Справа № 456/6018/21 Головуючий у 1 інстанції: Павлів В.Р.
Провадження № 22-ц/811/2504/22 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2022 року м.Львів

Справа № 456/6018/21

Провадження № 22ц/811/2504/22

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Приколоти Т.І.,

суддів : Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.

секретар Іванова О.О.

розглянув справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» на рішення Миколаївського районного суду Львівської області, ухвалене у м.Миколаєві 5 вересня 2022 року у складі судді Павліва В.Р., у справі за позовом ОСОБА_1 до ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» про стягнення страхового відшкодування, -

встановив:

30 листопада 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з цим позовом. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 26 лютого 2020 року ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки RENAULT SCENIC, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , у Розділ Стрийського району Львівської області не справився з керуванням та зіткнувся з велисопедистом ОСОБА_3 , який отримав травму і ІНФОРМАЦІЯ_1 помер. Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу RENAULT SCENIC, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , на момент вчинення ДТП застрахована у ПрАТ СК «ПЗУ Україна» за полісом №109447344. 7 жовтня 2020 року позивач - дружина потерпілого через свого представника звернулась до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування витрат, понесених на поховання, відшкодування пов`язане з втратою годувальника, відшкодування моральної шкоди. 29 грудня 2020 року представником позивача було надіслано заяву про відсутність здійснених взаєморозрахунків, заяву про відмову від частки страхового відшкодування від ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 , засвідчену нотаріально копію свідоцтва про усиновлення. Листом від 2 вересня 2021 року представником позивача було долучено фіскальні чеки на 9 арк. на загальну суму 82 146,85 грн., які підтверджують витрати на лікування. Листом вих. №1419/16012 від 2 вересня 2021 року, належним чином завірена копія листка лікарських призначень хворого ОСОБА_3 та належним чином завірена копія виписка із медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_3 22 жовтня 2020 року відповідач надіслав лист з вимогою надати постанову суду. Позивач вважає отриманий лист, листом-відмовою у виплаті страхового відшкодування. На думку позивача така відмова щодо виплати страхового відшкодування у повному обсязі є безпідставною та такою, що грубо порушує її права на відшкодування шкоди, передбаченої Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 5 вересня 2022 року позов задоволено частково. Стягнуто з ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування витрат на лікування у розмірі 93 626,85 грн. Вирішено питання судових витрат.

Рішення суду оскаржує ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна». В апеляційній скарзі посилається на те, що обставини справи судом першої інстанції встановлені неповно, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, які склалися у вказаній справі, що призвело до неправильного застосування норм матеріального права. Звертає увагу, що справа за фактом ДТП за участю автомобіля під керуванням ОСОБА_2 та велосипедиста ОСОБА_3 на даний час розглядається в суді. Доказів того, що поведінка водія автомобіля була протиправною, а також доказів наявності причинно-наслідкового зв`язку між цією поведінкою та завданою шкодою немає. Вважає, що районний суд дійшов хибного висновку щодо настання цивільно-правової відповідальності ОСОБА_2 та, як наслідок, виникнення обов`язку у ПрАТ СК «ПЗУ Україна» відшкодувати шкоду. Просить скасувати рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

24 жовтня 2022 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_5 подала відзив на апеляційну скаргу, у якому вказує, що результати розгляду справи №447/3630/20 про обвинувачення ОСОБА_2 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України жодним чином не вплинуть на обов`язок ПАТ СК «ПЗУ Україна» здійснити виплату страхового відшкодування. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до частин 4,5 ст.268 ЦПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Встановлено, що 26 лютого 2020 року у смт. Розділ Стрийського району Львівської області автомобіль марки RENAULT SCENIC, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 зіткнувся з велосипедистом ОСОБА_3 , який був госпіталізований в Новороздільську міську лікарню та ІНФОРМАЦІЯ_2 помер.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 застрахована у ПАТ «СК «ПЗУ Україна».

Судом встановлено, що на лікування потерпілого позивач затратила 93 626, 85 грн., що підтверджено відповідними квитанціями.

Витрати на поховання ОСОБА_3 становлять 13 800 грн., що стверджується товарним чеком №15 від 3 серпня 2020 року.

