Справа № 454/4050/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 грудня 2022 року Сокальський районний суд Львівської області у складі:

головуючого - судді Веремчук О. А. ,

за участю секретаря Баран О.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Сокаля за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу і визначення місця проживання дітей-,,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_2 , просить розірвати шлюб зареєстрований 07 червня 2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Сокальського районного управління юстиції Львівської області України, про що зроблено актовий запис № 91; визначити місце проживання малолітніх дітей сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з ним , а сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з матір`ю .

Позов обґрунтований тим, що зараз шлюбні відносини між ними припинились, вони не ведуть спільного господарства і не підтримують подружніх відносин. Вважає, що їхній шлюб носить формальних характер, тому збереження сім`ї і подальше спільне проживання є неможливим. Також, зазначає, щоб сторони не ухилялися від батьківського обов`язку утримувати дітей та надавали рівну та достатню матеріальну допомогу на їх утримання, вважає, що місце проживання дітей слід визначити з позивачем та відповідачем .

В судове засідання позивач не прибув, однак подав заяву про слухання справи у його відсутності , позовні вимоги підтримав з підстав викладених у позовній заяві та просить суд їх задовольнити.

Відповідач , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, до суду не з`явилася, однак подала заяву про слухання справи у її відсутності , , позовні вимоги визнала з підстав викладених у позовній заяві та просить суд їх задовольнити.

Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини: Сторони перебувають у шлюбі зареєстрованому 07 червня 2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Сокальського районного управління юстиції Львівської області України, про що зроблено актовий запис № 91. За час спільного подружнього життя у сторін народилися діти: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з ним , а сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з матір`ю . Як встановлено судом, позивач та відповідач кожний проживає разом із одним із неповнолітніх дітей . Що стосується вимоги про розірвання шлюбу. Як слідує з викладених у позовній заяві обставин, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, спільне життя в сторін не склалося, між ними припинилися подружні стосунки, та вони перестали вести спільне господарство. Сім`я сторін фактично розпалася і шлюб носить формальний характер. Відповідно до ст.112 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї суперечитиме інтересам одного з них. На цьому ж наголошує Верховний Суд України в п. 10 Постанови Пленуму за № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійним та поділ спільного майна подружжя» - проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Проаналізувавши докази в їх сукупності, суд вважає, що матеріалами справи доведено, що сторони не проживають сім`єю, не ведуть спільного господарства, оскільки позивач підтримує викладені в позові обставини, суд вважає, що шлюб необхідно розірвати, як такий, збереження якого суперечитиме інтересам позивача.

Щодо стосується позовної вимоги про визначення місця проживання дітей, Суд зазначає наступне: Як встановлено судом на цей час діти проживають із відповідною із сторін по справі, сторони цікавляться долею дітей. В матеріалах справи міститься достатньо доказів, які доводять те, що сторони , мають задовільні житлово-побутові умови, даних, які б негативно характеризували сторін в розумінні статті 161 Сімейного кодексу України, судом не встановлено.

Згідно статті 9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989р., ратифікованої Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991р., держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Під час будь-якого розгляду згідно з пунктом 1 цієї статті всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору. Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, згідно ст.15 Закону, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів, а батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини, затвердженою резолюцією Генеральної асамблеї організації об`єднаних націй від 20.11.1959р, дитина для повного і гармонічного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли існують виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Згідно ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно до ч.1 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони в шлюбі між собою. Відповідно до ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь в її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Пленум Верховного Суду України у пункті 18 постанови № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснив, що при вирішенні спору про місце проживання дитини судам належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Статтею 89 ЦПК визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов переконання про обґрунтованість позовних вимог, підтвердження їх матеріалами справи та необхідність задоволення позову про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей з позивачем та відповідачем .

Керуючись ст.ст. ст.ст.5, 10, 12,13,76,81,141,259,263,264, 265 ЦПК , суд,-

в и р і ш и в:

позов задоволити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 до ОСОБА_2 зареєстрований 07 червня 2011 року в відділі державної реєстрації актів цивільного стану Сокальського районного управління юстиції Львівської області , актовий запис № 91.

Визначити місце проживання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 .

Визначити місце проживання сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з матір"ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 .

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Львівського апеляційного суду протягом 30 днів з дня проголошення рішення.

Головуючий: О. А. Веремчук