Справа № 289/1332/20
Номер провадження 2/289/6/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.06.2022 м. Радомишль

Радомишльський районний суд Житомирської області в складі: під головуванням судді Мельника О.В., з секретарем судових засідань Галькевич Ю.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 (місце знаходження/місце проживання: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (місце знаходження/місце проживання: АДРЕСА_2 ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_3 про поділ автомобіля, що являється спільною сумісною власністю подружжя, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулась до суду із вищевказаним позовом, в якому з урахуванням неодноразових уточнень просить визнати, що автомобілі нажиті під час шлюбу, а саме автомобіль «Дачія Логан» та «Фольксваген ЛТ35» є спільною сумісною власністю подружжя. Провести поділ вказаного майна, виділивши автомобіль «Дачія Логан» у власність позивачу, а автомобіль «Фольксваген ЛТ35» у власність відповідачу та зобов`язати відповідача сплатити компенсацію різниці вартості автомобілів.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що з травня 2006 року по червень 2020 року перебувала у шлюбі із відповідачем. Під час шлюбу, за спільні кошти придбали автомобіль «Дачія Логан» вартість якого становить 124970 грн. та «Фольксваген ЛТ35» вартість якого становить 307770,82 грн. На даний час виникла необхідність у поділі спільно нажитого майна, оскільки сторони не можуть досягти згоди щодо нього.

Ухвалою суду від 08.09.2020 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи.

До початку розгляду справи по суті представник позивача заявив клопотання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження, оскільки збільшився розмір позовних вимог та необхідністю призначення товарознавчої експертизи.

Ухвалою суду від 18.12.2020 року здійснено перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 23.04.2021 року залучено до участі у справі - третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_3 .

В підготовчому судовому засіданні представник позивача адвоката Соломонюк С.А., подав уточнену позовну заяву, яку просить задовольнити, зазначив, що повідомив суд про всі відомі їм обставини справи, подав всі необхідні докази та клопотання про виклик свідків і витребування доказів. Заявлене ним клопотання про призначення експертизи щодо визначення вартості автомобіля «Фольксваген ЛТ35» не підтримав.

В підготовчому судовому засіданні відповідач зазначив, що позовні вимоги не визнає, повідомив суд про всі відомі їм обставини справи, подав всі необхідні докази та клопотання про виклик свідків і витребування доказів.

В судове засідання учасники справи не з`явились, подали заяви про розгляд справи за їх відсутності.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі факти, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, окрім випадків, установлених цим кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд установлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги й заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими й електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст.79 ЦПК). Згідно ч.1 ст.80 ЦПК достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

У відповідності до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до ст.. 12 ЦПК України - кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ч.7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

В судовому засіданні жодна із сторін не заявила клопотання про призначення авто товарознавчих експертиз чи досліджень.

За таких обставин суд вирішує справу за наявними доказами наданими сторонами.

Встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в шлюбі з 27 травня 2006 року по 18 червня 2020 року перебували у шлюбі.

Даний факт учасниками справи не оспорюється.

З довідки Регіонального сервісного центру МВС у Житомирській області ТСЦ № 1845 № 356 від 14.05.2020 року вбачається, що згідно з базою даних НАІС Єдиного державного реєстру МВС, з 18.07.2017 року по час видачі довідки за ОСОБА_1 зареєстрований транспортний засіб «Дачія Логан», 2006 року випуску, сірого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 .

Згідно Звіту про оцінку автомобіля від 19.06.2020 року виконаного ТОВ «Всеукраїнська оціночна компанія», ринкова вартість автомобіля «Дачія Логан» державний номерний знак НОМЕР_1 становить 124970 грн.

З довідки Регіонального сервісного центру ГЦС МВС у Житомирській області № 31/6-740 від 15.04.2021 року вбачається, що згідно з базою даних НАІС Єдиного державного реєстру МВС, з 16.06.2017 року по 04.11.2020 року за ОСОБА_2 зареєстрований транспортний засіб «Фольксваген ЛТ 35», 2004 року випуску, білого кольору, державний номерний знак НОМЕР_2 .

Доказів придбання зазначеного майна за особисті кошти відповідачем суду не надано.

Суд не приймає до уваги, як докази надані учасниками розрахунки середньої ринкової вартості автомобілів, оскільки вони виконані не фахівцями оціночної діяльності, а учасниками справи без врахування технічних особливостей транспортних засобів та мають суб`єктивні висновки на підставі витягів із сторінок інтернетсайтів.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до вимог частини 3 статті 368 Цивільного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 2 статті 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Згідно зі статтею 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Положеннями статті 61 СК України закріплено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Статтею 63 СК України врегульовано, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною першою статті 69 СК України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно з ч.1 ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до частин 1 статті 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

У разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частина друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).

