РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2022 року Солом`янський районний суд м. Києва в складі:

головуючої судді - Усатової І.А.,

за участю секретаря судового засідання - Омелько Г.Т.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

04 листопада 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила:

1. Визнати недостовірною та такою, порочить честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_1 , поширеною відповідачем ОСОБА_2 на його сторінці в соціальній мережі Фейсбук: « ІНФОРМАЦІЯ_1 » та « ОСОБА_1 знову з`явилася, змушує студентів Національного авіаційного університету писати фейкові новини, є божевільною та шахрайкою, як такі люди можуть викладати в університеті? Звертаюся до Міністерства освіти України та адміністрації Національного авіаційного університету».

2. Зобов`язати відповідача - ОСОБА_2 спростувати поширену відносно ОСОБА_1 недостовірну інформацію, шляхом публічного вибачення та написання на своїй сторінці в Фейсбук та особистим зверненням до інтернет-ресурсів, які раніше продублювали його інформацію (взяли за основу створення статей пости відповідача) стосовно ОСОБА_1 наступного спростування:

« ІНФОРМАЦІЯ_2 та ІНФОРМАЦІЯ_3 на своїй сторінці в Фейсбук, мною, ОСОБА_2 , були поширені недостовірні та неправдиві відомості відносно ОСОБА_1 , а саме те, що вона проводить фейкові форуми та конференції, здійснює плагіат з інших інтернет-ресурсів, є шахрайкою, є божевільною, мотивує студентів Національного авіаційного університету до протиправних дій на свою користь. Приношу свої вибачення».

3. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 100000,00 грн (сто тисяч) гривень у відшкодування моральної шкоди завданої психічними стражданнями, викликаними розповсюдженням недостовірної інформації, публічними образами та наклепами з боку ОСОБА_2 ..

В обґрунтування позову позивачка зазначає, шо ІНФОРМАЦІЯ_2 відповідач на своїй сторінці в соціальній мережі Фейсбук опублікував інформацію, за змістом якої позивач нібито проводить форум, вкрала інформацію з форуму, який проводить відповідач та його команда, займається шахрайством.

Починаючи від цієї дати, відповідач генерував інші брехливі інфоприводи про позивача, які також слугували основою для публікацій та перепублікацій на різних інтернет-ресурсах.

Вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_3 відповідач опублікував пост проти неї, яким порушив честь та гідність позивача. Наводить його дослівно:

«ІНФОРМАЦІЯ_9. Та самая ОСОБА_1 , которая сначала украла сайт iForum.ua, пыталась провести фейковую конференцию, работала в Айбокс-банке (вранье), продвигала блокчейн-конференцию (снова вранье), а в завершение всего обвинила кучу людей в травле себя любимой.

Оказывается теперь эта городская сумасшедшая (и аферистка, не убиваемая) преподает в НАУ, где заставляет студентов наполнять ее сайт и создавать там фейковые дискуссии.

И ее должность - доцент кафедры журналистики и связей с общественностью института международных отношений!

А если серьезно, есть кто-то из Міністерство освіти і науки України или Національний Авіаційний Університет? Это же жесть, что она преподает студентам.»

Зазначені дописи, на думку позивача, є образливими та принижують її честь та гідність, а від такої образи позивач занемогла та не змогла нічого відповісти у відповідь.

З ІНФОРМАЦІЯ_2 позивачка не мала змоги влаштуватися на роботу до комерційних структур.

Звертає увагу суду на свою наукову діяльність, діяльність пов`язану із публікацією різних статей та виданням книжок. Вказує, що позивачем ніколи не проводились форуми, не здійснювався плагіат жодної інформації з інтернет-ресурсів. Підприємницькою діяльністю позивач не займається, студентів до протиправних дій, які б суперечили учбовому процесу не схиляв.

Свою бездоганну репутацію як науковця, позивач напрацьовувала 20 років. Проте зараз через наклеп відповідача вона була знищена.

Позивач зазначає що перенесла нервове потрясіння, яке виразилося в обмеженні у спілкуванні з оточуючими людьми, в обмеженні надання звичайної та необхідної допомоги близьким, у втраті життєвих та творчих планів, потреб, ціностної орієнтації, втраті життєвих перспектив та життєвої активності.

Крім того, образливі виказування з боку з відповідача, створили велику стресову ситуацію не тільки для мене, а й для мами позивача та навіть спричинили призначення їй статусу інваліда другої групи за обмеженістю руху.

Підтвердженням причинно-наслідкового зв`язку між цими подіями вважає дату призначення інвалідості своїй матері - 20 червня 2017 року, тобто через 20 днів після поширення інформації.

Вказує що протягом останніх 3,5 роки не було можливості виділити кошти на лікування мами, а Позивач змушена постійно звертатися в різні інстанції для захисту свого порушеного права та законних інтересів, витрачати додаткові кошти на ліки та судовий збір.

Усі образи стали також відомими близьким та знайомим особам, у зв`язку із чим останні дуже сумують, постійно знаходяться у стані пригніченості.

Завдану моральну шкоду відносить до особо тяжкого ступеню, так як порушення особистого життя та здоров`я, інвалідність матері, вже ніколи не будуть виправлені та відновлені у повному обсязі.

06 листопада 2019 року позивач подала до суду заяву про долучення до матеріалів справи документів.

Ухвалою судді Солом`янського районного суду міста Києва від 26 листопада 2019 року справу прийнято до провадження та відкрито спрощене позовне провадження. Відповідачу було направлено копію ухвали про відкриття провадження по справі та копію позовної заяви з копіями доданих до неї документів.

11 січня 2020 року до суду надійшло клопотання позивача, відповідно до якого позивач просила додати новий пункт позовних вимог у такій редакції:

«Зобов`язати відповідача видалити із соціальних мереж та із мережі інтернет усі публікації, особисті фото, зроблені фотожаби, в яких або під якими зазначається ім`я « ОСОБА_1 », « ОСОБА_1 », розміщених відповідачем та його оточенням, пов`язаними з ними людьми, які опублікували статті, пости з інформаційного приводу, який згенерував та розмістив Відповідач проти Позивача. А саме видаленню підлягають наступні посилання:

1) ІНФОРМАЦІЯ_14 ( ІНФОРМАЦІЯ_14)

2) ІНФОРМАЦІЯ_4 (ІНФОРМАЦІЯ_4)

3) ІНФОРМАЦІЯ_6 (

ІНФОРМАЦІЯ_7 ) ІНФОРМАЦІЯ_8 («

ІНФОРМАЦІЯ_9 (ІНФОРМАЦІЯ_9)

6)

ІНФОРМАЦІЯ_10 (

ІНФОРМАЦІЯ_11 ( ІНФОРМАЦІЯ_11 )

8) ІНФОРМАЦІЯ_12 (ІНФОРМАЦІЯ_12), а також долучити до матеріалів справи нові докази.»

03 лютого 2020 року на адресу суду надійшло клопотання позивача про розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

03 березня 2020 року на адресу суду надійшло клопотання позивача щодо нових фактів правопорушення, яке фактично є клопотанням про приєднання доказів до матеріалів справи.

10 березня 2020 року на адресу суду надійшов відзив відповідача на позовну зяаву, в якому відповідач просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Обґрунтовуючи відзив, відповідач вказує, що в позовних вимогах наведена не точна цитата інформації, поширеної відповідачем. Цитата вказана в прохальній частина позовної заяви перекручена: « ІНФОРМАЦІЯ_1 » та « ОСОБА_1 знову з`явилася, змушує студентів Національного авіаційного університету писати фейкові новини, є божевільною та шахрайкою, як такі люди можуть викладати в університеті? Звертаюся до Міністерства освіти України та адміністрації Національного авіаційного університету».

Вказує, що з точною цитатою можна ознайомитись на сторінці 2 позовної заяви і відмінності є істотними тому що наведені в прохальній частині «цитати» змінюють суть сказаного.

Перша цитата в перекладі українською звучить як «… ОСОБА_1 , яка спочатку вкрала сайт ІНФОРМАЦІЯ_13 , намагалась провести фейкову конференцію…»

Друга цитата в перекладі українською звучить «Виявляється тепер ця міська божевільна (і аферистка, не забуваємо) викладає в НАУ, де змушує студентів наповнювати її сайт і створювати там фейкові дискусії…» - тобто відповідач використав словосполучення «міська божевільна», а не «божевільна» і що позивачка змушує студентів створювати фейкові дискусії, а не писати фейкові новини на сайті.

Також зазначає, що на підтвердження своєї позиції позивачка додала до позовної заяви скріншоти з соціальної сторінки «Фейсбук» відповідача із роздруківкою допису із соціальної мережі відповідача, проте вони містять неповну інформацію та були змінені позивачем.

Позивач вказує на те, що частина поширених ним тверджень має достовірний характер, оскільки позивачем та наводить докази, які на його думку підтверджують достовірність частини поширеної ним інформації щодо копіювання позивачем веб-сайту IForum та намаганні провести конференцію Business forum 2017.

Також зазначає, що поширюючи інформацію про те, що позивач змушувала студентів наповнювати її сайт і створювати там фейкові дискусію, Відповідач мав всі підстави вважати, що поширена ним інформація правдива, оскільки до допису в мережі «Фейсбук» додавались фото чату студентів Національного авіаційного університету з позивачем, а також допис з посиланням на інформацію студентки Національного авіаційного університету ОСОБА_8 , яка і була однією із студенток, якій в якості практичної роботи і доручали виконувати подібні завдання.

Щодо інших оспорюваних виразів, таких як «міська божевільна», «аферистка» зазначає, що йдеться про оцінку відповідачем дій позивача - він критично оцінив її поведінку щодо організації Business forum 2017 та виразив свої оціночні судження. А відповідно до ст. 30 Закону України «Про інформацію», ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача спростувати відносно позивача недостовірну інформацію, шляхом публічного вибачення та написання на своїй сторінці в Фейсбук та особистим зверненням до інтернет-ресурсів, які раніше продублювали його інформацію (взяли за основу створення статтей пости Відповідача) стосовно ОСОБА_1 тексту спростування, відповідач зазначає, що вибачення не передбачені як спосіб поновлення цивільних прав чинним законодавством.

Примусове вибачення як спосіб судового захисту гідності, честі чи ділової репутації за поширення недостовірної інформації не передбачено статтями 16, 277 ЦК України.

Відповідач звертає увагу, що позивачем не надано копії допису відповідача датованого 30.05.2017, який згадується в тексті спростування, не надано тексту цього допису, не доведено, що відповідач публікував в цю дату щось, що шкодить честі, гідності, діловій репутації позивачки - а тому її вимога щодо спростування цієї публікації необгрунтована. Більше того, позовна давність щодо спростування інформації, нібито поширеної в дописі відповідача від 30.05.2017 закінчилась.

Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача 100 тисяч гривень моральної шкоди, вказує, що вони не підлягають задоволенню, оскільки в якості доказу, що позивачу дійсно завдано моральної шкоди, позивач додає рішення МСЕК від 20.06.2017, яким її матір визнано інвалідом другої групи за обмеженістю руху й зазначає що це нібито пов`язано з поширенням відповідачем допису від 30.05.2017, докази розповсюдження якого надані не були, і який не є предметом розгляду в даній справі.

Звертає увагу, що матір позивачки ніяк не могла стати інвалідом у зв`язку з перенесеним стресом, що був спричиненим діями відповідача - тому що за словами самої позивачки висновок МСЕК щодо інвалідності був наданий через 20 днів після поширення відповідачем інформації, а матір позивачки мала б хворіти щонайменше 4 місяці до встановлення інвалідності. Тобто позивачка наводить в позовній заяві недостовірну інформацію.

Доводи позивачки про те, що з ІНФОРМАЦІЯ_2 внаслідок протиправних дій в інформаційному просторі, нібито скоєних проти неї відповідачем вона не мала змоги влаштуватись на роботу до комерційних структур, вважає недостовірними, оскільки позивач працює доцентом кафедри журналістики, реклами та зв`язків з громадськістю в Національному авіаційному університеті.

Жодних інших доказів завдання позивачці моральної шкоди не надано.

Щодо позовної вимоги: «Зобов`язати відповідача видалити із соціальних мереж та із мережі інтернет усі публікації, особисті фото, зроблені фотожаби, в яких або під якими зазначається ім`я « ОСОБА_1 », « ОСОБА_1 », розміщених відповідачем та його оточенням, ров`язаними з ним людьми, які опублікували статті, пост з інформаційного приводу, який згенерував та розмістив відповідач проси позивача [перелічуються посилання, які підлягають видаленню], зауважує, що позивач не сплатила судового збору за подачу ще однієї вимоги немайнового характеру відповідно до Закону України «Про сплату судового збору».

Крім того, позивач вимагає видалити інформацію з веб-сайтів, що не належать відповідачу, та зі статтей, автором яких не є відповідач - тобто фактично просить суд вирішити питання про права третіх осіб, що не є учасниками спору.

Також як додаток до відзиву додано клопотання про забезпечення судових витрат та заяву про виклик свідка ОСОБА_9 .

18 березня 2020 року на адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позивач ще раз наголошує на аргументах, вже викладених у позовній заяві.

27 березня 2020 року на адресу суду надійшла заява про зміну предмету позову або підстави позову, відповідно до якого позивач просила змінити пункт позовних вимог та викласти його у такій редакції:

«Зобов`язати відповідача видалити наступні інтернет-публікації, що були розміщені та поширені в мережі інтернет згідно інфоприводу, що згенерував своїми публікаціями у соцмережах відповідач:

1) PR-специалист ОСОБА_1 подала в суд на ОСОБА_2 . Требует 2 млн грн

Інтернет-посилання: ІНФОРМАЦІЯ_17/

Дата розміщення: ОСОБА_2

2) Аферистка и мошенница ОСОБА_1 подала в суд на ОСОБА_2 . Требует 2 млн

Інтернет-посилання: ІНФОРМАЦІЯ_18

Дата розміщення: ОСОБА_2

3) Аферистка и мошенница ОСОБА_1 требует не называть ее мошенницей и 2 миллиона

Інтернет-посилання: ІНФОРМАЦІЯ_19

Дата розміщення: ОСОБА_2

4) Пиарщица ОСОБА_1 подала в суд на ОСОБА_2 . Требует 2 млн грн за моральный ущерб

Інтернет-посилання: ІНФОРМАЦІЯ_20

Дата розміщення: ІНФОРМАЦІЯ_21

5) Организатор фейковой конференции ОСОБА_1 требует от экс-владельца ІНФОРМАЦІЯ_22 2 млн грн

ІНФОРМАЦІЯ_22

Дата розміщення: ІНФОРМАЦІЯ_21

6) Шахрайка ОСОБА_1 вимагає не називати її шахрайкою і 2 мільйони

Інтернет-посилання: ІНФОРМАЦІЯ_23

Дата розміщення: ІНФОРМАЦІЯ_21

7) Мошенница ОСОБА_1 требует не называть ее мошенницей и 2 миллиона

Інтернет-посилання: ІНФОРМАЦІЯ_24

Дата розміщення: ІНФОРМАЦІЯ_25

8) Аферистка и мошенница ОСОБА_1 требует не называть ее мошенницей и 2 миллиона

Інтернет-посилання: ІНФОРМАЦІЯ_26

Дата розміщення: ІНФОРМАЦІЯ_25

9) ІНФОРМАЦІЯ_14

Інтернет-посилання: ІНФОРМАЦІЯ_14

10) ІНФОРМАЦІЯ_4

ІНФОРМАЦІЯ_4

11) ОСОБА_1 - пиарщица времен ОСОБА_3 украла сайт Iforum

ІНФОРМАЦІЯ_6 », или PR-дыра вокруг ивента

ІНФОРМАЦІЯ_8 Ребята , вы будете смеяться, но ОСОБА_1 снова всплыла)

ІНФОРМАЦІЯ_15 (

14) ОСОБА_1 - пиарщица времен ОСОБА_3 скопировала сайт Iforum)

ІНФОРМАЦІЯ_10

ІНФОРМАЦІЯ_16 ()

16) ІНФОРМАЦІЯ_12

ІНФОРМАЦІЯ_12

17) Скопировала сайт iForum, заявила докладчиков-министров. Киевская пиарщица организовывает фейковую конференцию

ІНФОРМАЦІЯ_4/

30 березня 2020 року до суду від відповідача надійшло заперечення на відповідь на відзив, в якому відповідач ще раз наголошує на аргументах, вже викладених у відзиві на позовну заяву.

31 березня 2020 року до суду надійшли додаткові пояснення позивача.

26 травня 2020 року до суду надійшло клопотання позивача про приєднання письмових доказів.

02 липня 2020 року до суду надійшло клопотання позивача про долучення доказів.

04 серпня 2020 року до суду надійшло клопотання відповідача про призначення справи до розгляду.

27 серпня 2020 року до суду надійшли додаткові пояснення позивача.

Ухвалою судді Солом`янського районного суду міста Києва від 23 вересня 2020 року справу призначено до розгляду в судовому засіданні із повідомленням сторін.

05 жовтня 2020 року до суду надійшло клопотання позивача про розгляд справи без виклику сторін або призначення судового розгляду на найближчу дату.