7 жовтня 2020 року ОСОБА_1 через свого представника звернулася до ПАТ «СК «ПЗУ Україна» із заявою про виплату страхового відшкодування.

Згідно копії витягу ЄРДР №0000266 від 26 червня 2020 року за фактом ДТП триває досудове розслідування.

22 жовтня 2022 року з ПАТ «СК «ПЗУ Україна» надіслано лист, згідно якого страхова компанія просить надати постанову суду, письмову інформацію про взаєморозрахунки між учасниками ДТП, довідку про пенсію станом на 26 лютого 2020 року, довідку із Мінюсту про наявність/відсутність актових записів народження дітей у ОСОБА_3 .

Оскаржуване рішення суду першої інстанції мотивовано наступним.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-ІУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Відповідно до ст. 3 цього Закону обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до ст. 6 вказаного Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Згідно п. 1.7 ст. 1 Закону, забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована.

Згідно п. 1.6 ст. 1 Закону, власники транспортних засобів - юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах.

Згідно п. 1.4 ст. 1 Закону, особи, відповідальність яких застрахована, - страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду.

Відповідно до ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Крім цього, відповідно до ухвали Верховного Суду України від 19 жовтня 2011 року у справі №6- 208св10 під справою, що розглядається в порядку конституційного, цивільного, господарського, кримінального чи адміністративного судочинства мається на увазі справа, порушена у встановленому законом порядку, що розглядається відповідним судом. Порушення кримінальної справи органами досудового слідства не є підставою для зупинення провадження у справі.

Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її заподіювача, коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Враховуючи вищенаведене, вина водія у вчиненому кримінальному правопорушенні не має правового значення для вирішення справи щодо виплати страхового відшкодування.

Верховний Суд України 3 грудня 2014 року при розгляді цивільної справи №6-183цс14 зробив правовий висновок, відповідно до якого законом не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен довести факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір.

Відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Відповідно до п. 24.1 ст. 24.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів.

Відповідно до п. 24.2 ст. 24.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов`язану з лікуванням потерпілого, становить 1/30 розміру мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на дату настання страхового випадку, за кожний день лікування, підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я, але не більше 120 днів.

Відповідно до п.4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 1 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки, так і ті, що завдали шкоди внаслідок необережності.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 265 ЦК України непереборною силою визнається надзвичайна або невідворотна за таких умов подія.

Непереборна сила - це подія, об`єктивно невідворотна за певних умов не тільки для цього заподіювача шкоди, а й для інших осіб при досягненому рівні розвитку науки і техніки; надзвичайна подія, яка не може бути передбачена заподіювачем шкоди; завжди зовнішня подія по відношенню до діяльності заподіювача шкоди.

Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція винуватості заподіювача шкоди.

Відповідачем не доведено, що дорожньо-транспортна пригода трапилась внаслідок умислу потерпілого або непереборної сили, а тому відповідальність володільця джерела підвищеної небезпеки за встановлених обставин не виключається.

Наявність непереборної сили на момент дорожньо-транспортної пригоди або умисел потерпілого не доведені.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку.

Вищенаведене відповідає правовій позиції, наведеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц.

З урахуванням встановленого, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що відмова ПрАТ СК «ПЗУ Україна» у виплаті страхового відшкодування через відсутність постанови суду щодо вини завдавала шкоди є необґрунтованою та такою, що порушує право позивача на отримання страхового відшкодування, а тому підставно задовольнив позов частково, оскільки розмір майнової шкоди, пов`язаний із витратами на лікування, становить 93 626, 85 грн., а щодо витрат у розмірі 13 800 грн., то такі не є витратами, пов`язаними з лікуванням, а здійснені у зв`язку з похованням потерпілого. В той час як в позовній заяві ОСОБА_1 просила стягнути відшкодування витрат на лікування, а тому у стягненні витрат, не пов`язаних з лікуванням, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив.

Звисновками суду, які відповідають встановленим обставинам справи, належить погодитися, оскільки судом правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду. Підстави для скасування рішення суду відсутні.

Керуючись: ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» залишити без задоволення.

Рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 5 вересня 2022 рокузалишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 26 грудня 2022 року.

Головуючий______________________Т. І. Приколота

Судді: ________________ Ю.Р.Мікуш ___________________ Р.В. Савуляк