КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №361/2912/21 Головуючий у 1 інстанції: Петришин Н.М.
ПОСТАНОВА

Іменем України

30 листопада 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Головуючого судді: Олійника В.І.,

суддів: Сушко Л.П., Сліпченка О.І.,

при секретарі: Панчошній К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 16 червня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Броварської міської ради Броварського району Київської області, про визначення місця проживання дитини та стягнення додаткових витрат на дитину, -

в с т а н о в и в :

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду із зазначеним позовом, який обґрунтовувала тим, що 25 лютого 2016 року вона зареєструвала шлюб зі ОСОБА_4 .

Від шлюбу сторони мають сина - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Дитина проживає разом з позивачкою.

Спільне життя з відповідачем не склалося.

Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 22 січня 2018 року шлюб між сторонами розірвано.

Позивачка перебуває у іншому зареєстрованому шлюбі.

ОСОБА_2 зазначала, що належним чином виконує свої материнські обов`язки по відношенню до сина. Між сторонами на момент пред`явлення позову не досягнуто згоди з приводу матеріального утримання та виховання дитини.

Позивачка звернулась до суду з позовом, в якому просила визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із матір`ю ОСОБА_2 та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини в розмірі ј частини від заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з дня подання позову і до досягнення дитиною повноліття та витрати по сплаті судового збору та на професійну правничу допомогу у розмірі 25 000 грн.

У червні 2021 року представник позивачки подав заяву про збільшення позовних вимог, в якій просив визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом зі матір`ю ОСОБА_2 та стягнути з відповідача додаткові аліменти за фактично сплачені періоди відвідування приватного дитячого садка ОСОБА_5 у розмір 7 795 грн.

Заочним рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 16 червня 2022 року позов задоволено частково.

Визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_2 .

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто зі ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 понесені витрати на судовий збір у розмірі 908 гривень та витрати на правову допомогу у розмірі 15 000 гривень.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 - представника ОСОБА_1 з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції в частині незадоволених позовних вимог та ухвалення в цій частині нового рішення, яким стягнути зі ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 понесені витрати на правову допомогу у розмірі 30 000 грн.

Учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направили.

Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з висновку Органу опіки та піклування виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області № 501 від 29 червня 2021 року про доцільність визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю, ОСОБА_2 та взяв до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків.

Ухвалене судом рішення зазначеним вимогам відповідає.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Судом встановлено, що рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 22 січня 2018 року розірвано шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_3 .

Від шлюбу сторони мають сина - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , Ніжинським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області від 27 липня 2016року, актовий запис № 461 від 27 липня 2016 року.

22 серпня 2020 року Соборним районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), зареєстровано шлюб між ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, актовий запис № 409. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу « ОСОБА_7 ».

Як вбачається з довідки №1/0704-21, виданої головою правління ОСББ «Грушевського 21» від 07 квітня 2021 року, ОСОБА_2 постійно проживає разом з сином ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 .

З довідки №1/1204-21, виданої головою правління ОСББ «Грушевського 21» від 12 квітня 2021 року, вбачається, що скарг на поведінку ОСОБА_2 за період від жовтня 2020 року дотепер від сусідів не надходило і в аморальній поведінці вона не була поміченою.

Згідно з характеристикою від 08.04.2021 року, виданої керівником «ІНФОРМАЦІЯ_3» ОСОБА_15 видно, що ОСОБА_5 відвідує вказаний заклад. ОСОБА_5 приводить до групи та забирає з закладу мама - ОСОБА_2 . Дитина завжди охайно одягнена, чиста. Психологічний розвиток дитини відповідає віковим, анатомо-фізіологічним особливостям дитини чотирьох років. Розвиток репродуктивної уяви відповідає віковим нормам. Сенсорний розвиток нормальний і формування понять йде за віком дитини. Прояви комунікаційних навичок відповідають віку дитини.

28 квітня 2021 року психологом Тамаковою Тетяною Анатоліївною надано висновок, відповідно до якого ОСОБА_2 за результатами аналізу індивідуально-психологічних особливостей особистості добра, чуйна, доброзичлива, комунікабельна людина, відповідальна та любляча мати. У вихованні дотримується стратегії безумовного прийняття, любові та підтримки свого сина, ОСОБА_5 , задоволення його необхідних та актуальних потреб. Індивідуально-психологічні особливості ОСОБА_2 та особливості виховання сприяють всебічному та гармонійному розвитку її сина, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , підтриманню його психічного та фізичного здоров`я. ОСОБА_5 бачить в своїй матері - ОСОБА_2 авторитетну для нього, люблячу людину, з якою має глибокий емоційний зв`язок, довірливий контакт та захист, і виявляє до неї прихильність. На час проведення психологічного дослідження не було можливості спостерігати взаємодію та встановити прихильність ОСОБА_5 з його батьком, ОСОБА_3 .

До матеріалів справи долучено висновок Органу опіки та піклування виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області №501 від 29 червня 2021 року про доцільність визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю - ОСОБА_2 .

За ч.ч.8, 9 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Згідно зі ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.

Статтею 153 СК України передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Відповідно до ч.1 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

За ч.1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Відповідно до роз`яснень у п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21.12.2007 року, при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким з батьків вона бажає проживати.

За ст.9 Конвенції про права дитини (яка набула чинності для України від 27 вересня 1991 року) держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно із судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Згідно з ч.2 ст.27 Конвенції про права дитини, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

З огляду на вищевикладене, та беручи до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, а також враховуючи наданий до суду органом опіки та піклування висновок про доцільність визначення місця проживання дитини разом з матір`ю, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про задоволення позову в цій частині.

За ст.185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

На підтвердження понесення додаткових витрат на дитину позивачем надано копію договору про надання послуг від 12.05.2021 року, укладеного між ОСОБА_2 (замовник) та ФОП ОСОБА_15 (виконавець), копії квитанції про перерахування коштів ОСОБА_15 , ОСОБА_14 .

Згідно з п.1 вищевказаного Договору виконавець зобов`язується надавати послуги в організації відпочинку, розваг та надання соціальної допомоги без забезпечення проживання замовнику та членів родини (дітей) на території приватної власності за адресою: АДРЕСА_2 .

Проте, як вірно вважав суд, виходячи з положень статті 185 СК України витрати на оплату приватного садочка не є додатковими витратами на утримання дитини, які підлягають стягненню в порядку вищевказаної статті.

Саме тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позовні вимоги про відшкодування додаткових витрат на утримання дитини до задоволення не підлягали.

Також, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про часткове відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 15 000 грн, врахувавши часткове задоволення позову, перелік наданих послуг та обсяг робіт, виконаних в межах договору про надання правової допомоги, складність справи, ціну позову та значення справи для сторони, кількість судових засідань, присутність на них адвоката позивача, а також тривалість судових засідань.

Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального і процесуального права безпідставні, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні.

Інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції чи доводили б порушення ним норм цивільного або цивільно-процесуального законодавства, апеляційна скарга не містить.

Обґрунтовуючи судове рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.263, 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 16 червня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 08 грудня 2022 року.

Головуючий:

Судді: