ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2022 року

м. Черкаси

Справа № 701/359/21
Провадження № 22-ц/821/603/22
Категорія: 301030500

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої: Карпенко О.В.

суддів: Бородійчука В.Г., Нерушак Л.В.

за участю секретаря: Захарченко А.Д.

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2

відповідачі: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , законними представниками неповнолітньої є ОСОБА_5 та ОСОБА_3

треті особи: служба у справах дітей Маньківської селищної ради, Маньківський РВ ДВС ЦМУМЮ (м. Київ)

розглянувши в режимі відеоконференції апеляційну скаргу, подану законним представником ОСОБА_4 ОСОБА_5 на рішення Маньківського районного суду Черкаської області від 18 січня 2022 року (ухвалене під головуванням судді Костенка А.І. у приміщенні Маньківського районного суду Черкаської області, повний текст рішення складено 26 січня 2022 року) у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , законними представниками неповнолітньої є: ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , треті особи: служба у справах дітей Маньківської селищної ради, Маньківський РВ ДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції(м. Київ) про усунення перешкод у здійсненні права володіння, користування та розпорядження власністю шляхом виселення,-

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

27 квітня 2021 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до Маньківського районного суду Черкаської області із позовом до ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , неповнолітньої ОСОБА_4 , законними представниками якої є ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , треті особи: служба у справах дітей Уманської РДА, Маньківський РВ ДВС ЦМУМЮ (м. Київ), про усунення перешкод у здійсненні права володіння, користування та розпорядження власністю шляхом виселення.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 є власником 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 .

Рішенням Маньківського районного суду Черкаської області від 21 жовтня 2019 року у цивільній справі № 701/377/18-ц, яке було залишено без змін постановою Черкаського апеляційного суду від 23 січня 2020 року, задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом виселення, усунуто перешкоди в користуванні належної ОСОБА_1 на праві приватної власності 1/2 часткою квартири АДРЕСА_1 , шляхом виселення ОСОБА_5 , без надання іншого житлового приміщення.

03 березня 2020 року Маньківським районним судом Черкаської області видано виконавчий лист у справі № 701/377/18-ц, який згідно заяви від 15 березня 2020 року пред`явлено для примусового виконання до Маньківського РВ ДВС ЦМУМЮ (м. Київ).

Також у позовній заяві зазначено, що ОСОБА_2 також є власником 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 .

Рішенням Маньківського районного суду Черкаської області від 22 грудня 2017 року у цивільній справі № 701/472/17-ц частково задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом виселення.

Даним рішенням усунуто перешкоди в користуванні належної ОСОБА_2 на праві приватної власності 1/2 часткою квартири АДРЕСА_1 , шляхом виселення ОСОБА_5 без надання іншого житлового приміщення.

13 лютого 2018 року Маньківським районним судом Черкаської області видано виконавчий лист у справі № 701/472/17-ц, який згідно заяви від 20 лютого 2018 року пред`явлено для примусового виконання до Маньківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління Міністерства юстиції у Черкаській області.

Разом з тим, як зазначають ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в позовній заяві, права позивачів-власників квартири АДРЕСА_1 порушено, а їх права як власників у повній мірі не відновлено внаслідок протиправних дій відповідача та членів його сім`ї.

Так, зазначають позивачі, в процесі виконання вищевказаних судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають обов`язковому виконанню, державною виконавчою службою вживались дії по примусовому виконанню рішень суду.

На звернення ОСОБА_1 до виконавчої служби щодо надання інформації про хід виконавчого провадження з наданням усіх вичерпних даних щодо дій, вчинених державним виконавцем при примусовому виконанні рішення Маньківського районного суду Черкаської області від 21 жовтня 2019 року, листом Маньківського РВ ДВС ЦМУМЮ (м. Київ) від 29 жовтня 2020 року було повідомлено, що рішення суду в частині усунення перешкод в користуванні належної ОСОБА_1 на праві приватної власності 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 , шляхом виселення ОСОБА_5 , без надання іншого житлового приміщення, виконано примусово 28 липня 2020 року.

На звернення ОСОБА_2 до виконавчої служби щодо надання інформації про хід виконавчого провадження з наданням усіх вичерпних даних щодо дій, вчинених державним виконавцем при примусовому виконанні рішення Маньківського районного суду Черкаської області від 22 грудня 2017 року, листом Маньківського РВ ДВС ЦМУМЮ (м. Київ) від 29 жовтня 2020 року повідомлено, що виконавче провадження було завершено 28 березня 2019 року на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку з тим, що боржником рішення виконано в повному обсязі.

Тобто, за вказаними повідомленими державною виконавчою службою, вбачається, що рішення суду за позовами власників-позивачів про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом виселення відповідача ОСОБА_5 виконано.

Проте, як зазначають в своєму позові позивачі, відповідач ОСОБА_5 фактично проживає у квартирі, яка є власністю позивачів, та крім того вселив у квартиру свою співмешканку ОСОБА_3 та їх спільну дитину ОСОБА_4 .

При цьому, всі ці дії ОСОБА_5 вчинено без дозволу та без згоди позивачів - власників квартири, що і змусило позивачів звернутись з відповідним позовом до суду.

З метою захисту своїх порушених прав ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до Маньківського районного суду Черкаської області із даним позовом та просили постановити судове рішення, яким усунути перешкоди у користуванні належної ОСОБА_1 та ОСОБА_2 квартирою АДРЕСА_1 , шляхом виселення ОСОБА_5 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з квартири, без надання вказаним особам іншого житлового приміщення. Судові витрати покласти на ОСОБА_5 та ОСОБА_3 .

Ухвалою Маньківського районного суду Черкаської області від 31 серпня 2021 року провадження у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , неповнолітньої ОСОБА_4 , законними представниками якої є ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , треті особи: служба у справах дітей Уманської РДА, Маньківський РВ ДВС ЦМУМЮ (м. Київ), про усунення перешкод у здійсненні права володіння, користування та розпорядження власністю шляхом виселення, в частині позовних вимог щодо виселення ОСОБА_5 - закрито.

Ухвалою Маньківського районного суду Черкаської області від 31 серпня 2021 року замінено у справі третю особу: службу у справах дітей Уманської РДА на службу у справах дітей Маньківської селищної ради.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Маньківського районного суду Черкаської області від 18 січня 2022 року позов задоволено.

Усунуто перешкоди в користуванні належної ОСОБА_1 та ОСОБА_2 квартирою АДРЕСА_1 , шляхом виселення ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з квартири АДРЕСА_1 , без надання вказаним особам іншого житлового приміщення.

Стягнуто із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 сплачений ним судовий збір у сумі 908 грн.

Стягнуто із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 сплачений ним судовий збір у сумі 908 грн.

Рішення суду першої інстанції, зокрема, мотивовано тим, що оскільки відповідачі ОСОБА_3 , та малолітня ОСОБА_4 , не є членами сім`ї позивачів власників квартири, вселились до квартири позивачів без їх згоди, чинять перешкоди у користуванні власністю, чим порушують право позивачів на користування власністю і вказане порушене право власників підлягає захисту, а відтак, вимоги позивачів про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом виселення відповідачів є законними і обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі, поданій 28 лютого 2022 року, законний представник ОСОБА_4 ОСОБА_5 , вважаючи рішення суду першої інстанції незаконним та таким, що постановлене з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, при невідповідності висновків суду обставинам даної справи, при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для її вирішення, просив рішення Маньківського районного суду Черкаської області від 18 січня 2022 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відмовити в повному обсязі.

Аргументи учасників справи

Апеляційна скарга, зокрема, мотивована тим, що суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення не взяв до уваги, що спірна квартира фактично була придбана ОСОБА_5 у ОСОБА_1 у вересні 2005 року, але без нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу.

Відразу після придбання квартири, в ній був зроблений ремонт та восени 2006 року ОСОБА_5 разом із ОСОБА_3 заселилися до квартири. ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася дочка ОСОБА_4 , яка також проживає в спірній квартирі по теперішній час.

Таким чином, на думку особи, що подала апеляційну скаргу, тривалий час проживання особи в житлі, незалежно від його правового режиму, є достатньою підставою для того, щоб вважати відповідне житло належній такій особі, а тому виселення її з відповідного житла є невиправданим втручанням в приватну сферу особи, порушення прав на повагу до житла.

Крім того, суд першої інстанції, розглядаючи справу, мав би виходити з принципу забезпечення найкращих інтересів дитини, при цьому врахувавши, що ця дитина потребує особливих потреб, так як являється інвалідом з дитинства, чого судом зроблено не було.

Відзив на апеляційну скаргу

У відзиві на апеляційну скаргу, який надійшов на адресу Черкаського апеляційного суду 20 квітня 2022 року, представник ОСОБА_1 та ОСОБА_2 адвокат Мельник В.В, посилаючись на те, що доводи, наведені законним представником ОСОБА_4 ОСОБА_5 в апеляційній скарзі, є необґрунтованими, суперечать наявним по справі доказам, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалене Маньківським районним судом Черкаської області рішення від 18 січня 2022 року залишити без змін

Фактичні обставини справи

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до копії Витягу про державну реєстрацію прав № 37021818 від 27 грудня 2012 року ОСОБА_1 є власником 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 згідно Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 18 грудня 2012 року Маньківською державною нотаріальною конторою Черкаської області. (том 1, а.с. 14-15)

Відповідно до копії відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно за № 146549174 від 23 листопада 2018 року ОСОБА_2 , є власником 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 згідно Свідоцтва про право власності на житло, виданого 12 березня 1998 року Маньківським виробничим управлінням житлово-комунального господарства. (том 1, а.с. 30-32).

Рішенням Маньківського районного суду Черкаської області від 21 жовтня 2019 року у цивільній справі № 701/377/18-ц, усунуто перешкоди в користуванні належної ОСОБА_1 на праві приватної власності 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 , шляхом виселення ОСОБА_5 без надання іншого житлового приміщення. (том 1, а.с. 16-18).

03 березня 2020 року Маньківським районним судом Черкаської області видано виконавчий лист у справі № 701/377/18-ц, який згідно заяви від 15 березня 2020 року пред`явлено для примусового виконання до Маньківського РВ ДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (том 1, а.с. 19, 20).

Рішенням Маньківського районного суду Черкаської області від 22 грудня 2017 року у цивільній справі № 701/472/17-ц, усунуто перешкоди в користуванні належної ОСОБА_2 на праві приватної власності 1/2 квартири АДРЕСА_1 , шляхом виселення ОСОБА_5 , жителя АДРЕСА_2 з 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 , без надання іншого житлового приміщення. (том 1, а.с. 33).

13 лютого 2018 року Маньківським районним судом Черкаської області видано виконавчий лист у справі № 701/472/17-ц, який згідно заяви від 20 лютого 2018 року пред`явлено для примусового виконання до Маньківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління Міністерства юстиції у Черкаській області (том 1, а.с. 34, 35).

З інформаційних листів Маньківського РВ ДВС ЦМУМЮ (м. Київ) № 9854 від 29 жовтня 2020 року та № 9855 від 29 жовтня 2020 року вбачається, що перешкоди у користуванні належною ОСОБА_1 , 1/2 частини квартири та ОСОБА_2 , 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 , усунуто шляхом виселення ОСОБА_5 , без надання іншого житлового приміщення. Рішення суду виконано у примусовому порядку (том 1, а.с. 38, 39).

Позиція Черкаського апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга, подана законним представником ОСОБА_4 ОСОБА_5 не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. (ч.1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина перша статті 4 ЦПК України).

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Відповідно до положень статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в т.ч. припинення дії, яка порушує право; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

За змістом вказаної норми особа, яка вважає, що її право порушене, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права, який, як правило, визначається спеціальним законом (Цивільний Кодекс чи інший акт цивільного законодавства), що регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Відсутність порушеного права, чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту, способам ,визначеним законодавством є підставою для відмови у позові.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Відповідно до статті 1 першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини під майном також розуміються майнові права.

Аналогічні висновки виклала Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21 серпня 2019 року у справі № 569/4373/16-ц (провадження № 61-298цс19), від 31 жовтня 2018 року у справі № 753/12729/15-ц (провадження № 14-317цс18).

Статтею 317 ЦК України встановлено, що власникові належить право володіння, користування і розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Відповідно до частини першої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом усунення перешкод у користуванні власністю, виселення та у разі необхідності, зняття особи з реєстраційного обліку, проте це право залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства.

Тлумачення наведених норм цивільного законодавства дає підстави для висновку про те, що в разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження майном, що перебуває у приватній власності, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі звернутися до суду за захистом свого майнового права, зокрема з позовом про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні власністю шляхом виселення (негаторний позов).

Власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

Підставою для подання такого позову є вчинення третьою особою перешкод власнику, посилання позивача на належне йому право користування і розпорядження майном, а також факти, що підтверджують дії відповідачів у створенні позивачу перешкод щодо здійснення ним цих правомочностей.

При цьому, для задоволення вимог власника достатньо встановити факт об`єктивно існуючих перешкод у здійсненні власником своїх правомочностей.

Таким чином, право власності як абсолютне право має захищатися лише при доведенні самого факту порушення.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 17 квітня 2019 року у справі № 523/4591/16-ц та у постанові від 16 лютого 2021 року у справі №127/33179/19.

У постанові Верховного Суду від 16 листопада 2016 року у справі №6-709цс16, зроблено висновок, що згідно з положеннями статті 391 ЦК України лише власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

З наявних матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 є в рівних частках співвласниками квартири АДРЕСА_1 .

Обґрунтовуючи позовні вимоги у даній справі, позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 зазначали, що не надавали свого погодження на проживання відповідачів в спірній квартирі, будь-яких договірних зобов`язань між сторонами не існує.

Як вбачається з наявних матеріалів справи, а саме з висновку акта обстеження житлово-побутових умов проживання від 31 грудня 2020 року, проведеного за заявами позивачів, встановлено, що у квартирі за адресою по АДРЕСА_2 , з 2006 року постійно проживають без реєстрації ОСОБА_5 , ОСОБА_3 та їх дитина - ОСОБА_4 (том 1, а.с. 42)

Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи № 374 від 11 травня 2021 року, виданої Центром надання адміністративних послуг при виконавчому комітеті Маньківської селищної ради, ОСОБА_4 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 . (том 1, а.с. 47)

Згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи № 375 від 11 травня 2021 року, виданої Центром надання адміністративних послуг при виконавчому комітеті Маньківської селищної ради, ОСОБА_3 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 . (том 1, а.с. 49)

З відповіді державного реєстратора виконавчого комітету Маньківської селищної ради від 11 травня 2021 року за № 373 вбачається, що дані про громадянина ОСОБА_5 у реєстрі територіальної громади смт. Маньківка відсутні. (том 1, а.с. 48)

Також судом встановлено та не заперечується сторонами у справі, що відповідачі ніколи не були членами родини позивачів, не ведуть з ними спільного господарства та не проживають разом, з огляду на фактичне проживання відповідачів у спірній квартирі.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку відносно того, що відповідачі спільним побутом із позивачами не пов`язані, членами їх сім`ї не являються, тому право ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власників даного майна шляхом виселення відповідачів без надання вказаним особам іншого жилого приміщення.

Аналізуючи викладене, колегія суддів приходить до висновків, що судом першої інстанції при ухваленні судового рішення було враховано те, що відповідачі у спірному житлі проживали тривалий час, але їх перебування в спірній квартирі порушує права позивачів, як власників, на мирне володіння користування та розпорядженням своїм майном, а вжиті заходи щодо усунення перешкод у користуванні квартирою ОСОБА_5 не дали належного результату до мети, яку переслідували позивачі, тому, звернувшись до суду із позовом про виселення відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , позивачі довели співмірність виселення вказаних осіб відповідній меті, що виключає можливість порушення статті 8 Конвенції при розгляді цієї справи.

Таке втручання у право на житло є пропорційним, оскільки виселення ґрунтується на наведених нормах закону, не суперечить цілям, визначеним у частині другій статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Таким чином, оскаржуване судове рішення ухвалено з дотриманням норм національного законодавства та усталеної практики ЄСПЛ і підстави для його скасування відсутні.

Посилання в апеляційній скарзі не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які обґрунтовано викладені у мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення та фактично зводяться до переоцінки доказів, незгоди скаржника з висновками суду щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом судового дослідження.

Таким чином, доводи апеляційної скарги, поданої законним представником ОСОБА_4 ОСОБА_5 про порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права є нічим не обґрунтованими.

Доводи апеляційної скарги були предметом розгляду та оцінки суду, правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального та процесуального права.

З огляду на предмет спору та встановлені судом факти, перевіривши доводи апеляційної скарги законного представника ОСОБА_4 ОСОБА_5 , апеляційний суд зазначає, що суд першої інстанції, правильно встановивши всі фактичні обставини даної справи, всебічно їх дослідив, вірно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, порушень норм процесуального законодавства при розгляді справи не допустив.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Враховуючи викладене та конкретні обставини справи,прийнявши до уваги, що судове рішення відповідає вимогам норм матеріального і процесуального права, колегія апеляційного суду вважає, що правових підстав для скасування або зміни рішення не має, а тому апеляційну скаргу, подану законним представником ОСОБА_4 ОСОБА_5 слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу, подану законним представником ОСОБА_4 ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Маньківського районного суду Черкаської області від 18 січня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , законними представниками неповнолітньої є: ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , треті особи: служба у справах дітей Маньківської селищної ради, Маньківський РВ ДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції(м. Київ) про усунення перешкод у здійсненні права володіння, користування та розпорядження власністю шляхом виселення - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов, визначених ЦПК України.

Головуюча О.В. Карпенко

Судді В.Г. Бородійчук

Л.В. Нерушак

/повний текст постанови суду виготовлений 27 травня 2022 року/