КОРАБЕЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД М.МИКОЛАЄВА
Справа № 488/2114/22
Провадження № 2-о/488/61/22 р.
Іменем України
28.12.2022 року м. Миколаїв
Корабельний районний суд м. Миколаєва у складі:
головуючого по справі судді Селіщевої Л.І.,
при секретарі Варакута Є.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заінтересована особа ОСОБА_3 , про видачу обмежувального припису, -
в с т а н о в и в :
Заявник ОСОБА_1 звернулась до суду в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із заявою про видачу обмежувального припису, мотивуючи свої вимоги наступним.
Заявник є бабусею малолітнього ОСОБА_2 , мати якого ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , а заінтересована особа по даній справі ОСОБА_3 , є батьком дитини. Після смерті матері, дитина залишилась проживати разом із батьком, проте увесь цей час останній зловживає спиртними напоями, вчиняє вдома скандали, висловлюється нецензурною лайкою, бере дитину разом із собою до питних закладів, ображає дитину та вчиняє відносно неї фізичне насильство.
27.11.2021 р. ОСОБА_3 вкотре вчинив насилля проти дитини, через що відносно нього було відкрите кримінальне провадження, яке на даний час перебуває на розгляді у Заводському районному суді м. Миколаєва. Крім цього, постановою Заводського районного суду м. Миколаєва від 11.05.2021 р. ОСОБА_3 був притягнутий до адміністративної відповідальності за невиконання батьківських обов`язків щодо дитини.
Заявник також зазначає, що в результаті протиправних дій заінтересованої особи, вона була змушена забрати дитину проживати до себе у житловий будинок по АДРЕСА_1 , оскільки поведінка його батька створює безпосередню небезпеку для дитини.
Посилаючись на таке, заявник просить суд:
- видати обмежувальний припис відносно ОСОБА_3 на строк у шість місяців, яким визначити наступні тимчасові обмеження його прав:
а) заборонити наближатися на відстань меншу ніж 500 м. до місця проживання дитини за адресою: АДРЕСА_1 , та за місцем навчання дитини за адресою:
АДРЕСА_2 заборонити спілкуватися з дитиною ОСОБА_2 ;
в) заборонити вести листування, телефонні розмови з дитиною ОСОБА_2 або контактувати з дитиною через інші засоби зв`язку особисто та через інших осіб.
- направити ОСОБА_3 до Департаменту праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Миколаївської міськради для проходження корекційної програми строком на шість місяців.
Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 350-5 ЦПК України справа про видачу обмежувального припису розглядається судом за участю заявника та заінтересованих осіб. У разі якщо участь заявника становить загрозу подальшої дискримінації чи насильства для нього, справа може розглядатися без його участі. Неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису. Суд розглядає справу про видачу обмежувального припису не пізніше 72 годин після надходження заяви про видачу обмежувального припису до суду.
Враховуючи скорочені строки розгляду заяв даної категорії, а також те, що заявник у своїй заяві не вказала ні своїх засобів зв`язку (номеру телефону, адресу електронної пошти тощо), ні відомих їй засобів зв`язку заінтересованої особи, що позбавило суд можливості здійснити виклик осіб у вказаний строк, суд розглядає справу у їх відсутність, за наявними у справі матеріалами.
Дослідивши заяву та додані до неї матеріали, суд прийшов до наступного.
Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорюванні, або у передбачених законом випадках, особа має право звернутися до суду на захист прав інших осіб.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.
Організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» № 2229-УІІІ (далі Закон).
Згідно п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону, дитина, яка постраждала від домашнього насильства (далі - постраждала дитина), - особа, яка не досягла 18 років та зазнала домашнього насильства у будь-якій формі або стала свідком (очевидцем) такого насильства.
Кривдник це особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону).
За пунктом 7 частини першої статті 1 Закону, обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.
Згідно п.п. 4, 14, 17 ч.1 ст. 1 Закону, економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.
Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.
Норми статей 1, 3, 4, 24, 26 Закону передбачають, що домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Діяльність, спрямована на запобігання та протидію домашньому насильству, серед іншого, ґрунтується на засадах гарантування постраждалим особам безпеки та основоположних прав і свобод людини і громадянина, зокрема права на життя, свободу та особисту недоторканість, на повагу до приватного та сімейного життя, на справедливий суд, на правову допомогу, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
До спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.
Обмежувальний припис стосовно кривдника це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.
Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців (ч.ч. 3-4 ст. 26 Закону).
Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону, - обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків:
1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою;
2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи;
3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною;
4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою;
5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею;
6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб .
Порядок видачі судом обмежувального припису визначається Цивільним процесуальним кодексом України.
Так, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана батьками та іншими законними представниками дитини, родичами дитини (баба, дід, повнолітні брат, сестра), мачухою або вітчимом дитини, а також органом опіки та піклування в інтересах дитини, яка постраждала від домашнього насильства, - у випадках, визначених Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству", або постраждала від насильства за ознакою статі, - у випадках, визначених Законом України "Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків".
Заінтересованими особами у справах про видачу обмежувального припису є особи, стосовно яких подано заяву про видачу обмежувального припису. Заінтересованими особами також можуть бути інші фізичні особи, прав та інтересів яких стосується заява про видачу обмежувального припису, а також органи державної влади та органи місцевого самоврядування у межах їх компетенції (ст. 350-3 ЦПК України).
Пунктом 2 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" визначено, що право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника мають у разі вчинення домашнього насильства стосовно дитини - батьки або інші законні представники дитини, родичі дитини (баба, дід, повнолітні брат, сестра), мачуха або вітчим дитини, а також орган опіки та піклування.
Проте, звертаючись до суду із даною заявою, заявник - ОСОБА_1 не надала жодних доказів родинних відносин із дитиною малолітнім ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Заявник також не надала й інших доказів, вказаних у додатках до її заяви: копію свідоцтва про народження; копію свідоцтва про смерть ОСОБА_4 , копію листа ЗОШ № 3; копію направлення до ММЦ з надання БВПД; копію акту обстеження умов проживання сім`ї; копію характеристики ОСОБА_2 ; копію витягу з ЄРДР та копію виписки з медичної карти стаціонарного хворого. Про що працівниками апарату був складений відповідний акт від 26.12.2022 р.
Відповідно до ст. 350-6 ЦПК України розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні.
Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи) (ч. 3 ст. 26 Закону).

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У частинах першій-третій статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Аналізуючи викладене та надані заявником докази, суд прийшов до висновку, що у задоволенні заяви слід відмовити, оскільки заявник не надала належних і допустимих доказів, які б підтвердили її право на звернення до суду із даною заявою та наявність підстав для застосування обмежувального припису, чим не виконала свого обов`язку щодо доказування, покладеного на неї ст.ст. 12,81 ЦПК України.

Відповідно до ст. 350-8 ЦПК України копії повного рішення суду вручаються учасникам справи, які були присутні у судовому засіданні, негайно після проголошення такого рішення. Учасникам справи, які не були присутні у судовому засіданні, копія рішення суду надсилається рекомендованим листом з повідомленням про вручення негайно, але не пізніше наступного дня з дня ухвалення рішення.

В силу ч. 3 ст.350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, відносяться на рахунок держави.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 350-1 350-8 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні заяви ОСОБА_1 в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заінтересована особа ОСОБА_3 , про видачу обмежувального припису - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення рішення. У випадку проголошення у судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Л.І. Селіщева