляді листа, протиправною; визнати право власності ОСОБА_1 в порядку приватизації на земельну ділянку площею 0,1714 га, кадастровий номер :03:002:0033, для ведення особистого селянського господарства на землях Лазещинської сільської ради Рахівського району Закарпатської області, за межами населеного пункту, урочище Горішків .

Рішенням Рахівського районного суду Закарпатської області від 17 березня 2022 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано бездіяльність Ясінянської селищної ради Рахівського району Закарпатської області щодо не розгляду заяви ОСОБА_1 про затвердження технічної документації з землеустрою та передачу земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства площею 0,1714 га, кадастровий номер :03:002:0033, оформленого у вигляді листа, протиправною.

У задоволенні позову в частині визнання за громадянкою ОСОБА_1 права власності в порядку приватизації на земельну ділянку, площею 0,1714 га, кадастровий номер :03:002:0033, для ведення особистого селянського господарства на землях Лазещинської сільської ради Рахівського району Закарпатської області, за межами населеного пункту, урочище Горішків відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог мотивовано тим, що позивач належними та допустимими доказами довів факт бездіяльності Ясінянської селищної ради під час вирішення заяви ОСОБА_1 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

При відмові у задоволенні позовних вимог в частині визнання за позивачем права власності в порядку приватизації на земельну ділянку, суд першої інстанції зазначив, що надання земельної ділянки у власність громадянам із земель комунальної власності здійснюється за процедурою, визначеною законом, яка передбачає, серед іншого, розгляд по суті відповідної заяви ініціатора набуття права власності, розроблення, погодження та затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки із наданням її у власність). Оскільки особа вправі вимагати захисту свого цивільного права та інтересу не у будь-який спосіб, а лише в той, який передбачений законом або договором, а також у спосіб, що виходячи з обставин справи може забезпечити ефективний захист права (інтересу), звернена до належного відповідача вимога позивача в разі її задоволення повинна забезпечувати захист, поновлення відповідного права в спосіб, який відповідає закону або не суперечить йому. Суд не є суб`єктом, органом, уповноваженим надавати земельні ділянки, що належать до комунальної власності, в користування чи у власність громадянам і діючи виключно в порядку та в спосіб, передбачені законом, не вправі втручатися у виключну компетенцію уповноважених законом на такі дії органів. Суд не вправі зобов`язати Ясінянську селищну раду протягом тридцяти днів з дня набуття у справі судовим рішенням законної сили призначити та провести відповідне пленарне засідання сесії ради, на якому прийняти рішення про передачу ОСОБА_1 у власність земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, площею 0,1714 га, в межах норм, встановлених пунктом б частини першої статті 121 ЗК України, при цьому, й безвідносно до передбаченої законом послідовності процедур, необхідних для прийняття такого рішення. Крім цього, Ясінянською селищною радою не приймалося рішення як про надання, так і про відмову в наданні ОСОБА_1 земельної ділянки у власність.

Суд зазначив, що відповідно до Закону України «Про внесення змін до Земельного кодексу України та інших законодавчих актів щодо удосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин» від 28 квітня 2021 року № 1423-IX передбачено, зокрема, передачу земель державної власності за межами населених пунктів (крім земель, які потрібні державі для виконання її функцій) до комунальної власності сільських, селищних, міських рад. Так, з дня набрання чинності пунктом 24 розділу X Перехідні положення Земельного кодексу України (тобто з 27 травня 2021 року) до державної реєстрації права комунальної власності на земельні ділянки державної власності, що передаються у комунальну власність територіальних громад, органи виконавчої влади, що здійснювали розпорядження такими земельними ділянками, не мають права здійснювати розпорядження ними. Іншими словами, повноваження з розпорядження всіма землями державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах відповідних територіальних громад, крім земель, які залишаються у державній власності передано сільським, селищним, міським радам. Зважаючи на те, що бездіяльність Ясінянської селищної ради щодо розгляду по суті заяви ОСОБА_1 про надання їй у власність земельної ділянки визнана протиправною, відповідна заява ОСОБА_1 підлягає вирішенню по суті у встановленому законом порядком, результат такого вирішення за наявності для того підстав може бути оспорений у суді. За таких умов, суд першої інстанції зробив висновок про те, що позивачем обрано неправильний спосіб захисту права.

Постановою Закарпатського апеляційного суду від 18 жовтня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Рахівського районного суду Закарпатської області від 17 березня 2022 року залишено без змін.

При залишенні без змін рішення суду першої інстанції в частині відмови у визнанні за ОСОБА_1 права власності в порядку приватизації на земельну ділянку, площею 0,1714 га, апеляційний суд вказав, що право власності на землю набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою відповідно до закону, надання земельних ділянок громадянам у власність із земель, зокрема, комунальної власності, належить до компетенції відповідних органів місцевого самоврядування та вирішується виключно на пленарному засіданні сільської, селищної, міської ради (частина друга статті 14, частина друга статті 41 Конституції України, частини перша та друга статті 319, статті 328, 373, частина перша, четверта статті 374 ЦК України, пункти а, б частини першої статті 12, статті 78, 79, 116, 118, 122 ЗК України, стаття 25, пункт 34 частини першої статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»). Надання земельної ділянки у власність громадянам із земель комунальної власності здійснюється за процедурою, визначеною законом, яка передбачає, серед іншого, розгляд по суті відповідної заяви ініціатора набуття права власності, розроблення, погодження та затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки із наданням її у власність (частини шоста-дев`ята статті 118 та інші положення ЗК України).

Апеляційний суд зазначив, що оскільки особа вправі вимагати захисту свого цивільного права та інтересу не у будь-який спосіб, а лише в той, який передбачений законом або договором, а також у спосіб, що виходячи з обставин справи може забезпечити ефективний захист права (інтересу), звернена до належного відповідача вимога позивача в разі її задоволення повинна забезпечувати захист, поновлення відповідного права в спосіб, який відповідає закону або не суперечить йому. Суд не є суб`єктом, органом, уповноваженим надавати земельні ділянки, що належать до комунальної власності, в користування чи у власність громадянам і діючи виключно в порядку та в спосіб, передбачені законом, не вправі втручатися у виключну компетенцію уповноважених законом на такі дії органів. Суд не вправі визнати право власності ОСОБА_1 в порядку приватизації на земельну ділянку, площею 0,1714 га, кадастровий номер :03:002:0033, для ведення особистого селянського господарства на землях Лазещинської сільської ради Рахівського району Закарпатської області, за межами населеного пункту, урочище Горішків, оскільки це є виключною компетенцією Лазещинської сільської ради. Позивачем у даному випадку обрано неправильний спосіб захисту порушеного права. З врахуванням наведених обставин апеляційний суд зробив висновок, що суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позовної вимоги про визнання за ОСОБА_1 права власності в порядку приватизації на земельну ділянку, площею 0,1714 га.

28 листопада 2022 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку подала до Верховного Суду касаційну скаргу, яка підписана представником ОСОБА_2 , на рішення Рахівського районного суду Закарпатської області від 17 березня 2022 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 18 жовтня 2022 року, у якій просить скасувати судові рішення в частині відмови у визнанні права власності позивача на земельну ділянку та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у цій частині.

Підставою, на якій подається касаційна скарга у касаційній скарзі ОСОБА_1 зазначає неправильне застосування норм матеріального права та порушення судами норм процесуального права, оскільки суд апеляційної інстанції в оскарженій постанові застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду: від 03 березня 2021 року у справі № 320/4182/20; від 01 серпня 2018 року у справі № 369/6516/16-ц; від 28 березня 2018 року у справі № 705/552/15-а; від 18 квітня 2018 року у справі № 826/14016/16; від 11 лютого 2019 року у справі № 2а-204/12; від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19; від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18; від 20 травня 2021 року у справі № 804/2631/17 та постановах Верховного Суду України: від 12 червня 2013 року у справі № 6-32цс13; від 16 вересня 2015 року у справі № 21-1465а15; від 21 листопада 2012 року у справі № 6-134цс12.

Касаційна скарга мотивована тим, що при вирішенні справи суди не врахували висновки Верховного Суду по застосуванню статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та статей 118, 119, частини третьої статті 152 Земельного Кодексу України. Позивач, виконавши вимоги статей 118, 119 ЗК України, розраховував на прийняття відповідного рішення відповідачем про передачу земельної ділянки у власність, розраховував та передбачав один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень - передача позивачу земельної ділянки у власність, однак відповідач не зробив передбачених законодавством дій. Позивач обрав спосіб захисту прав, передбачений статтею 152 ЗК України, який є ефективним у даній справі. Частина третя статті 152 ЗК України не містить такого способу захисту прав на землю, як зобов`язати відповідну особу вчинити дію, в даному випадку, прийняти рішення. В цьому разі, судове рішення не може бути виконано, оскільки зобов`язання органу місцевого самоврядування вчинити дію може бути виконано тільки колегіально, що виключає вжиття заходів примусового виконання судового рішення. Окрім цього, рішення про відмову у приватизації землі позивач буде змушений оскаржувати в суді, що не є процесуальною економією. Таким чином, суди порушили положення частини третьої статті 152 ЗК України. ОСОБА_1 зазначає, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення. Ефективний захист прав є метою цивільного судочинства.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.

Суди встановили, що розпорядженням голови Рахівської державної районної адміністрації від 29 грудня 2005 року № 493 позивачу ОСОБА_1 надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність в урочищі Горішків за межами населеного пункту в межах Лазещинської сільської ради Рахівського району Закарпатської області.

У подальшому на замовлення позивача розроблено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства на землях Лазещинської сільської ради Рахівського району Закарпатської області за межами населеного пункту в урочищі Горішків, площею 0,1714 га, присвоєно кадастровий номер :03:002:0033.

ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області з відповідною заявою щодо затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства на землях Лазещинської сільської ради Рахівського району Закарпатської області за межами населеного пункту в урочищі Горішків площею 0,1714 га та видачу документу на право власності на землю.

Листом Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області за №32-7-0 15-4054/2-20 від 15 травня 2020 року позивачу повідомлено, що дану заяву не може бути розглянуто в установленому законом порядку, оскільки відповідно до частини восьмої статті 12 Закону України «Про адміністративні послуги» суб`єктам надання адміністративних послуг забороняється приймати заяви, видавати суб`єктам звернення оформлені результати надання адміністративних послуг (у тому числі рішень про відмову в наданні адміністративних послуг) поза зазначеними центрами, їх територіальними підрозділами та віддаленими (у тому числі пересувними) робочими місцями адміністраторів, крім випадків подання заяв з використанням Єдиного державного вебпорталу електронних послуг (лист від 15 травня 2020 № 32-7-0.15-4054/2-20). Крім того, згідно з Законом України «Про перелік документів дозвільного характеру у сфері господарської діяльності» рішення про передачу у власність надання у постійне користування та оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, віднесено до переліку документів дозвільного характеру у сфері господарської діяльності, що видаються виключно через Центри надання адміністративних послуг, у зв`язку з чим позивачу запропоновано звернутись з даною заявою до Центру надання адміністративних послуг та зазначено вичерпний перелік документів, необхідних для отримання даної адміністративної послуги, а також вимоги до них.

Звернувшись до Центру надання адміністративних послуг ОСОБА_1 отримано відповідь, що станом на момент звернення розпорядження вказаною земельною ділянкою не належить до повноважень районних державних адміністрацій, а належить до компетенції територіальних органів виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин (лист від 05.06.2020 № 15/04-03).

Суди встановили, що позивачем направлено заяву Ясінянській селищній раді Рахівського району Закарпатської області, в якій ОСОБА_1 просила прийняти рішення про передачу їй у власність в порядку приватизації земельної ділянки, розміром 0,1714 га, кадастровий номер :03:002:0033.

23 березня 2021 року за № К-185, 186 голова Ясінянської селищної ради надав письмову відповідь на звернення, в якій повідомив гр. ОСОБА_1 , що у селищної ради відсутні підстави щодо розгляду поданої заяви по суті, оскільки Головне управління Держгеокадастру у Закарпатській області не передало вказану земельну ділянку із державної у комунальну власність Ясінянської селищної ради.

Громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю) (частина перша статті 81 ЦК України).

Громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону (абзац й частини першої статті 116 ЗК України).

Право розпорядження землями комунальної власності, у тому числі право передавати їх у власність або користування фізичним та юридичним особам, належить до виключної компетенції органу місцевого самоврядування (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 травня 2021 року у справі № 607/26935/19 (провадження № 61-1016св21).

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів (частина третя статті 152 ЗК України).

Юридичними фактами є певні факти реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема виникнення, зміна або припинення цивільних прав та обов`язків. Тлумачення частини третьої статті 11 ЦК України свідчить, що правові норми самі по собі не можуть створювати суб`єктивних прав та обов`язків, оскільки необхідна наявність саме юридичного факту (див: постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17 (провадження № 61-51сво18).

У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду (частина п`ята статті 11 ЦК України).

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України).

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (стаття 392 ЦК України).

При вирішення спору про визнання права власності на підставі статті 392 ЦК слід враховувати, що за змістом вказаної норми права судове рішення не породжує права власності, а лише підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює його. Отже, передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності в судовому порядку є наявність підтвердженого належними доказами як права власності на майно, яке оспорюється або не визнається іншою особою, так і порушення (невизнання або оспорювання) цього права на спірне майно (див. пункти 78 - 79 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 червня 2020 року в справі № 909/337/19 (провадження № 12-35гс20).

Позовна вимога про визнання права власності на майно не відповідає належному способу захисту права особи, яка право власності на це майно не набула (див. пункт 7.60. постанови Великої Палати Верховного Суду від 08 вересня 2020 року в справі № 916/667/18 (провадження № 12-145гс19).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частини перша статті 81 ЦПК України).

У справі, що переглядається, позивачка, пред`являючи позовну вимогу про визнання права власності на земельну ділянку, не захищає право власності, яке в неї вже виникло з відповідної підстави, а просить визнати за собою право власності, яке вона бажає набути. Позивачка на момент звернення до суду права власності на спірну земельну не набула. За таких обставин, суди обґрунтовано відмовили у задоволенні позовної вимоги про визнання права власності на земельну ділянку в порядку приватизації на земельну ділянку, оскільки така вимога є неналежним способом захисту.

Посилання на висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 03 березня 2021 року у справі № 320/4182/20; від 01 серпня 2018 року у справі № 369/6516/16-ц; від 28 березня 2018 року у справі № 705/552/15-а; від 18 квітня 2018 року у справі № 826/14016/16; від 11 лютого 2019 року у справі № 2а-204/12; від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19; від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18; від 20 травня 2021 року у справі № 804/2631/17 та постановах Верховного Суду України: від 12 червня 2013 року у справі № 6-32цс13; від 16 вересня 2015 року у справі № 21-1465а15; від 21 листопада 2012 року у справі № 6-134цс12 є необґрунтованими, оскільки вони зроблені за інших фактичних обставин.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Аналіз змісту касаційної скарги та оскарженої постанови апеляційного суду свідчить, що касаційна скарга є необґрунтованою, оскільки Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).

Керуючись статтями 260, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , яка підписана представником ОСОБА_2 , на рішення Рахівського районного суду Закарпатської області від 17 березня 2022 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 18 жовтня 2022 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Ясінянської селищної ради Рахівського району Закарпатської області, третя особа - Головне управління Держгеокадастру у Закарпатській області, про визнання бездіяльності протиправною та визнання права власності на земельну ділянку.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Крат

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков