Номер провадження: 22-ц/813/1504/22
Головуючий у першій інстанції Мурманова І. М.
Доповідач Цюра Т. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.12.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді: Цюри Т.В.,

суддів Сегеди С.М., Гірняк Л.А.,

За участю секретаря судового засідання: Мілєвої М.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду апеляційну скаргу Першого Приморського відділу Державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 05 березня 2020 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії Першого Приморського відділу Державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса), Першого Суворовського відділу Державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса), заінтересована особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», -

ВСТАНОВИВ:

12 грудня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Суворовського районного суду м. Одеси зі скаргою до Першого Приморського відділу Державної виконавчої служби м. Одеси гтУЮ в Одеській області про визнання протиправної бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії та зняття арешту зі всього майна і оголошення заборони його відчуження (а.с.1-4).

05 березня 2020 року ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси cкаргу ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на дії Першого Приморського відділу Державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Одеса) (, Польський узвіз, 6, м.Одеса, 65026), Першого Суворовського відділу Державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Одеса) (, вул. 1-а Сортувальна, 36-Г, м.Одеса, 65102), заінтересована особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» (вул. Іоана Павла ІІ, 4/6, корпус «В», поверх 4, кабінет 402, м.Київ, 01042) - задоволено.

Визнано протиправною діяльність Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса), яка полягає в не скасуванні постанов: №50524624 від 12.04.2016 року та, №В-26/50524624 від 24.02.2017 року.

Зобов`язано Перший Приморський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса), винести постанову про закриття виконавчого провадження ВП№50524624.

Скасовано постанови Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) про відкриття виконавчого провадження №50524624 від 12.04.2016 року; про звернення стягнення на пенсію боржника № В-26/50524624 від 23.02.2017 року; про заміну сторони у виконавчому провадженні №50524624 від 03.07.2019 року; про прийняття виконавчого провадження на виконання від 27.12.2019 року; про накладення арешту на все майно від 27.12.2019 року.

Зобов`язано державного виконавця або іншу посадову особу Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) усунути порушення шляхом зняття арешту з усього майна боржника - ОСОБА_1 та скасувати оголошення заборони його відчуження за виконавчим провадженням ВП№50524624 від 12.04.2016 року винесеним Першим Приморським відділом державної виконавчої служби у місті Одесі, Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса).

Зобов`язано державного виконавця або іншу посадову особу Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) усунути порушення шляхом зняття арешту з усього майна боржника - ОСОБА_1 та скасувати оголошення заборони його відчуження за виконавчим провадженням ВП №28852578, В-8/815 від 15.09.2011 року Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса).

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду Перший Приморський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить суд скасувати ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 05.03.2020 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні вимог ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі (а.с.163-169).

30 червня 2020 року від ОСОБА_2 надійшла заява, у якій остання просить суд долучити до матеріалів справи копію свідоцтва про смерть ОСОБА_1

25 травня 2021 року ухвалою Одеського апеляційного суду витребувано з Суворовської державної нотаріальної контори належним чином завірену копію спадкової справи відносно ОСОБА_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

01 липня 2021 року Одеським апеляційним судом отримано лист від Суворовської державної нотаріальної контори, в якому повідомлено, що інформація щодо заведення спадкової справи до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 гр. ОСОБА_1 відсутня.

Одеським апеляційним судом направлено лист до Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради, в якому у зв`язку з виниклою необхідністю, суд просить надати інформацію щодо кола осіб, які постійно проживали разом із ОСОБА_1 на час відкриття спадщини.

02 листопада 2021 року Одеським апеляційним судом отримано відповідь на вказаний запит. У наданій відповіді Департаментом надання адміністративних послуг Одеської міської ради повідомлено, що надання інформації щодо кола осіб, які постійно проживали за певною адресою не відноситься до компетенції Департаменту.

17 червня 2022 року Одеським апеляційним судом направлено лист до Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради в якому суд просить надати інформацію щодо кола осіб, які постійно проживали разом із ОСОБА_1 на час відкриття спадщини.

Станом на день постановлення ухвали відповіді Одеським апеляційним судом не отримано.

Відповідно до ч.1 ст.377 ЦПК України, судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Відповідно до п.7 ч.1 ст.255 ЦПК України, Суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо, зокрема, настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено юридичну особу, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

Виходячи із характеру правовідносин даної справи, то дані правовідносини допускають правонаступництво, тому апеляційним судом не може бути застосовано положення ч.1 ст.377 ЦПК України.

Апеляційний суд наголошує, що відомості про наявність правонаступників ОСОБА_1 відсутні, будь-який даних щодо запитуваної інформації не надано.

Заяв чи клопотань про відкладення розгляду справі від сторін до суду не надходило.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, ненадання жодних доказів щодо існування підстав для відкладення розгляду справи, апеляційний суд вважає за необхідне розглянути справу у відсутності сторін.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду зазначеним вимогам відповідає, з огляду на таке.

Задовольняючи скаргу ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що у заявника відсутня заборгованість, тому вимоги підлягають задоволенню. Додатково суд звернув увагу на те, що арешт був накладений на все майно боржника і вчинений в порушення принципу співмірності, що передбачений статтею 57 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки державним виконавцем не враховано вартість арештованого майна сумі заборгованості, не визначено об`єкти рухомого чи нерухомого майна, на які накладено арешт.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, вважає вірними вказані висновки суду першої інстанції та вважає за необхідне вказати наступне.

Так, з матеріалів справи вбачається та встановлено судом першої інстанції, що обгрунтовуючи своє звернення до суду, ОСОБА_1 посилався на те, що Постановою від 15.09.2011 року в рамках виконавчого провадження №2885278, В-8/815, головним державним виконавцем Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби міста Одеси Боржемським С.І. було відкрито виконавче провадження та накладено арешт на все майно боржника із забороною відчуження; 16.06.2015 року Першим Суворовським відділом державної виконавчої служби міста Одеси було відкрито виконавче провадження №47841506, та також винесена постанова про накладення арешту на все майно боржника; 12.04.2016 року державним виконавцем Першого Приморського відділу державної виконавчої служби міста Одеси Куліковим І.О. була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження №50524624 та 23.02.2017 року винесено постанову №В-26/50524624 про звернення стягнення на дохід боржника. Станом на теперішній час заборгованість перед стягувачем відсутня, проте державний виконавець відмовляється від скасування арешту з майна боржника та скасування постанови про звернення стягнення з доходів боржника.

Також вбачається, що на примусовому виконанні Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби міста Одеса знаходився виконавчий лист №2-2111/10 виданий 17.08.2011 Суворовським районним судом м.Одеси про солідарне стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «УкСиббанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 766 864 (сімсот шістдесят шість тисяч вісімсот шістдесят чотири) гривні 27 копійок та в рівних частках судові витрати в розмірі 1950 (одна тисяча дев`ятсот п`ятдесят) гривень.

Головним державним виконавцем Першого Суворовського відділу державної виконачої служби у місті Одесі Боржемським С. І. 15.09.2011 року було відкрито виконавче провадження №2885278, В-8/815 та винесено Постанову про накладення арешту на все майно та заборону його відчуження.

Умови і порядок виконання рішення судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначено законом України «Про виконавче провадження України» від 21.04.1999 року №606-XIV (чинного на момент виникнення спірних правовідносин), відповідно ст.1 якого виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів «посадових осіб» - це сукупність дій органів і посадових осіб, які проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. З метою забезпечення гарантій прав громадян і юридичних осіб у виконавчому провадженні ст.6 Закону України «Про виконавче провадження» зобов`язано державного виконавця використовувати надані йому права у точній відповідності із Законом і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів громадян і юридичних осіб.

ПАТ «УкрСиббанк» на підставі Договору факторингу № 2, 13 лютого 2012 року здійснив відступлення права вимоги заборгованості за кредитним договором ТОВ «Кей-Колект».

У 2013 році Першим Суворовським відділом державної виконавчої служби у місті Одесі було завершене провадження ВП №2885278 про примусове виконання листа №2-2111/10 від 17.08.2011 року по стягненню коштів на користь ПАТ «УкрСиббанк».

Першим Суворовським відділом державної виконавчої служби у місті Одесі 16.06.2015 року було відкрито виконавче провадження № 47841506 про стягнення з ОСОБА_1 коштів на користь ПАТ «УкрСиббанк» в сумі 766864 грн. 27 коп., також була винесена постанова про накладення арешту на все майно, і постанови: від 16.10.2015 року про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в сумі - 76881 грн. 43 коп. та від 21.12.2015 року постанова про стягнення коштів потрачених на виконання виконавчих дій в сумі 42 грн. 72 коп. 28.12.2015 року виконавче провадження № 47841506 було завершене, та виконавчий лист № 2-2111/10 від 17.08.2011 року був направлений Першим Суворовським відділом державної виконавчої служби у місті Одесі до Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі про стягнення з ОСОБА_1 коштів на користь ПАТ «УкрСиббанк».

У грудні 2015 року була подана заява до Суворовського районного суду м. Одеси від ТОВ «Кей- Колект» про заміну сторони стягувана с ПАТ «УкрСиббанк» на ТОВ «Кей-Колект», поновлення строків дії виконавчого листа № 2-2111/10 від 17.08.2011 року та видачу його дублікату. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 27.01.2016 року змінено стягувача ПАТ «УкрСиббанк» на його правонаступника ТОВ «Кей-Колект», видано дублікат виконавчого листа та поновлено строк для пред`явлення виконавчого листа до виконання (а.с. 26).

Державним виконавцем Першого Приморського відділу виконавчої служби м. Одеси Куліковим І. О. 12.04.2016 року була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження ВП№ 50524624 про стягнення з боржника коштів згідно виконавчого листа №2-2111/10 від 17.08.2011 року, на користь ПАТ «УкрСиббанк» (а.с. 16).

Державним виконавцем Першого Приморського відділу виконавчої служби м. Одеси Куліковим І. О. 23.02.2017 року було винесено постанову №В-26/50524624 про звернення стягнення на пенсію боржника в сумі 845838 грн. 42 коп.

Звертаючись з апеляційною скаргою, апелянт наголошує, що ОСОБА_1 самостійно подано заяву, в якій просив стягувати з пенсії кошти та перераховувати їх стягувачу ТОВ «Кей-Колект».

В свою чергу, досліджуючи матеріали справи, колегія суддів звертає увагу на те, що дійсно матеріали виконавчого провадження містять заяву ОСОБА_1 , проте у вказаній заяві ним повідомлено, що йому стало відомо про відрахування з його пенсій суми в розмірі 23 130,29 грн та вказані кошти він просить перерахувати на рахунок стягувача. Жодних повідомлень про бажання боржника щодо подальших відрахувань з його пенсії ним заявлено не було.

Також, апелянт вказує, що не можна вважати рішення суду щодо стягнення заборгованості з ОСОБА_1 виконаним, адже, як повідомляє апелянт, жодною зі сторін провадження не було повідомлено державного виконавця про повне або часткове виконання вимог виконавчого листа щодо стягнення заборгованості з ОСОБА_1 . Крім того, апелянт зазначає, що реєстрація права власності та оцінка вартості квартири не є доказом фактичного виконання рішення суду.

Відхиляючи вказані доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вказує наступне.

Апеляційний суд зауважує, що судом першої інстанції правильно визначено, що спірні правовідносини врегульовані законодавством (чинним та у редакції станом на момент виникнення відповідних правовідносин): законами України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV та «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року № 1404-VIII.

У справі накладено декілька арештів до 2017 року, на підставі ч.З ст.5 ЦК України, підлягає застосуванню Закон України «Про виконавче провадження» №606-XIV від 21.04.1999 року, який діяв на момент відкриття провадження №50524624 та накладення арештів.

Наслідки завершення виконавчого провадження передбачено ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до ч. 1,2, якої у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт накладений на майно боржника знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також проводяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження.

Першим Приморським відділом ДВС у місті Одесі в особі заступника начальника відділу Саламаха В. В. 27.12.2019 року була винесена постанова про прийняття для подальшого виконання виконавче провадження №50524624 від 12.04.2016 року та постанова про арешт коштів боржника.

Статтею 57 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису.

Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Також необхідно вказати, що доводи апелянта щодо неповідомлення державного виконавця про виконання рішення суду є необґрунтованими, адже у поданих відповідачем матеріалах виконавчого провадження міститься заява ОСОБА_1 в якій він повідомляє про стягнення кредитором іпотечного майна в рахунок погашення заборгованості.

Крім того, в матеріалах справи міститься інформація про те, що рішенням Державного реєстратора Кушнерової Р.В., 17.07.2019 року зареєстровано право власності на 3-х кімнатну квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 за ТОВ «Кей-Колект», . Так, згідно договору іпотеки і в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором право власності перейшло до ТОВ «Кей-Колект». Оцінка вартості квартири складала на той час - 902 373 грн.

Тобто фактично заборгованість погашена і рішення Суворовського суду від 23.12.2010 р. було виконано, оскільки вказана квартира набута позивачем та його дружиною ОСОБА_2 під час шлюбу, тому відповідно до законодавства України - є їх спільною сумісною власністю (згідно свідоцтва про укладення шлюбу, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на час укладення договорів перебували у зареєстрованому 14.05.1988 року шлюбі) і доводи апелянта в цій частині є необґрунтованими та не підтвердженими, адже перехід права власності на квартиру до іпотекодержателя є способом задоволення вимог кредитора по сплаті кредитного боргу.

Також, з матеріалів виконавчого провадження вбачається, що заяви стягувача на звернення стягнення на його (боржника) пенсію до Першого Приморського відділу виконавчої служби у місті Одесі не надходили і сума стягнення з нього перевищує п`ять мінімальних розмірів заробітної плати, що порушує вимоги ч.2 ст. 68 Закон України «Про виконавче провадження».

Згідно ч.3 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» у разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Частиною 4 цієї статті передбачено, що підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є, зокрема, погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника;

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду (ч.5 ст.59 Закону).

Виходячи із викладеного, апеляційний суд, дослідивши матеріали справи, не вбачає порушень судом першої інстанції норм процесуального права або неправильного застосування норм матеріального права, тому доводи апеляційної скарги є такими, що не підлягають задоволенню у зв`язку з їх необґрунтованістю та невідповідністю обставинам справи.

В свою чергу, колегія суддів вважає правильними висновки суду першої інстанції щодо наявності законних підстав для задоволення скарги ОСОБА_1 .

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Отже, апеляційний суд вважає, що судове рішення ґрунтується на повно та всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

На підставі ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, тому відповідно до ст. 141 ЦПК України новий розподіл понесених сторонами судових витрат не здійснюється.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд ,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Першого Приморського відділу Державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) - залишити без задоволення.

Ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 05 березня 2020 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії Першого Приморського відділу Державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса), Першого Суворовського відділу Державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса), заінтересована особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект»- залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 05.12.2022 року.

Судді Одеського апеляційного суду Т.В. Цюра

С.М. Сегеда

Л.А. Гірняк