Справа № 685/778/22
Провадження № 2/685/167/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2022 року Теофіпольський районний суд Хмельницької області в складі

головуючого судді Самойловича А.П.,

за участі секретаря Казмірчук І.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Теофіполь в порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої працівником при виконанні трудових обов`язків,

В С Т А Н О В И В :

08 серпня 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, заявивши вимогу стягнути з ОСОБА_2 на свою користь, як фізичної особи підприємця, 11934,53 грн. шкоди, завданої при виконанні трудових обов`язків.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що за період роботи ОСОБА_2 з 08 лютого 2022 року до 13 червня 2022 року продавцем в магазині «ІНФОРМАЦІЯ_1» на території ринку нею була допущена нестача на суму 11934,53 грн., яку позивач просить стягнути з відповідачки, як з матеріально відповідальної особи, яка несе повну матеріальну відповідальність за довірені товарно-матеріальні цінності.

В ході судового розгляду у судовому засіданні 30 листопада 2022 року представник позивачки ОСОБА_3 позовні вимоги підтримав з підстав, зазначених у позовній заяві.

Представник позивача ОСОБА_4 , яка працює бухгалтером ФОП ОСОБА_1 , в ході судового розгляду пояснила, що підприємцем ОСОБА_1 взагалі не ведеться кількісний облік товару по магазинах. При проведенні ревізії 13 червня 2022 року вона, разом зі своєю колегою ОСОБА_5 , яка теж працює бухгалтером у ФОП ОСОБА_1 , приїхали в магазин « ІНФОРМАЦІЯ_1 » в смт Теофіполь, де разом з ОСОБА_2 та новим продавцем ОСОБА_6 перерахували кількість усього наявного в магазині товару та визначили його загальну вартість за актуальними на час ревізії цінами, визначивши кількість та вартість товару, фактично встановленого при проведенні ревізії.

В подальшому, на підставі акту прийняття-передачі товару, складного 08 лютого 2022 року при прийнятті на роботу ОСОБА_2 та місячних звітів по реалізації товару, який складався продавцем, де зазначалися вартість товару на початок місяця, вартість надходження нового товару згідно накладних, вартість повернення товару, збільшення або зменшення вартості товару після переоцінки та суми виручки, була визначена розрахункова вартість товару на день проведення ревізії.

Так як між розрахунковою та фактичною вартістю товару була виявлена різниця, тому її, як нестачу, повинна погасити продавець ОСОБА_2 , як матеріально відповідальна особа, однак вона відмовилася підписувати акт ревізії та відмовилася добровільно сплатити нестачу. Їй було запропоновано приїхати в м. Старокостянтинів в бухгалтерію для детального роз`яснення, в чому полягає нестача, проте вона так і не приїхала.

Представник позивача не надала відповідь суду, яких конкретно товарно-матеріальні цінності, довірених ОСОБА_2 , не було виявлено в магазині під час проведення інвентаризації 13 червня 2022 року.

Відповідач ОСОБА_2 позовних вимог не визнала та пояснила, що дійсно працювала на посаді продавця непродовольчих товарів в магазині «ІНФОРМАЦІЯ_1» в смт Теофіполь, асортимент магазину складав городні інструменти, насіння, засоби захисту рослин, мінеральні добрива і тому подібне. При прийнятті на роботу була проведена ревізія, наявність та кількість усіх товарів згідно акту прийняття-передачі вона перевірила, в подальшому періодично, один-два рази на тиждень їй в магазин доставлявся товар водієм-експедитором, всі товари вона приймала по накладних, звіряючи кількість та ціну, повернення товару також здійснювалося згідно накладних, виручку передавала також цим же експедитором. Експедитор дуже ретельно ставився до своєї роботи, вони разом перераховували всі товари, які надходили на продаж або поверталися на склад, а також виручку, яка передавалася до бухгалтерії. В разі переоцінки певних товарів, до неї телефонувала бухгалтер, повідомляла їй залишок певного товару, їй повідомляли нову ціну на нього, після чого продавала уже за новою ціною, в подальшому їй через експедитора надходив акт переоцінки, заробітну плату їй виплачували готівкою з виручки, яка враховувалася у місячних звітах.

В червні приїхали двоє бухгалтерів, які провели ревізію, в ході якої було встановлено нестачу майже 12 тис.грн., проте акту ревізії їй не надали, ніяких документів вона не підписувала, оскільки не погоджується з правильністю визначення нестачі.

Зазначила, що в борг товару не відпускала, ретельно слідкувала за цінами на товари, фактів крадіжок не замічала, тому не може зрозуміти, яким чином за короткий строк у невеликом магазині могла виникнути така велика нестача, хоча про можливий обман зі сторони роботодавців її попереджували власники сусідніх магазинів, оскільки багато її попередниць на цій роботі мали нестачі.

