Справа №475/811/21
Провадження № 22-ц/812/1053/22
Доповідач в апеляційній інстанції Яворська Ж.М.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

13 грудня 2022 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого - Яворської Ж.М.,

суддів: Базовкіної Т.М., Царюк Л.М.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи

апеляційну скаргу

ОСОБА_1

на рішення Доманівського районного суду Миколаївської області від 16 вересня 2022 року, ухвалене у приміщенні цього ж суду головуючим суддею Кривенко О.В., дата складання повного тексту не зазначена, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

Обґрунтовуючи позовні вимоги вказувала, що 08 листопада 2018 року вони з відповідачем уклали шлюб, який був зареєстрований виконавчим комітетом Прибузької сільської ради Доманівського району Миколаївської області.

Від даного шлюбу мають неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає разом з нею та знаходиться на повному її утриманні.

Після того, як вони припинили проживати разом, відповідач ніякої допомоги на утримання сина не надає, хоча має такий обов`язок відповідно до статті 180 СК України.

Враховуючи вищевикладене, просила стягнути із ОСОБА_2 на свою користь аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 4000 грн. щомісячно, з подальшою індексацією з урахуванням індексу інфляції.

Рішенням Доманівського районного суду Миколаївської області від 16 вересня 2022 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1500 грн. щомісячно, з подальшою індексацією, але не менше ніж 50% прожиткового мінімум для дитини відповідного віку, починаючи з 19 серпня 2021 року та до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави 908 грн. 00 коп.

Допущено негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки відсутня взаємна домовленість між сторонами про участь у матеріальних витратах на утримання дитини, відсутність у суду відомостей про офіційне працевлаштування відповідача, а також те, що в суду відсутня інформація, що відповідач має інші аліментні зобов`язання, а тому вважав за необхідне визначити розмір аліментів на утримання дитини у твердій грошовій сумі, та у розмірі 1500 грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Такий розмір аліментів на утримання дитини забезпечить належний фізичний та моральний розвиток дитини, не суперечитиме законодавчо встановленому мінімальному розміру аліментів на дитину та відповідатиме потребам дитини, при цьому не порушить права відповідача.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржила його в апеляційному порядку та посилаючись на те, що суд не в повній мірі дослідив усі обставини справи, що призвело до ухвалення не вірного рішення, просила про його зміну в частини визначеного судом розміру аліментів та ухвалення нового про стягнення на її користь аліментів у розмірі 4000 грн.

Так, вказувала, що суд посилався на пояснення відповідача - ОСОБА_2 , який просив зменшити розмір аліментів так як має скрутне матеріальне становище, не працює, заробітку не має.

Однак, звертає увагу суду апеляційної інстанції, що відповідач не надав докази, а ні того, що він перебуває у скрутному матеріальному становищі, а ні того, що він є безробітним, тобто зареєстрований в центрі зайнятості, як безробітний, також відповідач не надав довідку з податкової інспекції про свій дохід.

Також, суд першої інстанції посилається на те, що розмір аліментів у 1500 грн. на утримання дитини забезпечить належний фізичний та моральний розвиток дитини, не суперечитиме законодавчо встановленому мінімальному розміру аліментів на дитину та відповідатиме потребам дитини, при цьому не порушить права відповідача.

Зазначає, що вона виховую дитину одна, відповідач не спілкується та не цікавиться дитиною. Дитина маленька та потребує багато уваги, під час адаптаційного періоду хворіє, перелічені вище обставини не дають їй в повній мірі працювати та заробляти кошти на утримання дитини. Однак виходячи з рівності батьків вона надає свою допомогу дитині не у грошовому виражені, а у часовому: гуляє, грає, готує, лікую, пере, прасує, займається розвитком дитини. Перелічені вище дії теж мають грошове вираження та часові витрати, що вона могла б витрачати на роботу. Відповідач в свою чергу не доглядає дитину та ще й не забезпечує

Вказує, що їй не зрозуміло з яких міркувань суд першої інстанції вирішив, що дитину можна забезпечити на 1500 грн. і чому її дитина мусить обмежуватись мінімумом, а права відповідача мають перевагу ніж інтереси дитини.

