Справа №487/2209/21
Провадження №2-о/487/10/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.11.2022 Заводський районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючий суддя Кузьменко В.В., при секретарі Рафальській Т.В.,

розглянувши цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , зацікавлена особа Управління Державної міграційної служби в Миколаївській області про встановлення факту постійного проживання на території України,

ВСТАНОВИВ:

05.04.2021 року представник заявника ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до суду з заявою, в якій просили встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва Миколаївської області, на території України станом на 27.08.1991 року та 13.11.1991 року.

В обґрунтування заяви зазначиив, що він народився ІНФОРМАЦІЯ_2 . З народження постійно проживав у м. Миколаєві. Закінчив школу, у 1990-1991 роках навчався у Миколаївському ПТУ №25. Був працевлаштований у колгоспі "Лиманський" на посаді робочого у с. Лимани, жовтневого району, Миколаївської області. 03.01.1994 року вироком Корабельного суду м. Миколаєва був засуджений за ч. 2 ст. 140 КК України та призначено покарання у вигляді 2 років виправно-трудової колонії загального режиму, без конфіскації майна. Без встановлення факту постійного проживання на території України позбавлений можливості отримати паспорт громадянина України та на підставі цього вирішити свої життєві проблеми, що і послужило підставою для її звернення із зазначеною заявою.

Ухвалою суду від 06.04.2021 року, заяву прийнято до провадження, відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті в порядку окремого позовного провадження.

Ухвалою суду від 10.06.2021 року витребувано докази по справі.

09.06.2021 року до суду надійшли письмові заперечення від представника заінтересованої особи, просить розглянути справу на розгляд суду.

Представник заявника до суду подала заяву про розгляд справи за її відсутності, просила заяву задовольнити повністю.

Представники зацікавленої особи до судового засідання не з`явились, про час та місце розгляду заяви були повідомленні належним чином про поважність причини неявки суду не повідомили.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого.

Статтею 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що кожна особа має право за захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Частиною другою статті 315 ЦПК України передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Отже, законодавством передбачено встановлення юридичних фактів щодо виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, до яких відносяться й факти, що породжують право особи на підтвердження належності до громадянства України, зокрема постійного проживання на території України.

Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України «Про громадянство України» є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону.

Згідно з пунктами 1, 2 частини першої статті 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» проживали в Україні і не були громадянами інших держав.

Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, - з 13 листопада 1991 року (частина друга статті 3 Закону України «Про громадянство України»).

Встановлення факту постійного проживання на території України є підставою для оформлення належності до громадянства України.

Юридичне значення має лише факт постійного проживання на території України особи, дитини, батьків дитини (одного з них) або іншого її законного представника на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) або набрання чинності Законом України від 08 жовтня 1991 року № 1636-ХІІ «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року).

Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень статті 293 ЦПК України та статті 3 Закону України «Про громадянство України» і залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року; постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року.

Оскільки ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання на території України для встановлення належності до громадянства України, тому вказаний факт підлягає встановленню на підставі статті 293 ЦПК України та статті 3 Закону України «Про громадянство України».

Відповідно до підпункту а) пункту 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року №215, Встановлення належності до громадянства України стосується: громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року, в тому числі:

осіб, які за станом на 13 листопада 1991 року проходили строкову військову службу на території України і після її проходження залишилися проживати на території України;

осіб, які за станом на 24 серпня 1991 року або за станом на 13 листопада 1991 року відбували покарання в місцях позбавлення волі на території України та перебували у громадянстві колишнього СРСР і до набрання вироком суду законної сили постійно проживали відповідно на території УРСР або проживали на території України.

У пункті 44 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року №215, встановлено, що У разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Отже, відповідно до положень Закону України "Про громадянство України" і Порядку заявник повинен, зокрема, подати документи, що підтверджують народження заявника на території України чи постійне проживання на ній, або підтверджують родинні відносини з такою особою, або рішення суду.

Встановлено, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 . Його батьки: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , актовий запис № 47 зареєстрований 15.10.1975 року Центральним відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції.

Відповідно до відповіді Миколаївського професійного професійного ліцею будівництва та сфери послуг №135 від 31.03.2021 року, згідно якої з 28.09.1990 року по 20.06.1991 року ОСОБА_1 навчався у Середньому професійно-технічному училищі №25 м. Миколаєва.

Відповідно до особової картки, вбачається, що у 1991 році ОСОБА_1 звертався для отримання паспорту, та отримав його 23.01.1992 році.

Відповідно до відповіді на запит слідчого СВ Корабельного РВ м. Миколаєва Ременюк В.А., згідно якої повідомлено, що ОСОБА_1 перебував на обліку ІДН Жовтневого РВ з 27.04.1991 року як особа, що вчинила адміністративне правопорушення - крадіжку.

Відповідно до виробничої характеристики від 08.12.1992 року, ОСОБА_1 працював з 25.11.1992 року у сільгоспі "Лиманський" у Миколаївській області.

Згідно відповідей на запит слідчого від Комісії зі справ неповнолітніх при Жовтневій райдержадміністрації, ОСОБА_1 перебував на обліку комісії та його поведінка розглядалась на засіданнях комісії: 26.09.1991 року, 14.11.1991 року, 23.01.1992 року.

Відповідно до відповіді, виданої ОСОБА_1 03.08.2020 року Управлінням державної міграційної служби України в Миколаївській області, він справді звертався до Центрального відділу у м. Миколаєві УДМС в Миколаївській області з заявою про втрату паспорта громадянина СРСР зразка 1974 року. Поведеною перевіркою встановлено особу заявник, але не встановлено належності до громадянства будь-якої держави.

На переконання суду, досліджені судом докази в сукупності, доводять факт постійного проживання ОСОБА_1 на території України станом на 24 серпня 1991 року, а саме в м. Миколаєві, і цей факт має для заявника юридичне значення для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону України «Про громадянство України».

На підставі вищевикладеного, суд приходить до переконання, що заява ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 76, 80, 81, 263-265, 315, 354, ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 - задовольнити.

Встановити факт постійного проживання, ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва на території України станом 24.08.1991 року та 13.11.1991 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складання повного тексту рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.В.Кузьменко