Заслухавши доводи представників позивачки, пояснення відповідачки та дослідивши матеріали справи, суд дійшов переконання про відсутність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

Позивач ОСОБА_1 є фізичною особою - підприємцем, видом діяльності є інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах (47.19), що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Наказом від 07 лютого 2022 року № 3 ОСОБА_2 прийнято на посаду продавця непродовольчих товарів з 08 лютого 2022 року з 4-годинним робочим днем і оплатою праці не менше 0,5 ставки мінімальної зарплати згідно відпрацьованого часу в місяць, в магазин « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що знаходиться в смт Теофіполь.

08 лютого 2022 року в м. Старокостянтинів укладено безстроковий трудовий договір № 1, згідно якого ОСОБА_2 приймається на роботу до ФОП ОСОБА_1 на посаду продавця непродовольчих товарів.

В цей же день сторони уклали договір про повну матеріальну відповідальність, дія якого розповсюджується на весь період роботи з ввіреними працівнику матеріальними цінностями підприємства.

13 червня 2022 року наказом № 5 ОСОБА_2 було звільнено з посади продавця непродовольчих товарів в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ФОП ОСОБА_1 , що знаходиться в смт Теофіполь (міський ринок) відповідно до ст. 36 п. 1 КЗпП України - за згодою сторін.

Статтею 130 КЗпП України встановлено, що працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством.

Відповідно до ст. 132 КЗпП України за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Матеріальна відповідальність понад середній місячний заробіток допускається лише у випадках, зазначених у законодавстві.

За замістом ст. 134 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, зокрема, коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей.

В силу статті 135-1 КЗпП України письмовий договір про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівником, який досяг 18-тирічного віку та, зокрема, займає посаду або виконує роботу, безпосередньо пов`язану із зберіганням, продажем (відпуском), перевезенням або використанням у процесі виробництва переданих йому цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Перелік посад і робіт, що заміщуються чи виконуються працівниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, переданих їм на збереження, обробку, продаж (відпуск), перевезення або застосування в процесі виробництва (далі - Перелік), затверджено постановою Державного комітету Ради Міністрів СРСР з праці та соціальних питань і Секретаріатом Всесоюзної центральної ради професійних спілок від 28 грудня 1977 року № 447/24, яка діяла на території України відповідно до постанови Верховної Ради України від 12 вересня 1991 року № 1545-ХІІ «Про порядок тимчасової дії на території України окремих актів законодавства Союзу РСР» станом на день прийняття відповідачки на посаду та укладення договору про повну матеріальну відповідальність. Згідно розділу ІІ Переліку до таких робіт віднесені роботи з продажу (відпуску) товарів (продукції), їх підготовки до продажу незалежно від форм торгівлі та профілю підприємства (організації).

Із положень ст. 138 КЗпП України слідує, що для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду власник або уповноважений ним орган повинен довести наявність умов, передбачених статтею 130 цього Кодексу.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач допустила нестачу, розмір якої було встановлено за наслідками ревізії, проведеної 13 червня 2022 року в складі продавця ОСОБА_2 , продавця ОСОБА_6 , бухгалтера ОСОБА_4 та бухгалтера ОСОБА_5 , затвердженого в цей же день керівником підприємства (ФОП) ОСОБА_1 , на підтвердження надаючи сам акт ревізії.

В акті ревізії від 13 червня 2022 року зазначено, зокрема, що під час ревізії здійснювалася фактична перевірка (інвентаризація) товарів станом на 13 червня 2022 року у магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою: смт Теофіполь (територія ринку). Ревізією встановлено такі дані за період роботи відповідачки з 08 лютого 2022 року по 13 червня 2022 року: сума товару на початок по Акту приймання товарів від 02 лютого 2022 року - 266265,87 грн.; відпущено товару за період на суму 366695,58 грн.; повернуто товару за період на суму 24795,00 грн.; переоцінка за період на суму 39365,17 грн.; виручки за період здано на суму 422289,00 грн.; розрахунковий залишок станом на 13 червня 2022 року становить на суму 225242,62 грн., фактичний залишок товару за результатами ревізії по додатку № 1 від 13 червня 2022 року до Акту ревізії - 213308,09 грн.

Різниця між розрахунковим залишком та фактичним залишком становить 11934,53 грн., яку позивач вважає нестачею.

Також в акті зазначено певні недоліки, виявлені при інвентаризації, які стосуються невірної кількості товару, який підлягає переоцінці, на суму 2589,00 грн., невірні цінники на деяких товарах, а саме, старі цінники на переоціненому товарі та невідповідні дійсній вартості товару цінники, проте без зазначення конкретної назви товарів та цін.

