Житомирський апеляційний суд
Справа №279/6452/21 Головуючий у 1-й інст. Коваленко В. П.
Категорія 44 Доповідач Трояновська Г. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2022 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Трояновської Г.С.

суддів: Павицької Т.М., Миніч Т.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Житомирі цивільну справу № 279/6452/21 за позовом ОСОБА_1 до Державної митної служби України, Київської митниці Держмитслужби, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 26 січня 2022 року, ухваленого під головуванням судді Коваленко В.П. у м. Коростені,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2021 року ОСОБА_2 звернулася до суду із названим позовом та просила визнати незаконні і протиправні дії Державної митної служби України та її посадових осіб такими, що призвели до заподіяння їй моральної шкоди та стягнути з Державної казначейської служби України в рахунок коштів державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 300 000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями і бездіяльністю органів державної влади, їх посадових та службових осіб.

В обгрунтування позовних вимог вказала, що 21 липня 2020 року при перетині кордону на митному посту Виступовичі Овруцького району Житомирської області при поверненні в Україну разом з трьома малолітніми дітьми та чоловіком під час подання митної Декларації на транспортний засіб головний державний інспектор Бовсунівський Іван Михайлович прийняв рішення про відмову у пропуску через митний кордон України автомобіля "MERSEDENS-BENZ " д.н.з. НОМЕР_1 ", країна постійної реєстрації Великобританія. За неправомірні дії інспектора ОСОБА_3 було притягнуто до відповідальності у виді догани. В результаті неправомірних дій інспектора ОСОБА_3 вона з трьома малолітніми дітьми перебувала протягом 9 -ти годин на митниці, вимушена була повертатися додому на автомобілі "таксі", що спричинило їй душевні страждання, вона зазнала стресу та неспокою, оскільки була вимушена викликати на пункт пропуску автомобіль "таксі" та упродовж тривалого часу була змушена доводити протиправність дій відповідача в судовому порядку. Розмір моральної шкоди вона оцінила в сумі 100 000 грн (хоча в прохальній частині зазначила суму 300 000 грн).

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 26 січня 2022 року позов задоволено частково. Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканка АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , 7000 (сім тисяч) гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної протиправним рішенням Київської митниці Держмитслужби. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі, ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду змінити та задовольнити позов повністю.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд безпідставно занизив розмір моральної шкоди та не врахував, що внаслідок неправомірних дій працівників митниці, вона протягом трьох місяців не мала можливості користуватися транспортним засобом, перебувала в стресовому стані у зв`язку із хвилюваннями за здоров`я малолітніх дітей, яких тримали на митному посту Виступовичі, а після відібрання транспортного засобу її сім`ї довелося їхати на таксі до місця свого проживання без їжі, було порушено нормальний сон. Виходячи із наведеного, з урахуванням ступеня вини відповідача, тривалості моральних страждань позивача та негативних наслідків від перенесених моральних та психоемоційних травм, які настали для позивача у зв`язку із невиконанням судових рішень, ухвалених на її користь, засад розумності та справедливості, вважає, що до відшкодування підлягає стягненню моральна шкода у розмірі 100 000 грн.

23.05.2022 до Житомирського апеляційного суду надійшло клопотання Житомирської митниці Державної митної служби України, в якому вона просила замінити в справі первісного відповідача - Київську митницю Держмитслужби на належного - Житомирську митницю. В обґрунтування поданого клопотання зазначено, що відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 30.09.2020 №895 Київську митницю Держмитслужби реорганізовано шляхом приєднання до Державної митної служби України. Таким чином, Київська митниця Держмитслужби на даний час перебуває у стані припинення та не здійснює функцій і повноважень з реалізації державної митної політики. Натомість з 01.07.2021 відповідно до наказів Держмитслужби від 19.10.2020 №460 та від 30.06.2021 №472 Житомирською митницею розпочато здійснення функцій і повноважень з реалізації державної митної політики у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування законодавства з питань митної справи. Відповідно до Положення про Житомирську митницю, затвердженого наказом Держмитслужби від 29.10.2020, зоною діяльності митниці є Житомирська область, а Митний пост "Житомир-центральний" є структурним підрозділом Житомирської митниці. З огляду на зазначене, заявник вважає, що є підстави для заміни первісного відповідача - Київську митницю Держмитслужби на належного - Житомирську митницю.

Колегія суддів не приймає до уваги вказане клопотання, оскільки відповідно до положень ст. 51 ЦПК України залучення до участі у справі співвідповідача, заміна первісного відповідача належним відповідачем здійснюється за клопотанням позивача судом першої інстанції на відповідній стадії судового процесу.

Разом з тим згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Київська митниця Держмитслужби знаходиться в стані припинення, 02.11.2020, 011041404, внесено рішення засновників (учасників) юридичної особи або уповноваженого ними органу щодо припинення юридичної особи в результаті її реорганізації. Проте, юридичну особу не припинено, з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Київська митниця Держмитслужби не виключена.

Доказів щодо правонаступництва усіх прав та обов`язків Київської митниці Держмитслуби України Житомирською митницею до матеріалів справи не додано.

До того ж на час виникнення спірних правовідносин належним відповідачем по справі була Київська митниця Держмитслужби.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи наведене, розгляд справи здійснюється без повідомлення учасників справи.

Розглянувши справу в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Із матеріалів справи вбачається, що 21 липня 2020 Аршад Ріда , будучи громадянкою Пакистану, перетинала кордон на митному посту Виступовичі Овруцького району Житомирської області при поверненні в Україну.

21 липня 2020 року головним державним інспектором відділу митного оформлення №3 митного поста «Овруч» Київської митниці Держмитслужби Бовсунівським І.М. винесена картка відмови №UA100570/2020/00199 у пропуску через митний кордон України транспортного засобу (далі - картка відмови) із зазначенням наступних причин: «Несплата всіх митних платежів, які відповідно до Закону підлягають сплаті при імпорті транспортних засобів під час ввезення громадянином- нерезидентом ОСОБА_2 , транспортного засобу марки "MERSEDES-BENZ" (код згідно УКТ ЗЕД 8703) д.н. PJ07TZY, VIN НОМЕР_3 , 2007 р.в., країна постійної реєстрації Великобританія, на митну територію України в митному режимі «тимчасове ввезення до 1 року». Зазначеним порушено вимоги ст. 377, 380 Митного кодексу України, а саме - тимчасове ввезення громадянами-нерезидентами транспортних засобів особистого користування, що класифікуються за товарними позиціями 8702, 8703, 8704 (загальною масою до 3,5 тонни), 8711 згідно з УКТ ЗЕД та причепів до них товарної позиції 8716 згідно УКТЗЕД дозволяється на строк до одного року під письмове зобов`язання про їх зворотне вивезення за умови письмового декларування в порядку, передбаченому законодавством України для громадян, після сплати всіх митних платежів, які відповідно до закону підлягають сплаті при імпорті таких транспортних засобів у зв`язку з відсутністю постійної реєстрації у відповідних реєстраційних органах іноземних держав даного транспортного засобу» (а.с. 5).

Не погодившись із вказаною карткою відмови ОСОБА_2 10.08.2020 до Київської митниці Держмитслужби подала скаргу, в якій просила визнати протиправною картку відмови та пропустити на митну територію України її автомобіль.

За результатами розгляду даної скарги листом від 25.08.2020 № 7.8-1/28.15/12/16753 Київська митниця Держмитслужби повідомила ОСОБА_4 , що 21.07.2020 на момент пропуску її транспортного засобу для здійснення митного контролю не було подано необхідні документи та відомості про товари, достатні для їх ідентифікації та необхідні для прийняття рішення про пропуск їх через митний кордон України у відповідності до статті 380 Митного кодексу України. При цьому, 12.08.2020 транспортний засіб марки «MERSEDES-BENZ» р.н. НОМЕР_4 , VIN НОМЕР_3 пропущено на митну територію України в митному режимі «тимчасове ввезення до 1 року».

16 березня 2021 року до Київської митниці Держмитслужби надійшов адвокатський запит від 11.03.2021 № 10 з проханням надати інформацію про притягнення ОСОБА_3 до дисциплінарної відповідальності (а.с. 52).

Із листа Київської митниці Держмитслужби від 22.03.2021 № 7.8-5/28.13/11/5744 вбачається, що ОСОБА_3 діючих дисциплінарних стягнень не має (а.с. 12).

Із листа Держмитслужби від 03.06.2021 № 08-1/12-02/8.19/5672 на адвокатський запит вбачається, що за період роботи в Київській митниці ОСОБА_5 до дисциплінарної відповідальності не притягувався, діючих дисциплінарних стягнень не має (а.с. 13).

