Житомирський апеляційний суд
Справа №278/933/22 Головуючий у 1-й інст. Дубовік О. М.
Категорія 70 Доповідач Борисюк Р. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2022 року

Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Борисюка Р.М.,

суддів Галацевич О.М., Микитюк О.Ю.,

розглянувши у письмовому провадженні без повідомлення учасників у м. Житомирі цивільну справу №278/933/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 22 вересня 2022 року, ухвалене під головуванням судді Дубовік О.М. у м. Житомирі,

в с т а н о в и в :

У травні 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду із даним позовом, в якому просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 06.01.2022 і до 30.06.2025., допустити негайне виконання рішення щодо стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що між нею та відповідачем 16.06.2001 був зареєстрований шлюб. Від шлюбу мають доньку ОСОБА_4 .

Рішенням Житомирського районного суду від 01.03.2019 шлюб було розірвано. З цього часу ОСОБА_4 мешкає з нею.

Починаючи з 01 вересня 2021 року донька ОСОБА_5 навчається на юридичному факультеті Західноукраїнського національного університету, строк навчання - до 30.06.2025. Відповідач участі в її матеріальному забезпеченні не приймає, будь-якої грошової допомоги не надає, у зв`язку з чим була змушена звернутись до суду.

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 22 вересня 2022 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 , в розмірі 1/12 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 10.05.2022 і до припинення навчання - 30.06.2025.

В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погодившись з рішенням суду, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить його змінити в частині часткового задоволення позову, виклавши другий абзац резолютивної частини наступним чином: стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно.

Апеляційна скарга мотивована тим, що місцевим судом були порушені норми матеріального права та неправильно застосовані норми процесуального права. Зазначає, що ОСОБА_1 у позовній заяві та відповіді на відзив на позовну заяву в повному обсязі обґрунтувала факт навчання спільної з відповідачем доньки в навчальному закладі, потребу останньої у матеріальній допомозі з боку її батька ОСОБА_2 та розмір аліментів (1/3 частина доходів (заробітку) відповідача), що підлягають стягуванню.

Визначаючи аліменти, що підлягають стягненню, саме у розмірі 1/12 частини від доходів відповідача, суд першої інстанції не врахував необхідність понесення донькою витрат на придбання підручників чи електронних засобів, проїзду до навчального закладу в інший регіон України, проживання за місцем його знаходження у гуртожитку, харчування, відпочинку, відсутність самостійного матеріального доходу у останньої, що підтверджено належними доказами, наданими позивачем, які містяться у матеріалах справи та не спростовані ОСОБА_2 .

Також не враховано судом і ті обставини, що відповідач матеріально забезпечений, має у користування 8 земельних ділянок, 2 автомобілі. Таким чином, у разі стягнення з відповідача аліментів у розмірі лише 1/12 частини його доходів, як це визначив у своєму рішенні, будуть грубо порушені вимоги Сімейного Кодексу України щодо принципу рівності обов`язків батьків перед своєю дитиною, надані відповідні преференції батьку та порушені матеріальні права матері, яка буде вимушена фактично одноособово утримувати спільну з відповідачем доньку.

Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 02.11.2022 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та призначено до розгляду.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача адвокат Сіра А.В. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Узагальнені заперечення зводяться до необґрунтованості доводів апеляційної скарги та законності рішення суду першої інстанції. Зазначає, що відповідач несе та нестиме в подальшому до 2025 року затрати на навчання доньки ОСОБА_5 в розмірі не менше 27240 грн на рік, що складає не менше 2270 грн на місяць. Крім оплати за навчання доньки, відповідач постійно надсилає грошові кошти на її картку для придбання продуктів харчування та необхідних речей, що підтверджується наданими доказами, які позивачкою не спростовані. З урахуванням вартості навчання середньомісячний платіж на користь доньки складає 5000-6000 грн.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України ( ч.1 ст. 368 ЦПК України).

Згідно з ч. 5 ст. 268, ст. 381 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах ст. 367 ЦПК України, апеляційний суд дійшов висновку, що скарга повинна бути залишена без задоволення а рішення суду першої інстанції без змін з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 01 березня 2019 року розірвано (а.с.26-27), і від якого вони мають доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.30).

Повнолітня донька сторін ОСОБА_5 з 01 вересня 2021 р. навчається у Західноукраїнському національному університеті за спеціальністю «Міжнародне право» на денній формі навчання. Термін закінчення навчання - 30 червня 2025 року (а.с.25).

13 серпня 2021 року між відповідачем ОСОБА_2 та Західноукраїнським національним університетом було укладено договір №382067 про надання платної освітньої послуги для підготовки фахівців щодо здобуття ОСОБА_6 вищої освіти. Загальна вартість платної освітньої послуги за весь період навчання становить 104420 грн. Один навчальний рік коштує 27240,00 грн Пункт 4 розділу ІІІ вказаного договору передбачає, що замовник навчання вносить плату що півроку не пізніше 10 вересня та 10 лютого у безготівковій формі (а.с.62-63).