22 грудня 2020 року до суду надійшло клопотання відповідача про приєднання доказів.

22 грудня 2020 року до суду надійшло заперечення відповідача проти клопотання про розгляд справи без виклику сторін

23 грудня 2020 року до суду надійшло клопотання відповідача про приєднання доказів.

29 грудня 2020 року до суду надійшло клопотання відповідача про приєднання доказів.

04 січня 2021 року до суду надійшло клопотання відповідача про приєднання доказів.

26 січня 2021 року до суду надійшло заперечення відповідача на клопотання про приєднання письмових доказів позивачем.

26 січня 2021 року до суду надійшло заперечення відповідача на клопотання за новими обставинами (про приєднання письмових доказів позивачем) від 26.12.2020.

26 січня 2021 року до суду надійшло заперечення відповідача на клопотання за новими обставинами (про приєднання письмових доказів позивачем) від 27.12.2020.

Протокольною ухвалою суду від 27 січня 2021 у задоволенні клопотання відповідача про забезпечення судових витрат, яке було подано разом з відзивом - відмовлено, задоволено клопотання відповідача про виклик та допит свідків: ОСОБА_9 та ОСОБА_4 - задоволено.

Протокольною ухвалою суду від 12 липня 2021 року відмовлено у прийнятті заяви позивача про зміну предмету позову.

У судове засідання 20.07.2022 сторони не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про час та місце судового засідання, про причини неявки суд до відома не поставили.

Відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Суд, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизначних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм, право на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установлення вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч. 1 ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до ч. 4 ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

У ч. 2 ст. 34 Конституції України передбачено, що кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Аналогічні положення містяться і в ч. 1 ст. 302 ЦК України.

Згідно статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватись Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Відповідно до ч.1 ст.275 ЦК України фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб.

Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації (ч. 1 ст. 277 ЦК України).

Статтею 201 ЦК України передбачено, що честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством.

Нормами статей 297, 299 ЦК України визначено, що кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканність своєї ділової репутації.

Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи, є сукупність таких обставин: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Згідно частини 2 пункту 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» №1 від 27 лютого 2009 року, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин.

Позови про захист гідності, честі чи ділової репутації має право пред`явити, зокрема, фізична особа в разі поширення про неї недостовірної інформації, що порушує її особисті немайнові права.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про інформацію" інформація - це будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

При розгляді даної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності, честі чи ділової репутації, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

При цьому, недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Під поширенням інформації слід розуміти опублікування її у пресі, передавання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення у мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку.

У пунктах 18 та 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" судам роз`яснено, що обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього порушено його особисті немайнові права.

Разом з тим, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Отже, спростуванню підлягає тільки поширена недостовірна інформація і саме позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Позов про спростування відомостей, що порочать честь і гідність, може бути пред`явлений особою, про яку поширено такі відомості, а також її близькими родичами, якщо відомості прямо чи посередньо їх порочать. Заінтересована особа має право на судовий захист у зазначеному порядку й у разі поширення таких відомостей щодо члена її сім`ї або іншого родича, який помер.

Зобов`язаними суб`єктами названих правовідносин є особи, які (незалежно від наявності їхньої вини) поширили відомості, що не відповідають дійсності, або виклали їх неправдиво, і це порочить честь і гідність чи ділову репутацію або завдає шкоди інтересам громадян чи організацій. Таким чином, відповідачем у справі про захист честі і гідності може бути фізична або юридична особа, яка поширила відомості, що порочать позивача.

Відповідно до статті 277 Цивільного кодексу України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції.

Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки, поширені в засобі масової інформації, принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй частиною першою статті 277 Цивільного кодексу України та відповідним законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи (стаття 30 Закону України «Про інформацію») у тому ж засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку.

Відповідно до частини 1 статті 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень.

Свобода дотримуватися своїх поглядів є основною передумовою інших свобод, гарантованих статтею 10 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, і вона користується майже абсолютним захистом у тому сенсі, що можливі обмеження, закладені в пункті 2 цієї статті. Крім того, поряд з інформацією чи даними, що підлягають перевірці, стаття 10 захищає і погляди, критичні зауваження або припущення, правдивість яких не може бути піддана перевірці на правдивість. Оціночні судження також користуються захистом - це передумова плюралізму поглядів.