У відповідності до пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року №11, сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

За змістом пунктів 23, 24 Постанови Пленуму ВС України №11, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Згідно з п.30 Постанови Пленуму ВС України №11, рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст. 63, ч.1 ст.65 СК України.

З матеріалів справи встановлено, що під час шлюбу сторонами набуто у власність транспортні засоби: «Дачія Логан» 2006 року випуску, сірого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , який зареєстрований за ОСОБА_1 та «Фольксваген ЛТ 35» 2004 року випуску, білого кольору, державний номерний знак НОМЕР_2 , який зареєстрований за ОСОБА_2 .

Враховуючи, що вищезазначене майно було набуте подружжям під час шлюбу, доказів придбання майна за особисті кошти відповідачем не надано, суд дійшов висновку, що вказані автомобілі є об`єктами права спільної сумісної власності подружжя, а тому позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в цій частині.

Вирішуючи питання про поділ цього майна суд враховує, що у відповідності до ч. 1 ст. 69 СК України дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Як зазначено у ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними.

Вищевказані транспортні засоби є неподільними і значно відрізняються в своїй вартості, а тому майно не може бути поділене відповідно до рівності часток.

Відповідно до пункту 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 21.12.2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.

У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Враховуючи це роз`яснення, суд визнає за позивачем та відповідачем право власності за кожним на 1/2 частки автомобіля «Дачія Логан», 2006 року випуску, сірого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 .

Так як відповідач використав у власних інтересах автомобіль «Фольксваген ЛТ 35» державний номерний знак НОМЕР_2 ., здійснивши його відчуження на користь третіх осіб, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню компенсація половини його вартості так як загальним правилом при поділі майна частки чоловіка та дружини є рівними.

В той же час визначений позивачем спосіб захисту, як присудження компенсації різниці вартості транспортних засобів задоволенню не підлягає оскільки належними та допустимими доказами не доведено вартість автомобіля «Фольксваген ЛТ 35» 2004 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 , який до листопада 2020 року був зареєстрований за ОСОБА_2 . Згоди щодо його вартості сторони також не досягли.

При цьому суд звертає увагу, що позивач не позбавлена права повторно звернутись до суду з аналогічними вимогами з інших підстав, а саме: стягнення різниці вартості автомобіля, попередньо зібравши відповідні докази, які б доводили вартість спірного автомобіля.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати пропорційно задоволених позовних вимог та їх доведеності.

При поданні позову позивачем сплачено судовий збір в розмірі 1 861,87 грн., що підтверджується відповідними квитанціями.

Підтверджуючих документів про понесені витрати на оплату послуг за звітом про вартість автомобіля позивачем не надано.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи також належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно частин 1-6 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

В своїй постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц Велика Палата Верховного Суду зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь позивача заявлені витрати на правову допомогу адвокатом Соломонюк С.А. в розмірі 10 000 грн., з у рахуванням доводів викладених у письмовому запереченні, суд виходить із наступного.

Договір про надання правничої допомоги адвокатом до суду не надано.

ОСОБА_1 надано до суду Розрахунок суми гонорару з описом наданої правової допомоги від 26.07.2021 року на суму 15 000 грн. та квитанція про сплату/отримання гонорару від 26.07.2021 на суму 10 000 грн.

Враховуючи надані суду докази, що свідчать про витрати позивачем ОСОБА_1 на правничу допомогу, реальності наданих адвокатських послуг, розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та розмір задоволених вимог, суд вважає заяву обґрунтованою та такою, що підлягає частковому задоволенню.

Так, до стягнення підлягає сума судових витрат на правову допомогу в розмірі 7500,00 гривень. Дані витрати підтверджуються доказами і є обґрунтованими, реальними та необхідними.

Аналогічний правовий висновок зазначений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 259, 265, 268 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 майно:

-автомобіль «Дачія Логан», 2006 року випуску, сірого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 .

-автомобіль «Фольксваген ЛТ 35», 2004 року випуску, білого кольору, державний номерний знак НОМЕР_2 .

В порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_3 , право власності на:

-1/2 частину автомобіль «Дачія Логан», 2006 року випуску, сірого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 .

В порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 право власності на:

-1/2 частину автомобіля «Дачія Логан», 2006 року випуску, сірого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 .

В решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 на користь ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_3 , судові витрати, які складаються із сплаченого судового збору в сумі 930 (дев`ятсот тридцять) гривень 94 копійки та витрат на правничу допомогу в розмірі 7500 (сім тисяч п`ятсот) гривень 00 копійок.

Рішення суду може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Суддя О. В. Мельник