КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: головуючого судді Сушко Л.П., суддів Суханової Є.М., Сліпченка О.І., розглянувши у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 28 січня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального концерна «Центр комунального сервісу», Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» про захист прав споживачів,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2021 року позивач звернулась до суду із позовом до Комунального концерна «Центр комунального сервісу», Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» про захист прав споживачів, в якому просила зобов`язати відповідачів здійснити перерахунок (коригування) нарахувань за послуги централізованого опалення квартири за адресою: АДРЕСА_1 за період з лютого 2019 року по вересень 2021 року на суму 42 126,31 грн. Також просила зобов`язати Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» відобразити на сайті КП «Київтеплоенерго» в особистому кабінеті відсутність заборгованості по особовому рахунку № НОМЕР_1 .

Позов обґрунтований тим, що позивачка є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі - продажу. 06 березня 2019 року після придбання квартири позивачем було здійснено демонтаж існуючого вузла обліку теплової енергії №43982908 з метою його перевірки, що підтверджується Актом демонтажу від 06 березня 2019 року та змонтовано новий вузол обліку теплової енергії, що підтверджується Актом монтажу від 18 березня 2019 року. Перевірка вузла обліку теплової енергії була здійснена 13 березня 2019 року, про що видано Свідоцтво НОМЕР_2. 09 липня 2019 року встановлений в квартирі лічильник № 43982908 було опломбовано, що підтверджується Актом встановлення пломб вузла обліку теплової енергії для потреб опалення окремого приміщення.

12 червня 2019 року позивач укладав договір № 40101 про надання послуг централізованого опалення та центрального постачання гарячої води населенню з Комунальним концерном «Центр комунального сервісу».

Відповідачем було здійснено перерахунок заборгованості за послуги централізованого опалення квартири та станом на 01 серпня 2021 року вона становила 42 126,31 грн.

В подальшому, 28 січня 2022 позивачем було подано заяву про зменшення розміру позовних вимог, в якій зазначено, що станом на 01 грудня 2021 року було здійснено перерахунок заборгованості з оплати послуг централізованого опалення у розмірі 42 204,83 грн, але при цьому залишено штрафні санкції за нібито прострочення виконання зобов`язання у виді 3% річних - у розмірі 774,85 грн. та інфляційна складова боргу - у розмірі 1781,35 грн. Загальна сума заборгованості складає 2556,20 грн. (а.с 151-168).

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 28 січня 2022 року відмовлено у задоволенні позову.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, вважає рішення не обґрунтованим, посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та матеріального права. Просила рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовувала тим, що суд не врахував, що відповідачем проведено перерахунок заборгованості зі сплати комунальних платежів з централізованого опалення у розмірі 42 204,83 грн., що є підтвердженням визнання факту відсутності у діях позивача невиконання чи неналежного виконання зобов`язання. А тому, вважає, що наявність заборгованості зі сплати штрафних санкцій у відсутності самої заборгованості зі сплати комунальних платежів за послуги з централізованого опалення, є такими, що не відповідають нормам та принципам цивільного законодавства України. Також вважає рішення суду першої інстанції не вмотивованим.

Відповідачі належним чином повідомлялись про розгляд справи, відзиви у встановлений апеляційним судом строк, не надсилались.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Вирішуючи даний спір і відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що відповідач - Комунальний концерн «Центр Комунального сервісу» не є належним відповідачем у справі, тому - Комунальний концерн «Центр Комунального сервісу» немає перед позивачем жодних грошових зобов`язань.

Також суд першої інстанції зазначив, що позовні вимоги позивача не підтверджені належними та допустими доказами.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною 1 статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; утримання будинків і прибудинкових територій - господарська діяльність, спрямована на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи щодо забезпечення експлуатації та/або ремонту жилих та нежилих приміщень, будинків і споруд, комплексів будинків і споруд, а також утримання прилеглої до них (прибудинкової) території відповідно до вимог нормативів, норм, стандартів, порядків і правил згідно із законодавством.

Згідно пунктів 5, 10 ч. 2 ст. 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. У разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги сплачувати пеню в розмірах, установлених законом або договорами про надання житлово-комунальних послуг.

Частиною 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлені обов`язки індивідуального споживача, зокрема оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Частиною першою статті 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги споживач зобов`язаний сплатити пеню в розмірі, встановленому в договорі, але не вище 0,01 відсотка суми боргу за кожен день прострочення. Загальний розмір сплаченої пені не може перевищувати 100 відсотків загальної суми боргу.

Згідно ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, в якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги.

Отже, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.

Закріплена в ст. 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у частині другій статті 625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання.

За відсутності оформлених договірних відносин, але у разі існування прострочення виконання грошового зобов`язання зі сплати отриманих житлово-комунальних послуг покладається на боржника відповідальність, передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 року у справі №6-59цс13.

Згідно з ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги плата» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором..

Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Статтею 322 Цивільного кодексу України визначено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Відповідно до вимог ст. 76-83 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на не вчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину не вчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Судом встановлено, що 11 лютого 2019 року позивачка придбала квартиру АДРЕСА_2 , що підтверджується договором купівлі - продажу (а.с. 71-74).

06 березня 2019 року після придбання квартири позивачем було здійснено демонтаж існуючого вузла обліку теплової енергії №43982908 з метою його перевірки, що підтверджується Актом демонтажу від 06 березня 2019 року та змонтовано новий вузол обліку теплової енергії, що підтверджується Актом монтажу від 18 березня 2019 року. Перевірка вузла обліку теплової енергії була здійснена 13 березня 2019 року, про що видано Свідоцтво НОМЕР_2. 09 липня 2019 року встановлений в квартирі лічильник № 43982908 було опломбовано, що підтверджується Актом встановлення пломб вузла обліку теплової енергії для потреб опалення окремого приміщення.

Також з матеріалів справи вбачається, що 12 червня 2019 року позивач укладав договір № 40101 про надання послуг централізованого опалення та центрального постачання гарячої води населенню з Комунальним концерном «Центр комунального сервісу» (а.с. 51-56).

Відповідно до пункту 14 статті 25 Договору №0640101 споживач зобов`язаний щомісячно знімати та надавати виконавцеві показання квартирних засобів обліку в останній день звітного місяця та зазначити показання квартирних засобів обліку в платіжних документах.

З матеріалів справи вбачається, що 28 січня 2022 року позивачем було подано заяву про зменшення розміру позовних вимог, в якій зазначено, що станом 01 грудня 2021 року було здійснено перерахунок заборгованості з оплати послуг централізованого опалення у розмірі 42 204,83 грн, але при цьому залишено штрафні санкції за нібито прострочення виконання зобов`язання у виді 3% річних - у розмірі 774,85 грн. та інфляційна складова боргу - у розмірі 1781,35 грн. Загальна сума заборгованості складає 2556,20 грн. (а.с. 151-168).

Також ОСОБА_1 звернула увагу суду, на те, що згідно з Рахунком-повідомленням станом на 01 грудня 2021 року їй було безпідставно нараховано 148,40грн. за оплату комунальних послуг, хоча комунальних послуг на вказану суму не надавалось.

Судом також встановлено, що згідно рахунків-повідомлень за позивачем крім заборгованості по опаленню, по якій в подальшому був здійснений перерахунок, у позивача тривали час рахувалась заборгованість за центральне постачання гарячої води з жовтня 2019 року по серпень 2021 року включно.

Отже, колегія суддів вважає, що у відповідачів були правових підстав для нарахування інфляційних втрат та 3% річних

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги, щодо відсутності заборгованості зі сплати штрафних санкцій, оскільки в матеріалах справи наявні докази заборгованості зі сплати комунальних платежів за послуги з централізованого постачання гарячої води.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції, викладених у рішенні, не спростовують.

З урахуванням викладеного суд апеляційної інстанції вважає, що права позивача не були порушено відповідачами.

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції, вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог та вірно застосував до правовідносин що виникли між сторонами положення ст.625 ЦК України та Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, і не може бути скасовано з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 375 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 28 січня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено «10» листопада 2022 року.

Головуючий суддя Л.П. Сушко
Судді Є.М. Суханова
О.І. Сліпченко