Відповідно до квитанції від 01.09.2021 року відповідачем було здійснено перерахунок коштів у сумі 13620,00 грн за навчання ОСОБА_4 на підставі договору № 382067 від 13.08.2021 року (а.с.64).

З довідки виданої ДП ДГЗІФ «Укрінмаш», вбачається, що дохід ОСОБА_2 за період з 01.03.2018 року по 31.10.2018 року становив 202 595,80 грн (а.с.14).

З 05 травня 2020 року ОСОБА_2 працює в ДК «Укрспецекспорт» та його посадовий оклад становить 20 000 грн (а.с.107).

З наданих копій податкових декларацій платника єдиного податку фізичної особи-підприємця за 2019-2022 роки вбачається, що ОСОБА_2 не здійснює підприємницької діяльності та не отримує доходу від такої діяльності (а.с.85-94).

Як вбачається зі свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 Гринюк ОСОБА_7 є батьком ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.61).

На виконання аліментних зобов`язань на користь позивачки ОСОБА_2 було сплачено: у листопаді 2021 року перераховано 6754,46 грн за жовтень 2021 року, 06.12.2021 року 6721,85 грн за листопад 2021 року, 05.01.2022 року 10339,19 грн за грудень 2021 року, 03.02.2022 року 14000,00 грн за січень 2022 року (а.с.65-67).

В добровільному порядку ОСОБА_2 на карту ОСОБА_6 перерахував: у травні 2021 року 1500,00 грн, у червні 2021 року 500,00 грн, у вересні 2021 року 300,00 грн, у жовтні 2021 року 300,00 грн, у листопаді 2021 року 1000,00 грн, у грудні 2021 року 650,00 грн, у лютому 2022 року 200,00 грн, у березні 2022 року 1000,00 грн, у квітні 2022 року 1000,00 грн, у травні 2022 року 2500,00 грн, у червні 2022 року 500,00 грн (а.с.68-79) та 04.08.2022 року поповнив особистий рахунок доньки на суму 2000,00 грн (а.с.109).

Позивачкою перераховано особисті кошти доньці ОСОБА_6 , а саме: 300,00 грн 14.02.2022 року, 300,00 грн 11.02.2022 року, 200,00 грн 24.01.2022 року, 500,00 грн 16.01.2022 року, 500,00 грн 13.04.2022 року, 685,00 грн 12.01.2022 року, 500,00 грн 18.03.2022 року, 500,00 грн 30.03.2022 року, 500,00 грн 12.03.2022 року (а.с.16-24).

Згідно з частиною другою статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх доньки, сина регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 СК України).

Статтею 199 СК України передбачено обов`язок батьків утримувати повнолітніх доньку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні донька, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає донька, син, а також самі донька, син, які продовжують навчання.

Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх доньку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми донькою, сином.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Відповідно до пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх доньку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення донькою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).

Сімейним кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина.

При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми донькою, сином.

При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.

Стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчатися, пов`язано не лише з необхідністю оплати навчання, але покликано також забезпечити дитині достатній матеріальний стан (певні побутові речі, соціальний і культурний розвиток тощо), адже через навчання дитина практично не має змоги працювати і самостійно заробляти кошти.

У справі, яка переглядається, судом установлено, що ОСОБА_6 , яка є донькою сторін, на день звернення до суду не досягла 23 років, продовжує навчання, не працює. Навчання на денній формі позбавляє її можливості працевлаштуватися і одержувати певний дохід, у зв`язку з чим вона потребує матеріальної допомоги.

У відповідача на утриманні є ще одна дитина, якій на момент розгляду справи апеляційним судом виповнилося 4 роки.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції належним чином дослідив і оцінив надані сторонами докази та, враховуючи вищенаведені норми чинного законодавства, дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції у частині стягнення аліментів на дитину, що продовжує навчання у розмірі 1/12 частини всіх видів заробітку відповідача щомісячно і до закінчення навчання, є законним і справедливим, враховує матеріальну спроможність ОСОБА_2 , взятий ним в добровільному порядку обов`язок по повній оплаті навчання доньки, який ним виконується, наявність інших утриманців, а також і обов`язок позивачки щодо утримання повнолітньої доньки на час її навчання.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Наданими сторонами доказами, які вище наведені, підтверджується та обставина, що доля відповідача у матеріальному забезпеченні доньки, пов`язаному із її навчанням, значно перевищує внесок позивачки. Та обставина, що відповідач володіє певним рухомими та нерухомим майном (2 автомобілі і 8 земельних ділянок), не впливає на правильність вирішення спору, оскільки і позивачці належить на праві власності житловий будинок і 7 земельних ділянок, отже матеріальна забезпеченість сторін у цьому сенсі є фактично рівнозначною (а.с.80-84), а обов`язок батьків по утриманню дитини однаковим.

Рішення суду ухвалено із дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому у відповідності до положень ст. 375 ЦПК України підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 367, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 22 вересня 2022 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Судді