Продавець ОСОБА_2 не підписала акт, про що в цей же день було складено акт відмови від надання пояснень та від підписання акту ревізії. В подальшому, 26 червня 2022 року позивачем їй була направлена заява, згідно якої їй було запропоновано надати письмові пояснення щодо виявленої нестачі та відшкодувати виявлену нестачу в сумі 11934,53 грн.

До заяви були додані копії акту ревізії від 13 червня 2022 року та акту відмови від надання пояснень та підписання акту ревізії.

Пунктом 1 Договору про повну матеріальну відповідальність, укладеним 08 лютого 2022 року між роботодавцем ФОП ОСОБА_1 та працівницею ОСОБА_2 , визначена домовленість сторін про те, що працівник, який займає посаду продавця непродовольчих товарів приймає на себе повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження довірених йому підприємством матеріальних цінностей.

Також сторони домовилися, згідно п. 3 даного договору, що у випадку не забезпечення за виною працівника збереження ввірених йому матеріальних цінностей, визначення збитку, спричиненого підприємству, та його повернення проводиться у відповідності з діючим законодавством.

Тобто, договором про повну матеріальну відповідальність чітко визначено, що ОСОБА_2 несе відповідальність виключно у тому випадку, коли з її вини не буде забезпечено збереження матеріальних цінностей, які їй були довірені ФОП ОСОБА_1 , що також відповідає вимогам законодавства, визначеним статтею 134 КЗпП України.

Чинним законодавством не передбачено окремого положення щодо проведення інвентаризації активів та зобов`язань фізичними особами - підприємцями, тому суд в порядку, визначеному ч. 9 ст. 10 ЦПК України, застосовує до спірних відносин закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а саме, законодавство щодо визначення порядку проведення інвентаризації юридичними особами.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», перевірка та документальне підтвердження наявності або відсутності активів та зобов`язань здійснюється на підприємствах при проведенні інвентаризації.

Порядок проведення інвентаризації активів і зобов`язань та оформлення їх результатів визначений Положенням про інвентаризацію активів та зобов`язань, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 09 вересня 2014 року № 879 (далі - Положення).

Пунктами 5 та 7 розділу І Положення визначено, що під час інвентаризації активів і зобов`язань перевіряються і документально підтверджуються їх наявність, при цьому забезпечуються виявлення фактичної наявності активів, установлення лишку або нестачі активів шляхом зіставлення фактичної їх наявності з даними бухгалтерського обліку. Проведення інвентаризації є обов`язковим, зокрема, в разі зміни матеріально відповідальних осіб (на день передачі справ) в обсязі активів, які знаходяться на відповідальному зберіганні.

Відповідно до пункту 1 розділу ІІ Положення, для проведення інвентаризації на підприємстві розпорядчим документом керівника підприємства створюється інвентаризаційна комісія з представників апарату управління підприємства, бухгалтерської служби та досвідчених працівників підприємства, які знають об`єкт інвентаризації, ціни та первинний облік. Інвентаризаційну комісію очолює керівник підприємства (його заступник) або керівник структурного підрозділу підприємства, уповноважений керівником підприємства.

Пунктами 4 та 5 цього розділу Положення на голову та членів інвентаризаційної комісії покладається обов`язок забезпечення додержання правил проведення інвентаризації, повноту і точність внесення до інвертаризаційних описів (актів інвентаризації) даних про фактичні залишки активів. До початку перевірки фактичної наявності активів перевіряється справність всіх ваговимірювальних приладів, завершується обробка всіх документів щодо руху активів, визначаються залишки на дату інвентаризації.

Пунктом 4 Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку 9 «Запаси», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 20 жовтня 1999 року № 246, визначено, що активи, які утримуються для подальшого продажу (розподілу, передачі) за умов звичайної господарської діяльності, відносяться до запасів.

Порядок проведення інвентаризації запасів здійснюється згідно з пунктом 4 розділу ІІІ Положення. Зокрема, підпунктами 4.1 та 4.2 передачено, що інвентаризація запасів проводиться за місцями зберігання та окремо за матеріально відповідальними особами. Матеріальні запаси при інвентаризації записуються в інвентаризаційні описи за найменуванням із зазначенням номенклатурного номера (за його наявності), виду, групи, сорту, одиниці виміру, ціни, суми та кількості (рахунок, вага або міра), фактично встановлених на дату інвентаризації та за даними бухгалтерського обліку. Інвентаризаційна комісія в присутності матеріально відповідальних осіб перевіряє фактичну наявність запасів шляхом їх перерахунку, переважування чи перемірювання.

Позивачем не надано наказу про проведення інвентаризації в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 » в смт Теофіполь та про створення інвентаризаційної комісії.