Позивач, звертаючись до суду із вказаним позовом, посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 відповідач на своїй сторінці в соціальній мережі Фейсбук опублікував інформацію, за змістом якої позивач нібито проводить форум, вкрала інформацію з форуму, який проводить відповідач та його команда, займається шахрайством.

Також зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_3 відповідач на своїй сторінці в соціальній мережі Фейсбук опублікував інформацію наступного змісту:

« Ребята , вы будете смеяться, но ОСОБА_1 снова всплыла. Та самая ОСОБА_1 , которая сначала украла сайт iForum.ua, пыталась провести фейковую конференцию, работала в Айбокс-банке (вранье), продвигала блокчейн-конференцию (снова вранье), а в завершение всего обвинила кучу людей в травле себя любимой.

Оказывается теперь эта городская сумасшедшая (и аферистка, не убиваемая) преподает в НАУ, где заставляет студентов наполнять ее сайт и создавать там фейковые дискуссии.

И ее должность - Доцент кафедри журналістики і зв`язків з громадськістю інституту міжнародних відносин!

А если серьезно, есть кто-то из Міністерство освіти і науки України или Національний Авіаційний Університет? Это же жесть, что она преподает студентам.»

Позивач, звертаючись до суду з позовом, посилається на те, що зазначені дописи ОСОБА_2 , на думку позивача, є образливими та принижують її честь та гідність, завдають моральної шкоди як їй, так і її близьким та родичам, особливо мамі.

Просить визнати недостовірною інформацію наступного змісту: « ОСОБА_1 проводить фейкову конференцію, вкрала сайт IForum» та « ОСОБА_1 знову з`явилася, змушує студентів Національного авіаційного університету писати фейкові новини, є божевільною та шахрайкою, як такі люди можуть викладати в університеті? Звертаюся до Міністерства освіти України та адміністрації Національного авіаційного університету»; зобов`язати відповідача спростувати поширену відносно позивача недостовірну інформацію, шляхом публічного вибачення та написання на своїй сторінці в Фейсбук спростування: «ІНФОРМАЦІЯ_2 та ІНФОРМАЦІЯ_3 на своїй сторінці в Фейсбук, мною, ОСОБА_2 , були поширені недостовірні та неправдиві відомості відносно ОСОБА_1 , а саме те, що вона проводить фейкові форуми та конференції, здійснює плагіат з інших інтернет-ресурсів, є шахрайкою, є божевільною, мотивує студентів Національного авіаційного університету до протиправних дій на свою користь. Приношу свої вибачення».

На підтвердження поширення спірної недостовірної, на її думку, інформації про неї, є додані до позовної заяви роздруківки допису на сторінці в Фейсбук з відтворенням тексту оскаржуваної інформації, яку позивач називає «Копії розміщеної інформації з боку ОСОБА_2 на ОСОБА_1 та його оточення, яке посилається на його пости про ОСОБА_1 ».

У п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" від 27.02.2009 № 1 роз`яснено, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а)поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Відповідно до ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколів №№2,4,7,11 до Конвенції, кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися свої поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.

Здійснення цих свобод, оскільки, воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві.

Згідно з п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» № 1 від 27 лютого 2009 року закріплює положення про те, що позивач має довести те, що внаслідок поширеної відповідачем інформації було порушено його особисті немайнові права.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають і змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Положеннями ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Позивач вважає, що доказом розповсюдження спірної недостовірної інформації про нього, є додані нею знімки екрану (скріншоти) з текстом оскаржуваної інформації, яка, як стверджує позивач, поширена на сторінці відповідача в соціальній мережі Фейсбук.

Разом з тим, з наданого знімку екрану не вбачається, що така інформація була розміщена в мережі Інтернет та на веб-сторінці відповідача веб-сайту Facebook.

У статті 1 Закону України «Про телекомунікації» зазначено: домен - частина ієрархічного адресного простору мережі Інтернет, яка має унікальну назву, що її ідентифікує, обслуговується групою серверів доменних імен та централізовано адмініструється; доменне ім`я - позначення (словесне, цифрове, словесно-цифрове), яке використовується для ідентифікації діяльності юридичних і фізичних осіб в мережі Інтернет, з будь-якою метою.

