Справа № 724/2265/21
Провадження № 2/724/119/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 травня 2022 року Хотинський районний суд Чернівецької області в складі:

головуючого судді: Єфтеньєва О.Г.

при секретарі: Банарюк К.Б.

за участі сторін:

представника позивача: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження у м. Хотин Чернівецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,-

В С Т А Н О В И В:

16.11.2021 року до Хотинського районного суду Чернівецької області надійшла позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

В обґрунтуванні позовних вимог позивач посилається на те, що вона є власником житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . На даний час у вище вказаному житловому будинку зареєстровані відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , однак вже тривалий час не проживають за місце реєстрації, факт їх державної реєстрації перешкоджає позивачу, як власнику в повній мірі реалізувати своє право власності на майно. Крім того, відповідачі ще з 1983 року не проживають за місцем реєстрації, не доглядають за господарством та між ними і позивачем відсутні будь-які домовленості щодо користування будинком.

Враховуючи вище викладене позивач просить суд задовольнити її позовну заяву та визнати відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням.

Ухвалою Хотинського районного суду Чернівецької області від 01 грудня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи у порядку спрощеного провадження з викликом сторін.

У відповідності до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, справу розглянути в порядку спрощеного провадження з викликом сторін.

11.04.2022 року до Хотинського районного суду Чернівецької області від відповідача ОСОБА_4 надійшов відзив на позовну заяву в обґрунтування якого зазначає, що починаючи з 2019 року позивачка чинить опір у доступі до місця реєстрації місця проживання. Зокрема у будинку замінені замки в будинку та наявні речі відповідача, які вона не може забрати. На момент приходу комісії з сільської ради 26 жовтня 2021 року для перевірки факту проживання, відповідача її не було на території господарства, оскільки вона працює та в цей час була на роботі, а інший відповідач ОСОБА_3 перебуває в Італії.

Відповідач вказує, що у разі позбавлення права користування житлом вона буде позбавлена всіх прав, які нерозривно пов`язані із реєстрацією місця проживання, а особливо в умовах воєнного стану. У її власності відсутня будь яке нерухоме майно. Крім того, позивач не довела факт відсутності відповідача за місцем проживання понад одного року без поважних причин.

Враховуючи вище викладене просить суд відмовити у задоволенні позовної заяви у повному обсязі.

28.04.2022 року Хотинського районного суду Чернівецької області від представника позивача надійшла відповідь на відзив в обґрунтування якого зазначає, що відповідач у свому відзиві вказує, що позовна заява не містить доказів, які б свідчили про без поважність причин відсутності відповідачів за адресою реєстрації. Однак такі заперечення є безпідставними, адже саме на відповідачів покладається обов`язок довести, що їх відсутність за місцем реєстрації обумовлена поважними причинами. В той же час жодних доказів на підтвердження того, що відповідачка не проживала за місце реєстрації через поважні причини вона не надала. Крім того. Комісією було встановлено, що в господарстві в АДРЕСА_1 ніхто не проживає ще з 1983 року. Твердження відповідачки про те, що на момент приходу комісії вона не могла знаходитися на території господарства, оскільки була на роботі нічим не підтверджено та не спростовано. Безпідставними є доводи відповідача про те, що позивачка з 2019 року чинить опір її у доступі місця реєстрації де знаходяться її речі, адже вона не надала жодних доказів того, що вона зверталася до відповідних органів щодо вчинення їй перешкод у користуванні будинком. Окрім того відповідачка народилася 1995 року, а згідно акт обстеження в будинку ніхто не проживає ще з 1983 року. У своєму відзиві відповідач вказує, що у її власності відсутня будь-яка нерухомість де б вона могла зареєструвати своє місце проживання. Однак відповідачка не заперечує тієї обставини, що вона не проживає в АДРЕСА_1 . Крім того, як вбачається з акту № 1175 від 26 жовтня 2021 року будинок перебуває в занедбаному стані та не придатний для проживання, а тому відповідачка на даний момент проживає в іншому місці та нею не було додано жодних доказів, які свідчили б про наявність перешкод зареєструватися за своїм фактичним місцем проживання. Відповідачка підтвердила факт не проживання в домогосподарстві іншої відповідачки ОСОБА_3 зазначивши, що вона перебуває в Італії.

Враховуючи викладене вважає, представник позивача просить суд задовольнити позовну заяву в повному обсязі.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити.

Інші сторони в судове засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомленні про дату, час та місце судового розгляду справи, причини неявки суду не повідомили.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Так, судом встановлено, що відповідно до витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 26.02.2019 року житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 власником якого є ОСОБА_2 .

Відповідно до довідки виданої виконкомом Клішковецької сільської ради від 10.11.2021 року № 3534 в якій зазначено, що ОСОБА_2 дійсно є власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 та в даному будинку разом з нею зареєстровані ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

Згідно до акту обстеження господарства в АДРЕСА_1 від 26.10.2021 року № 1175 в якому вказано, що в господарстві в АДРЕСА_1 ніхто не проживає з 1983 року по даний час та ніхто не здійснює догляд за даним господарством, внаслідок чого занедбана та не розчищена територія господарства відключена електроенергія.

Як вбачається з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно від 23.02.2022 року за ОСОБА_4 не зареєстровано жодних прав власності нерухомого майна.

Свідок ОСОБА_5 зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 в судовому засіданні вказала, що в жовті звернулися в сільську раду, щоб отримати довіку про зареєстроване коло осіб за адресою: АДРЕСА_1 та встановлення факту не проживання за вище вказаним господарством. Комісією було вчинено виїзд на обстеження будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_1 . При обстеженні було встановлено, що 15 років ніхто у будинку не живе, господарство занедбане, також були зроблені фото. Ознак, що хтось живе у вище вказаному господарстві не було, речей відповідачів видно не було.

Свідок ОСОБА_6 зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 в судовому засіданні вказав, що будинок за адресою: АДРЕСА_1 перейшов до позивача у минулому році. Відповідачі виписуватися з будинку не бажають. Однак мають особистий будинок де і проживають. В будинку за вище вказаною адресою: немає ні світла, ні газу, ні води. В будинку з 1983 року ніхто не проживає.

У відповідності до ч.1 ст. 90 ЦПК України показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини.

Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

У відповідності до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до ст. 72 Житлового кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Також, у відповідності до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема пред`явивши вимогу про позбавлення права користування житловим приміщенням.

Суд при розгляді справ визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, з`ясовує причини відсутності відповідача понад встановлені строки. При вирішенні спору про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, необхідно встановити факт відсутності особи в жилому приміщення понад один рік та поважність причин такої відсутності. Суд всебічно перевіряє доводи сторін щодо поважності причин відсутності у жилому приміщенні понад зазначені строки.

Факт відсутності відповідачів в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , підтверджується актом обстеження господарства від 26.10.2021 року № 1175 та показами свідків. Крім того, відповідач ОСОБА_4 в своєму відзиві підтвердила, що відповідач ОСОБА_3 знаходиться за кордоном в Італії.

Твердження відповідача ОСОБА_4 про те, що позивач з 2019 року чинить опір у доступі її до зареєстрованого місця проживання, а саме змінила замки у будинку та в домогосподарстві наявні її речі, які вона не може забрати не знайшли свого підтвердження. В матеріалах справи відсутні будь які належні, достовірні та допустимі докази, які б свідчили про поважність причин відсутності відповідача за адресою реєстрації. Відповідач до суду не надала жодних доказів того, що вона зверталася до відповідних органів щодо вчинення їй перешкод у користуванні будинком. Крім того, комісією було встановлено та свідками в судовому засіданні підтверджено, що в господарстві в АДРЕСА_1 ніхто не проживає ще з 1983 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, відповідачами не доведено та судом не встановлено поважність причин їх відсутності в домогосподарстві за адресою: АДРЕСА_1 . Позивач в свою чергу як власник домогосподарства за вище вказаною адресою у разі будь-яких обмежень у здійсненні своїх прав користування та розпорядження своїм майном, має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема пред`явивши вимогу про позбавлення права користування житловим приміщенням.

Враховуючи вище викладене суд вважає, що позивач належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, які містяться в матеріалах справи довів відсутність проживання відповідачів у його будинку за вище вказаною адресою. Суд оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів вважає, що позовну заяву ОСОБА_2 слід задовольнити в повному обсязі.

На підставі викладеного, та керуючись ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ч. 1 ст. 16, ч. 1 ст. 319, ч. 1 ст. 321, ч. 2 ст. 405 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 76, 81, 141, 259, 263-265, 268, 279, ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ), ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 паспорт серія НОМЕР_2 ) такими, що втратили право користування жилим приміщенням розташованим за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Чернівецького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 31.05.2021 року.

Суддя: Олександр Георгійович ЄФТЕНЬЄВ