Враховуючи, що батько зобов`язаний надавати матеріальну допомогу та враховуючи дані Пенсійного фонду України щодо середнього розміру заробітної плати, сума 4000 грн. є цілком достатньою та мінімально необхідною на утримання дитини.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Сторони про розгляд справи у письмовому проваджені повідомлені належним чином.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій (ч. 5 ст. 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частин 1, 2, 3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення суду вказаним положенням закону в повній мірі не відповідає.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (частина 2 статті 367 ЦПК України).

Відповідно до частини 2 статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (частина 3 статті 51 Конституції України).

Частиною 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно із ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що 08 листопада 2018 року було зареєстровано шлюбу між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , який рішенням Доманівського районного суду Миколаївської області від 16 вересня 2022 року розірвано (а.с.8).

Від шлюбу сторони мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.9).

Довідкою виданою відділом ЦНАП Прибузької сільської ради від 29 червня 2021 року №873 (а.с.7) підтверджується, що ОСОБА_1 зареєстрована та проживає в АДРЕСА_1 .

Разом з нею зареєстрований та проживає малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та знаходиться на її повному утриманні та вихованні.

Матеріали справи не містять доказів, що ОСОБА_2 надає матеріальну допомогу на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 .

Між сторонами існує спір щодо надання відповідачем коштів на утримання дитини.

Інформації щодо місця роботи та отриманих доходів позивача та відповідача матеріали справи не містять.

Суд першої інстанції, застосувавши положення статті 180, частини 3 статті 181, статей 182-184 СК України, які регулюють дані правовідносини, та встановивши, що дитина проживає разом з матір`ю і повністю знаходиться на її утриманні, тоді як батько дитини не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, дійшов правильного висновку щодо наявності правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання дитини, оскількидобровільно він таких коштів не надає.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи та як наслідок неправильно визначив розмір аліментів, який підлягає стягненню, з огляду на наступне.

За приписами частини 1 статті 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства" визначено право кожної дитини на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, а також відповідальність батьків або осіб, що їх замінюють, за створенням умов, необхідних для розвитку дитини.

Частиною 1 статті 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведеність стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Положеннями частини 2 статті 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Отже, матеріальне утримання дитини є обов`язком батьків, у контексті виховання якого може йтися лише про порядок надання такого утримання та про його розмір з урахуванням відповідних обставин. Присудження аліментів у твердій грошовій сумі допускається за заявою позивача безвідносно до характеру доходу платника та способу його одержання.

Як вбачається з мотивувальної частини рішення, суд першої інстанції враховуючи відсутність взаємної домовленості між сторонами про участь у матеріальних витратах на утримання дитини, відсутність відомостей про офіційне працевлаштування відповідача, про наявність у останнього інших аліментних зобов`язання, визначив розмір аліментів на утримання малолітнього ОСОБА_2 у твердій грошовій сумі у розмірі 1500 грн. щомісячно, до досягнення ним повноліття та вважав, що такий розмір аліментів на утримання дитини забезпечить належний фізичний та моральний розвиток, не суперечитиме законодавчо встановленому мінімальному розміру аліментів на дитину та відповідатиме потребам дитини, при цьому не порушить права відповідача.

В той же час, визначаючи розмір аліментів в сумі 1500 грн. та встановивши, що дитина проживає разом з матір`ю, на яку окрім матеріального забезпечення дитини покладено й обов`язок у постійному вихованні дитини, контролі, що потребує більше моральних витрат, суд першої інстанції, на думку колегії суддів, дійшов суперечливого висновку про те, що такий розмір аліментів є достатнім та справедливим по відношенню як до інтересів дитини, так і її батьків.

У справі наявна заява відповідача, із змісту якої вбачається, що він не заперечує сплачувати аліменти на утримання сина, проте у розмірі, меншому ніж заявлено позову, а саме 1500 грн., обґрунтовуючи це тим, що у нього скрутне матеріальне становище, він ніде не працює та немає доходу. Між тим, будь-яких доказів свого скрутного матеріального становища, відсутності доходів, неможливості сплачувати аліменти у розмірі, заявленому позивачем, обтяжень турботами щодо утримання інших осіб, відповідач до суду не надав.