Наданий позивачем акт ревізії не містить відомостей щодо кількості кожного виду товару, фактично встановлених на дату інвентаризації та за даними бухгалтерського обліку, лише загальна вартість товару за даними бухгалтерського обліку під назвою «розрахунковий залишок на 13.06.2022 р.» в сумі 225242,62 грн. та фактичний залишок за результатами ревізії по Додатку № 1 від 13 червня 2022 року до Акту ревізії від 13 червня 2022 року в сумі 213308,09 грн.

В ході судового розгляду позивачем наданий суду додаток № 1, зазначений в акті ревізії, проте в нього внесено лише назва товару, кількість, ціну та суму товару, фактично встановленого при проведенні інвентаризації.

Відомостей про кількість товару, який обліковується за даними бухгалтерського обліку за місцем зберігання в магазині «ІНФОРМАЦІЯ_1» на ринку в смт Теофіполь за матеріально відповідальною особою ОСОБА_2 , додаток № 1 до акту інвентаризації від 13 червня 2022 року не містить.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довесті ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтуєтсья на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Частиною другою статті 78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», Положенням про інвентаризацію активів та зобов`язань, ПСБО 9 визначено, що наявність нестачі товарно-матеріальних цінностей за місцем зберігання може бути визначена виключно за наслідками проведення інвентаризації, призначеної та проведеної відповідно до встановленого порядку, в ході якої має бути встановлено, що фактична кількість конкретного виду товарно-матеріальних цінностей, виявленого при інвентаризації, є меншою від кількості цього виду товарно-матеріальних цінностей за даними бухгалтерського обліку.

Наданий позивачем акт ревізії від 13 червня 2022 року з Додатком № 1 до нього таким вимогам не відповідає, оскільки не містить відомостей щодо конкретного виду, кількості та вартості товару, який обліковується за ОСОБА_2 згідно даних бухгалтерського обліку, проте фактично відсутній, тому суд не приймає його до уваги як доказ нестачі товарно-матеріальних цінностей, які виникла саме за вини продавця ОСОБА_2 .

Навіть припустивши, що факт різниці між балансовою та фактичною кількістю товару може мати місце, не виключається ймовірність помилок у веденні бухгалтерського обліку товару, цін, відпуску в магазини, визначення залишків товару та їх вартості, пересортиці, допущені самим підприємцем ОСОБА_1 , його бухгалтерською службою, складом, службою доставки тощо, враховуючи широкий та глибокий асортимент товару за відсутності належного товарного та складського обліку.

Крім того, суд враховує, що позивачем не видавався наказ про проведення інвентаризації з призначенням складу інвентаризаційної комісії на чолі з головою, що є обов`язковою умовою для проведення інвентаризації та допуску членів комісії до місця збереження товарно-матеріальних цінностей, які довірені конкретній матеріально-відповідальній особі.

Таким чином, в ході судового розгляду не було доведено, що мала місце нестача товарно-матеріальних цінностей, довірених ОСОБА_2 , як матеріально відповідальній особі, та що вона не забезпечила збереження довірених їй цінностей, тому позов задоволенню не підлягає.

Про ймовірні порушення в здійсненні бухгалтерського обліку при здійсненні підприємницької діяльності магазинів « ІНФОРМАЦІЯ_1 » та незабезпечення належних умов роботи в частині обліку надходження та продажу товару, а також фіксації результатів роботи, може опосередковано свідчити системність у виявненні великих сум нестач у продавців магазинів «ІНФОРМАЦІЯ_1» за короткий період роботи, що підтверджується рішеннями Білогірського районного суду Хмельницької області від 17 січня 2014 року по справі № 669/1407/13-ц (сума нестачі 17578,69 грн. за 13 місяців роботи продавця), Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 14 серпня 2014 року по справі № 683/3645/13-ц (сума нестачі 14471,90 грн. за 7 місяців роботи продавців), Любарського районного суду Житомирської області від 19 січня 2015 року по справі № 282/33/15-ц (сума нестачі 18092,82 грн. за 7 місяців роботи продавця), Любарського районного суду Житомирської області від 21 березня 2017 року по справі № 282/190/17 (сума нестачі 82697,37 грн. за 10 місяців роботи продавця), Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 23 грудня 2020 року по справі № 685/1209/20 (сума нестачі 19924,76 грн. за 12 місяців роботи продавця), проте по всіх цих справах продавці в тій чи іншій мірі визнали вимоги та частково їх погашали.

Керуючись ст.ст. 130, 132, 134, 135, 135-1, 138 КЗпП України, ст. 10 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», Положенням про інвентаризацію активів та зобов`язань, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 09 вересня 2014 року № 879, п. 4 Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку 9 «Запаси», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 20 жовтня 1999 року № 246, ст.ст. 263-265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Відмовити ОСОБА_1 в стягненні з ОСОБА_2 шкоди, завданої при виконанні трудових обов`язків.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Хмельницького апеляційного суду через Теофіпольський районний суд Хмельницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) сторін, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 30 грудня 2022 року.

Головуючий Самойлович А.П.