У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №338/868/22

22 грудня 2022 року селище Богородчани

Богородчанський районний суд Івано-Франківської області в складі головуючого-судді Куценка О. О., з участю секретаря судового засідання Двібородчин І. В. розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Богородчани цивільну справу за позовом акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу,

в с т а н о в и в :

14 вересня 2022 року представник позивача акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» за довіреністю Балагурак В. В. звернулася з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 31.08.2012 року у розмірі 6253,02 грн та судових витрат.

Ухвалою від 12 жовтня 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено провести розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Представник позивача ОСОБА_3 в підготовче судове засідання не з`явилася. 28 жовтня 2022 року на адресу суду направила клопотання, в якому зазначила, що після подачі позову відповідачами погашено борг перед АТ КБ «ПриватБанк». Крім того, клопотала про повернення судового збору та закриття провадження у даній справі.

Ухвалою суду від 03 листопада 2022 року було відмовлено у задоволенні заяви представника позивача про закриття провадження в справі за відсутністю предмету спору та повернення акціонерному товариству комерційний банк «ПриватБанк» судового збору сплаченого при зверненні до суду із позовною заявою.

10 листопада 2022 року представник позивача Савіхіна А. М. на адресу суду направила заяву, у якій посилаючись на ті обставини, що після подачі позову відповідачами погашено борг перед АТ КБ «ПриватБанк», просила закрити провадження по справі за відсутності предмету спору та просила повернути позивачу сплачену суму судового збору.

Посилалсь на постанову Верховного суду у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 вересня 2021 року по справ №638/3792/20 провадження 61-3438сво21, просила вирішити клопотання про закриття провадження з підстав передбачених п.2 ч.1 ст. 255 ЦПК України під час судового розгляду.

Ухвалою суду від 12 грудня 2022 року було закрито підготовче провадження та справа призначена до судового розгляду.

В судове засідання сторони не з`явилися. Про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши клопотання представника позивача, перевіривши матеріали справи прийшов до наступного висновку.

Законодавець у ст. 12 ЦПК України визначив, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1). Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч. 2). Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 4).

Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1). Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ч. 3).

Підстави для закриття провадження у справі визначені у статті 255 ЦПК України.

Закриття провадження у справі це форма закінчення розгляду цивільної справи без винесення судового рішення у зв`язку із виявленням після відкриття провадження обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи (постанова Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі N 953/803/20).

За приписами п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Згідно з п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Поняття "юридичного спору" має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття "спір про право" (п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття "спору про право" має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Предмет спору це об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Підстави позову це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Тобто, правові підстави позову це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

Отже, відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання.

Суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо предмет спору був відсутній як на час пред`явлення позову, так і на час ухвалення судом першої інстанції судового рішення за умови, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань (постанова Верховного Суду від 20 вересня 2021 року по справі N 638/3792/20).

У заявах позивача від 28 жовтня 2022 року та 10 листопада 2022 року останній вказує, що, станом на 25 жовтня 2022 року та станом 04 листопада 2022 року, заборгованість відповідачів, перед позивачем відсутня, відповідачі добровільно сплатили кошти за договором, а тому відсутній предмет спору.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Дійсно, згідно з п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Проте, представником позивача не долучено до матеріалів справи жодних доказів на підтвердження повного погашення заборгованості відповідачами перед позивачем, тому твердження представника позивача, що між сторонами відсутній предмет спору в даному випадку не узгоджується із наявними у справі матеріалами.

Таким чином відсутні докази, щодо відсутності предмета спору по цій справі, що предмет спору був відсутній як на час пред`явлення позову, так і на час її розгляду.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Статтею 255 ЦПК України визначені підстави закриття провадження у справі, зокрема суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо:

- відсутній предмет спору (пункту 2 частини першої);

- позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом (пункт 4 частини першої).

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 49 ЦПК України, крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.

Вивчивши заяву представника позивача про закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у даній справі наявні всі підстави для закриття провадження у справі на підставі п. 4 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, оскільки позивач відмовився від позовних вимог до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

На підставі вищенаведеного, суд дійшов висновку про закриття провадження у справі у зв`язку із відмовою позивача від позовних вимог, а тому приймає відмову позивача від позову.

Що стосується повернення сплаченого при зверненні до суду судового збору слід вказати наступне.

Так, відповідно до частини другої статті 133 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно з ч. 2 ст. 255 ЦПК України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з державного бюджету.

Правові засади справляння судового збору, зокрема порядок його повернення, визначені Законом України "Про судовий збір".

Згідно з пунктом 5 ч. 1 та ч. 2 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила, за ухвалою суду, зокрема, у разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Оскільки суд закриває провадження у справі за відмовою позивача від позовних вимог судовий збір не повертається позивачу.

Враховуючи вищевикладене суд приймає відмову позивача від позову та закриває провадження у справі. Вимога позивача щодо повернення судового збору не підлягає задоволенню.

Виходячи з вищенаведеного, п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», керуючись ст. 13, 49, 182, 255, 256, 258-261, 273, 352, 353 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Заяву представника позивача про закриття провадження в справі за відсутністю предмету спору та повернення акціонерному товариству комерційний банк «ПриватБанк» судового збору сплаченого при зверненні до суду із позовною заявою задовольнити частково.

Закрити провадження в справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу на підставі п.4 ч.1 ст. 255 ЦПК України у зв`язку із відмовою позивача від позову.

Відмовити у задоволенні заяви представника позивача про повернення акціонерному товариству комерційний банк «ПриватБанк» судового збору у розмірі 2481 грн., сплаченого при зверненні до суду із позовною заявою.

Ухвала може бути оскаржена до Івано-Франківського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення.

Суддя