А відтак, суд першої інстанції за відсутності заперечень з боку відповідача щодо сплати аліментів, за відсутності доказів неспроможні сплачувати ним аліментів у розміру зазначеному у позову, на думку колегії суддів, дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для стягнення аліментів в сумі 1500 грн.

Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини (постанова Верховного Суду від 23 грудня 2019 року у справі №344/10971/16-ц).

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги, що визначаючи розмір аліментів, суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи.

Враховуючи, що відповідач є працездатною особою, до суду не надано даних про конкретний розмір отримуваного платником аліментів щомісячного доходу, наявності хронічних захворювань, інших осіб, які б перебували на його утриманні та мали б бути враховані при визначенні розміру стягуваних аліментів, а також право дитини на достатній рівень життя, колегія суддів вважає, що розмір аліментів необхідно визначити у сумі 4000 грн. щомісячно, що відповідає якнайкращим інтересам дитини та не є значним розміром, і відповідає положенням статті 182 СК України.

Неможливість сплачувати відповідачем аліменти у розмірі, зазначеному у позові, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки відповідач має можливість працевлаштуватися та забезпечити право дитини на нормальний життєвий рівень, мінімально достатній для її фізичного, морального, культурного і соціального розвитку

Оскільки суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для стягнення аліментів, однак невірно визначив розмір аліментів, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду в частині визначеного розміру аліментів, відповідно до вимог статті 376 ЦПК України, підлягає зміні.

Більш того, суд першої інстанції стягуючи аліменти у твердій грошовій сумі помилково допустив обмеження мінімального розміру аліментів, встановлений при утриманні аліментів у вигляді частки заробітку (доходу) платника, оскільки при встановленні аліментів у твердій грошовій сумі платник аліментів не наділений правом сплачувати аліменти нижче встановленої твердої грошової суми, а в разі, якщо мінімальний гарантований державою розмір аліментів на одну дитину, визначений частиною 2 статті 182 СК України є вищим - мінімально гарантованого державою розміру.

Обмеження щодо розміру аліментів, передбачене частиною 3 статті 184 СК України, встановлено виключно для справ, що розглядаються у порядку наказного провадження, яке призначене для стягнення грошових сум незначного розміру щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо. Відтак посилання у рішенні суду про стягнення аліментів «але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку», є зайвим.

Відповідно до статей 374, 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Отже, через неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, на підставі пункту 4 частини 1 статті 376 ЦПК України, рішення суду першої інстанції підлягає зміні, шляхом викладення резолютивної частини у новій редакції.

Розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом (стаття 192 СК України).

Відповідно до частини13 стаття 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалю нове, то й відповідно змінює розподіл судових витрат.

За приписами Закону України "Про судовий збір" позивачка звільнена від сплати судового збору як за подачу позову, так і за подачу апеляційної скарги, а тому у відповідності до вимог статті 141 ЦПК України підлягає стягненню зі ОСОБА_2 в дохід держави 1362 грн.(908 *150%)

Керуючись ст. ст. 367,374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Доманівського районного суду Миколаївської області від 16 вересня 2022 року в частині стягнення аліментів змінити.

Викласти резолютивну частину рішення в наступній редакції:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини - задовольнити.

Стягувати із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який народився в с.Маринівка Доманівського району Миколаївської області, мешканця АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка народилася в смт Олександрівка Вознесенського району Миколаївської області, мешканки АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_2 , аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 4000 (чотири тисячі) грн. щомісячно, з подальшою індексацією, починаючи з 19 серпня 2021 року та до досягнення дитиною повноліття.

Це ж рішення суду в частині розподілу судових витрат та допуску до негайного виконання у частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який народився в с.Маринівка Доманівського району Миколаївської області, мешканця АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 в дохід держави 1362 ( одна тисяча триста шістдесят дві) грн.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Ж.М. Яворська

Судді Т.М. Базовкіна

Л.М. Царюк

_____________________________________________________________________________

Повний текст постанови складено14 грудня 2022 року.