У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 грудня 2022 року м. Ужгород

Суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Дегтяренко К.С., ознайомившись із заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Головного управління державної міграційної служби України в Закарпатській області про встановлення факту належності правовстановлюючого документу особи,-

встановив:

Заявник звернулась до суду із заявою, відповідно до змісту якої просить суд встановити факт, що витяг з заява Форми № 1 (додаток № 1 до Наказу Міністерства внутрішніх справ України № 316 від 17.08.1994 року «Про затвердження Інструкції щодо правил та порядку оформлення і видачі паспорта громадянина України») згідно якої було видано паспорт громадянина України: серія НОМЕР_1 від 03.07.1997 року.

Розглянувши подану заяву, суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 293 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (ч. 7 ст. 19 ЦПК України).

Положеннями п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України унормовано, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту:

1) родинних відносин між фізичними особами;

2) перебування фізичної особи на утриманні;

3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню;

4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення;

5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу;

6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті;

7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження;

8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті;

9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

В силу приписів ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян.

Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

При вирішенні питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, окрім перевірки відповідності поданої заяви вимогам закону щодо форми та змісту, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність. Оскільки чинним законодавством передбачено позасудове встановлення певних фактів, що мають юридичне значення, то суддя, приймаючи заяву, повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу.

Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження, а коли справу вже відкрито - закриває провадження у ній.

В даному випадку, заявник звернулась до суду із заявою в окремому провадженні відповідно до якої просить суд встановити факт, що Форми № 1 (додаток № 1 до Наказу Міністерства внутрішніх справ України № 316 від 17.08.1994 року «Про затвердження Інструкції щодо правил та порядку оформлення і видачі паспорта громадянина України»).

Суд зазначає, що згідно із п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. №5 Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення «…суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення… Заяви про встановлення із зазначених підстав факту належності особі вироку або рішення суду, квитка про членство в об`єднанні громадян, військового квитка, посвідчення до ордена або медалі, паспорта, чи свідоцтв, що їх видають органи реєстрації актів громадянського стану, та інших документів, що посвідчують особу, не підлягають розгляду в порядку, передбаченому главою 37 ЦПК, оскільки ці питання вирішуються органом, який видав документ.».

Згідно з ч. 3 ст. 315 ЦПК України справи про встановлення факту належності особі паспорта, військового квитка, квитка про членство в об`єднанні громадян, а також свідоцтв, що їх видають органи державної реєстрації актів цивільного стану, судовому розгляду в окремому провадженні не підлягають.

Таким чином, факт належності Форми № 1 (додаток № 1 до Наказу Міністерства внутрішніх справ України № 316 від 17.08.1994 року «Про затвердження Інструкції щодо правил та порядку оформлення і видачі паспорта громадянина України») не може бути встановлений в судовому порядку, оскільки не є правовстановлюючим документом та відповідно до положень ст. 315 ЦПК України не належить до юридичних фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичної особи.

Заявник у своїй заяві зазначає, що положеннями п.44 Постанови кабінету міністрів України від 7 траві 2014 р. № 152 «Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним і знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон»: - «За наявної можливосі територіальний підрозділ ДМС здійснює приведення написання імені особи, дати народжені або місця народження, які містяться в заяві про видачу паспорта та в облікових документах територіального підрозділу ДМС, у відповідності з відомостями, які внесені до паспорта громадянина України та наданих документів заявника».

Однак, зазначає, що територіальний орган, яким було здійснено видачу паспорта заявниці, розташований на території Слов`янської міської територіальної громади Краматорського району Донецької області, яка відноситься до району проведення бойових дій або які перебувають у тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні) відповідно до Наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України № 75 від 25.04.2022 року, тому вказане питання не може бути вирішено в інший спосіб, ніж зверненням до суду.

Суд, критично ставиться до такої позиції, оскільки заявником не надано доказів, що остання зверталась до територіального органу ДМС за місцем свого тимчасового проживання або до ДМС України щодо можливості вирішення вказаного питання відповідно до вказаної заявницею інструкції іншим територіальним органом ДМС або центральним органом ДМС, відповідно до зазначеної нею Постанови кабінету міністрів України від 7 траві 2014 р. № 152 .

Крім того, суд звертає увагу, що не можливість вирішення поставленого заявницею питання органом державної влади до компетенції якого відноситься вирішення вказаного питання, через перебування його територіального підрозділу під окупацією та т.і., не тягне за собою права суду перебирати на себе повноваження вказаного органу.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

З огляду на вищевикладене та, встановивши, що заявник звернулася до суду із заявою, яка не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, наявні підстави для відмови у відкритті провадження за вказаною заявою.

Слід роз`яснити, що заявник не позбавлена права на звернення до суду із заявою про встановлення юридичного факту згідно ст. 315 ЦПК України.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 186, 315, 260 ЦПК України, суд,-

постановив:

Відмовити у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Головного управління державної міграційної служби України в Закарпатській області про встановлення факту належності правовстановлюючого документу особи.

Копію ухвали надіслати позивачу не пізніше наступного дня після її постановлення в разом з матеріалами позовної заяви.

Копію позовної заяви залишити в суді.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Суддя Катерина ДЕГТЯРЕНКО