ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4085/22 Справа № 189/155/22 Суддя у 1-й інстанції - Лукінова К.С. Суддя у 2-й інстанції - Максюта Ж. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді Максюти Ж.І.

суддів - Свистунової О.В., Пищиди М.М.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Єланського Олега Геннадиевича на ухвалу Покровського районного суду Дніпропетровської області від 27 січня 2022 року, по справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "КАЧАЙ ГРОШІ", третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю "ДІДЖИ ФІНАНС" про захист прав споживача шляхом визнання кредитного договору №00-438218 від 14 вересня 2019 року нікчемним,-

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою судді Покровського районного суду Дніпропетровської області від 27 січня 2020 року цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "КАЧАЙ ГРОШІ", третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю "ДІДЖИ ФІНАНС" про захист прав споживача шляхом визнання кредитного договору №00-438218 від 14 вересня 2019 року нікчемним, передано за територіальною підсудністю на розгляд до Голосіївскього районного суду м. Києва (а.с. 24).

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Єланський О.Г. посилаючись на порушення судом 1 інстанції норм процесуального права, просить оскаржувану ухвалу судді скасувати та повернути справу до суду 1 інстанції для вирішення питання щодо відкриття провадження (а.с. 26-31).

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Постановляючи ухвалу та направляючи справу за підсудністю до Голосіївського районного суду м. Києва, суддя 1 інстанції посилався на положення ч. 2 ст. 27 ЦПК України та зазначив, що справа підлягає розглядові за місцезнаходженням відповідача.

З таким висновком судду першої інстанції погоджується й колегія суддів, оскільки такий висновок відповідає обставинам справи та вимогам закону. Стаття 28 ЦПК України містить перелік цивільних справ, в яких встановлена підсудність за вибором позивача. Тобто останньому надається право вибору підсудності залежно від категорії справи або за наявності інших зазначених у законі умов.

Підсудність за вибором позивача (альтернативна підсудність) - це така підсудність, при якій позивачеві надається право за своїм вибором пред`явити позов в один з декількох вказаних в законі судів. Така процесуальна пільга встановлена законодавцем для позивачів у деяких справах з метою зробити судовий захист їх суб`єктивних прав більш зручним.

Як свідчить позиція Європейського суду з прав людини у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

З позовної заяви вбачається, ОСОБА_1 звернулась до Товариства з обмеженою відповідальністю "КАЧАЙ ГРОШІ", третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю "ДІДЖИ ФІНАНС" про захист прав споживача, шляхом визнання кредитного договору №00-438218 від 14 вересня 2019 року нікчемним.

На підставу подання позову за своїм місцем реєстрації позивач посилається на ч. 5 ст. 28 ЦПК України, відповідно до якої позови про захист прав споживачів можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.

Згідно доданої до позовної заяви копії договору про надання коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту №00-438218 від 14.09.2019 року вбачається, що в п. 1.5 Договору зазначено про цільове признання кредиту: «На споживчі потреби». Тобто, вказаний договір стосується споживчого кредитування.

Отже, між сторонами виник спір, який не стосується захисту прав споживача.

Вказаний висновок суду першої інстанції повністю узгоджується з вимогами Закону України " Про захист прав споживачів"

Відповідно до ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом.

Як вбачається зі змісту прохальної частини позовної заяви, позивачем заявлена вимога про визнання кредитного договору, укладеного від імені позивача ОСОБА_1 з ТОВ «Качай Гроші» нікчемним.

Відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками та продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності регулюються Законом від 12.05.1991 р №1023-XII «Про захист прав споживачів». Цим Законом установлено права споживачів, а також визначено механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів», крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов`язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо: 1) при реалізації продукції будь-яким чином порушується право споживача на свободу вибору продукції; 2) при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення; 3) при наданні послуги, від якої споживач не може відмовитись, а одержати може лише в одного виконавця, виконавець нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами та/або виконавцями, не надають споживачеві однакових гарантій відшкодування шкоди, завданої невиконанням (неналежним виконанням) сторонами умов договору; 4) порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач; 5) будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію; 6) споживачу реалізовано продукцію, яка є небезпечною, неналежної якості, фальсифікованою; 7) ціну продукції визначено неналежним чином; 8) документи, які підтверджують виконання договору, учасником якого є споживач, своєчасно не передано (надано) споживачу.

Із пункту 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1996 р №5 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» вбачається, що позовна заява про захист прав споживача повинна містити відомості, зокрема, про те, яке право споживача, передбачено саме Законом України «Про захист прав споживача», порушено; коли і в чому це виявилося; про способи захисту, які належить вжити суду.

Згідно ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Згідно з п.п. 1,7 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про споживче кредитування» цей закон не поширюється на договори, що містять умову про споживчий кредит у формі кредитування рахунку зі строком погашення кредиту до одного місяця, та кредитні договори, що укладаються на строк до одного місяця; кредитні договори, загальний розмір кредиту за якими не перевищує однієї мінімальної заробітної плати, встановленої на день укладення кредитного договору.

Згідно преамбули Закону України «Про захист прав споживачів» цей закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

За змістом п. 22 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Відповідно до п. 3 ч. 1 Постанови Пленуму Верховного суду України №5 від 12.04.1996 року «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» споживачем, права якого захищаються на підставі Закону, є лише громадянин (фізична особа), котрий придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити товари (роботи, послуги) для власних побутових потреб. Закон регулює відносини споживача з підприємством, установою, організацією чи громадянином-підприємцем, які виготовляють та продають товари, виконують роботи і надають послуги, незалежно від форм власності та організаційних форм підприємництва.

Разом з цим, твердження позивача, що норми Закону України «Про захист прав споживачів» поширюються на вказані правовідносини є хибним, оскільки в даному випадку позивач не є споживачем товарів чи послуг, оскільки спірні правовідносини виникли на підставі договору фінансової допомоги (договору позики), в яких позивач не виступає споживачем.

Частиною 2 статті 27 ЦПК України визначено, що позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Враховуючи, що адреса відповідача згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань: 03150, місто Київ, вул. Малевича Казимира, будинок 86, корпус И, суд дійшов висновку, що справа територіально не підсудна Покровському районному суду Дніпропетровської області, а підсудна Голосіївському районному суду міста Києва (місцезнаходження: 03127, м. Київ, вул. Полковника Потєхіна, 14-а) за місцезнаходженням відповідача.

Частиною 9 статті 187 ЦПК України передбачено, що якщо за результатами отриманої судом інформації буде встановлено, що справа не підсудна цьому суду, суд надсилає справу за підсудністю в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Враховуючи вище викладене, суддя 1 інстанції дійшов вірного висновку про направлення справи для розгляду до іншого суду.

Відповідно ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, суд, не вбачає підстав для зміни чи скасування оскаржуваної ухвали судді першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 368, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Єланського Олега Геннадійовича - залишити без задоволення.

Ухвалу Покровського районного суду Дніпропетровської області від 27 січня 2022 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Головуючий: Ж.І. Максюта

Судді: О.В. Свистунова

М.М. Пищида