Поняття «веб-сайт» міститься у наказі Державного комітету інформаційної політики, телебачення і радіомовлення України, Державного комітету зв`язку та інформатизації України від 25 листопада 2002 року № 327/225 «Про затвердження Порядку інформаційного наповнення та технічного забезпечення Єдиного веб-порталу органів виконавчої влади та Порядку функціонування веб-сайтів органів виконавчої влади», згідно з яким веб-сайт - це сукупність програмних та апаратних засобів з унікальною адресою у мережі Інтернет разом з інформаційними ресурсами, що перебувають у розпорядженні певного суб`єкта і забезпечують доступ юридичних та фізичних осіб до цих інформаційних ресурсів та інші інформаційні послуги через мережу Інтернет.

Власником сайту є особа, на яку зареєстроване відповідне доменне ім`я. Доменне ім`я, зареєстроване у відповідному домені, використовується для позначення відповідного сайту. Для того щоб сайт був позначений конкретним доменним ім`ям, спочатку необхідно зареєструвати доменне ім`я у відповідному домені.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про авторське і суміжні права» власник веб-сторінки - особа, яка є володільцем облікового запису, що використовується для розміщення веб-сторінки на веб-сайті, та яка управляє і (або) розміщує електронну (цифрову) інформацію в межах такої веб-сторінки. Власник веб-сайту не є власником веб-сторінки, якщо останній володіє обліковим записом, що дозволяє йому самостійно, незалежно від власника веб-сайту, розміщувати інформацію на веб-сторінці та управляти нею.

Враховуючи вищенаведене, вказані знімки екрану (скріншоти), суд не може прийняти до уваги та вважати їх належним доказом поширення відповідачем, на думку позивача, недостовірної інформації, оскільки вони не дають можливості достовірно встановити, що така інформація була розміщена в мережі Інтернет, на веб-сторінці відповідача веб-сайту Facebook. А тому неможливо беззаперечно стверджувати, що відповідачем було поширено інформацію та порушено права позивача.

Окрім того, суд критично ставиться до показів свідка - ОСОБА_5. в даній справі та не бере їх до уваги, оскільки ОСОБА_5. є матір`ю позивача та свідчила на користь позивача, а відтак, на об`єктивність і повноту показань свідка про відомі їй обставини могли впливати інші існуючі неправові зв`язки між свідком і сторонами, зокрема, родинні, моральні та психологічні фактори, які при дослідженні і оцінці показань свідків судом підлягають урахуванню.

Що стосується показів свідка ОСОБА_9 , слід зазначити, що вони не стосуються обставин справи.

Однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Таким чином, судом не встановлено сукупності обставин, які є підставою для задоволення позовних вимог, а тому визнати вказані у на сторінці в соціальній мережі Фейсбук відомості такими, що не відповідають дійсності, порочать честь, гідність та ділову репутацію позивача немає підстав.

Виходячи з викладеного, дослідивши всі наявні в матеріалах справи докази, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд не знаходить підтвердження поширення відповідачем інформації, яку позивач просить спростувати у своїх позовних вимогах, а тому приходить до висновку про необґрунтованість позову.

У зв`язку з цим суд не досліджує характер поширеної інформації та не здійснює оцінку її достовірності.

Суд також не знаходить підстав для задоволення вимоги позивача про стягнення моральної шкоди з огляду на наступне.

Стаття 23 ЦК України гарантує право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до ст. 280 ЦК України якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню.

Згідно з п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного суду № 5 від 25 травня 2001 року) розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

При вирішенні даного спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди обов`язковому з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Відповідно до п.4 ч.2 ст.23 ЦК України шкода честі, гідності та ділової репутації є підставою для відшкодування моральної шкоди.

Оскільки, судом не встановлено порушення відповідачем честі, гідності та ділової репутації позивача, таким чином не встановлено вини відповідача у заподіянні позивачу моральної шкоди.

Оскільки вимога про визнання недостовірною та такою, що принизила честь та гідність, ділову репутацію і про зобов`язання спростувати інформацію судом залишено без задоволення, похідні вимоги позову про вибачення та звернення до інших осіб, що поширили зазначену позивачем інформацію, також задоволенню не підлягають.

Виходячи з вищенаведеного, суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди.

Керуючись ст. ст. 3, 32, 34, 68 Конституції України; ст. 277, 297 ЦК України; ст.64 Закону України «Про телебачення і радіомовлення»; ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та Протоколів № 2, 4, 7, 11 до цієї Конвенції; Постановою Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" від 27.02.2009 №1, ст. ст. 76-81, 9, 100, 141 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Усатова І.А.