08 червня 2021 року до Держмитслужби надійшов лист Офісу Президента України від 01.06.2021 № 22/0265578-06, яким направлено для розгляду звернення ОСОБА_1 від 21.05.2021 б/н з проханням притягнути до дисциплінарної відповідальності посадових осіб.

За результатами розгляду вказаного звернення Держмитслужбою листом від 06.07.2021 № 08-1.4/12-02/10/6595 ОСОБА_4 повідомлено про те, що наказом Київської митниці Держмитслужби від 16.06.2021 №182 «Про проведення перевірки з окремих питань» призначено перевірку щодо можливих протиправних дій з боку головного державного інспектора відділу митного оформлення № 3 митного поста «Овруч» Київської митниці Держмитслужби ОСОБА_3 , за результатами якої встановлено недотримання останнім вимог статті 256 Митного кодексу України при складенні картки відмови. Матеріали перевірки направлені на розгляд дисциплінарної комісії Київської митниці Держмитслужби.

На підставі проведеної перевірки наказом Київської митниці Держмитслужби №203 від 20.07.2021 головного державного інспектора відділу митного оформлення №3 митного поста «Овруч» Івана Бовсунівського притягнуто до дисциплінарної відповідальності шляхом накладення дисциплінарного стягнення у вигляді догани згідно наказу Київської митниці Держмитслужби № 203 від 20.07.2021.

Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_3 . Держмитслужба повідомила листом від 11.10.2021 № 12-1/12-02/10/480 адвоката Орлюка С. на його адвокатський запит від 05.10.2021 № 102.

Звертаючись із позовом, ОСОБА_2 зазначала, що незаконними діями ОСОБА_3 їй заподіяно моральну шкоду, яка полягала в приниженні її, як матері трьох малолітніх дітей, яких протягом 9 годин тримали на митному посту без їжі, а потім вона тривалий час подавала скарги до Київської митниці Держмитслужби та Держмитслужби про скасування картки відмови, яка в подальшому була скасована.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що на підставі встановлених фактичних обставин та відповідних норм, заявлений позивачкою позов по своїй суті є обґрунтованим і підставним, проте в частині розміру заявленої моральної шкоди суд першої інстанції задовольнив вимоги частково у розмірі 7 000 грн.

Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Неналежне виконання органами державної влади чи місцевого самоврядування своїх повноважень, що призвело до порушення прав людини, свідчить про невиконання державою в особі відповідного органу її головного обов`язку перед людиною - утверджувати та забезпечувати її права.

Статтею 56 Конституції України закріплено право особи на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

На підставі вказаної норми відшкодуванню за рахунок держави підлягає шкода у випадку встановлення факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю державної влади.

Відповідно до частини першої та другої ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Статтею 1174 цього ж Кодексу передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункти 8, 9 частини другої статті 16 ЦК України).

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами статті 1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів, визначені ст.1173 ЦК України.

За приписами пункту 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Згідно з п.5 вказаної вище постанови Пленуму обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року в справі №216/3521/16-ц (провадження №14-714цс19) зроблено висновок, що, виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому, як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства.

Разом з тим, позивач повинен довести факт заподіяння йому моральної шкоди.

При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та, з урахуванням інших обставин, зокрема тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках, ступеню зниження престижу і ділової репутації позивача.

Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Разом з тим, обов`язок доведення наявності шкоди, протиправності діяння та причинно-наслідкового зв`язку між ними покладається на позивача. Відсутність однієї із складової цивільно-правової відповідальності є підставою для відмови у задоволенні позову.

Отже, визначальним у вирішенні такої категорії спорів є доведення усіх складових деліктної відповідальності на підставі чого суди першої та апеляційної інстанцій встановлюють наявність факту заподіяння позивачу посадовими особами органів державної влади моральної шкоди саме тими діями (бездіяльністю), які встановлені судом (суддею).

Вказаний висновок висловлено у постанові Верховного Суду від 19 березня 2020 року у справі №686/13212/19 (провадження №61-21982св19).

Колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на те, що першочерговим завданням судочинства є захист порушених прав та свобод людини, які визнаються найвищою цінністю. З цією метою сторонам забезпечується рівність та свобода у наданні суду доказів, що підтверджують заявлені ними вимоги.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, у справах про відшкодування моральної шкоди обов`язок доказування покладається на особу, яка заявляє вимогу про відшкодування такої шкоди.

Так, із матеріалів справи вбачається, що 21 липня 2020 Аршад Ріда, гр. Пакистану , перетинала кордон на митному посту Виступовичі Овруцького району Житомирської області при поверненні в Україну. Під час подання митної Декларації на транспортний засіб Мерседенс Бенс, головний державний інспектор Бовсунівський Іван Михайлович прийняв рішення про відмову у пропуску через митний кордон України.

За наслідками розгляду численних скарг на неправомірні дії працівника митниці ОСОБА_3 , останнього притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани.

Виходячи із наведеного, суд першої інстанції обгрунтовано вказав, що незаконність прийнятого відповідачем рішення у формі картки відмови стосовно позивача об`єктивно доводиться відповіддю про притягнення до дисциплінарної відповідальності. Відтак, позивачем доведено, що внаслідок неправомірних дій працівника митниці вона зазнала моральних страждань, що свідчить про наявність причинно-наслідкового зв`язку завдання моральної шкоди.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про наявність підстав відшкодування моральної шкоди.

Обгрунтовуючи розмір завданої моральної шкоди, ОСОБА_2 зазначила, що з нею в автомобілі перебувало троє неповнолітніх дітей, а перебування на митному посту разом із дітьми близько 9 годин без їжі спричинило їй додаткових переживань за їх здоров`я та страждань.

Разом із тим, доводи ОСОБА_1 , що вона перебувала на пункті митниці Виступовичі близько 9 годин, нею не доведено, матеріали справи не містять відповідних доказів на підтвердження вказаних обставин.

Також позивачем не доведено будь-якими доказами, що разом із нею перебувало троє дітей.

Натомість в Журналі обліку транспортних засобів - в графі «кількість осіб » зазначено 2 особи. Тобто, при перетині митного кордону України в транспортному засобі перебувало всього 2 особи (а.с. 56). Зворотного матеріали справи не містять.

Колегія суддів не може взяти до уваги доводи ОСОБА_1 , що вона користувалася послугами таксі та понесла додаткові матеріальні витрати з метою повернення до свого житла. Так, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження проїзду з використання служби таксі 21.07.2020 з митного кордону Виступовичі до місця проживання ОСОБА_2 .

Проте колегія суддів вважає обгрунтованими моральні страждання, спричинені в силу вимог ч.5 ст.380 МК України відсутністю транспортного засобу та можливістю ним користуватися на території України, де має право на постійне місце проживання, а відтак була позбавлена права, на яке розраховувала, перебуваючи в Україні, що без сумніву створює певний дискомфорт у повсякденному житті.

Водночас, колегія суддів зазначає, що за доведеності неправомірних дій відповідача, сам факт прийняття митницею картки відмови у пропуску транспортного засобу через митний кордон України викликав у неї негативні емоції та стрес.

Колегія суддів вважає обгрунтованими посилання суду першої інстанції щодо того, що позивач змушена була внаслідок неправомірних дій відповідача, відстоювати свої права у судовому порядку з метою відновлення свого права, що, безумовно, змушувало її докладати додаткових зусиль та витрачати час та кошти.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Виходячи із наведеного, судом першої інстанції встановлено, що позивачу завдано моральної шкоди внаслідок неправомірних дій відповідача, а визначаючи розмір її компенсації в 7 000 гривень суд першої інстанції правильно виходив з характеру діяння, негативних наслідків в здоров`ї та житті позивача, тривалості її моральних страждань, виходячи із принципів розумності та співмірності неправомірних дій відповідача та наслідків, які зазнала позивач.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано.

Таким чином, ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку та дійшов правильного висновку про те, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення в оскаржуваному рішенні, питання вичерпності висновків суду першої інстанції, колегія суддів виходить із того, що у справі, що переглядається, судом надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникли в застосуванні норм матеріального та процесуального законодавства до спірних правовідносин, а доводи, викладені у апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції, про що зазначено у мотивувальній частині цієї постанови.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалене рішення відповідає вимогам матеріального і процесуального права, то підстави для його скасування та задоволення апеляційної скарги відсутні.

Відповідно до п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними, зокрема, є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 26 січня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню у касаційному порядку не підлягає за винятками, передбаченими частиною 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий Судді