Справа № 275/353/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2022 року смт. Брусилів

Брусилівський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді Миколайчука П.В.,

із секретарем судового засідання Довгаленко О.І.,

з участю позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Опанасика В.В.,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача адвоката Кіщенко І.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду в смт. Брусилів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Комендант Ольга Леонідівна про визнання недійсним договору іпотеки,-

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позицій сторін

Позивач ОСОБА_1 в особі представника адвоката Опанасика В.В. звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Комендант О.Л. про визнання недійсним договору іпотеки.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що 01.07.2019 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено Договір іпотеки 63/400 частки нежитлової будівлі загальною площею 140,7 кв.м., яка знаходиться у будинку АДРЕСА_1 (далі Договір). Предметом Договору є іпотека 63/400 частки нежитлової будівлі загальною площею 140,7 кв.м., яка знаходиться за вище вказаною адресою. Пунктом 2.1.7 договору іпотеки визначено, що предмет іпотеки зареєстрований як окремий виділений в натурі об`єкт права власності. Зазначають, що частина об`єкта нерухомого майна може бути предметом іпотеки лише після її виділення в натурі і реєстрації права власності на неї як на окремий об`єкт нерухомості, що не відноситься до нерухомого майна, зазначеного в Договорі. Також зазначає, що правами на даний об`єкт нерухомого майна окрім позивача, наділені і інші співвласники відповідно до належних часток, однак їх згода на укладення договору не отримувалась Також, у договорі сторони встановили, що предмет іпотеки розміщений на земельній ділянці (кадастровий номер 820955100:01:01:003), однак земельна ділянка не перейшла в іпотеку, хоча земельна ділянка не має визначеного складу власників, є спірною, відповідна справа перебуває на розгляді Брусилівського районного суду Житомирської області (справа № 275/540/15-ц), про що також було відомо сторонам договору. Наголошуючи на зазначених вище порушеннях, допущених при укладенні Договору, позивач зазначає, що укладення Договору іпотеки порушує права позивача як власника частини приміщення, при цьому відповідач не має будь-якої можливості звернути стягнення на предмет договору у зв`язку із його невідповідністю закону, проте сам факт наявності такого договору позбавляє позивача правомочностей власника. Окрім того, укладення договору порушує і права невизначеного кола осіб, які набули або набудуть прав на земельну ділянку, на якій розміщена нежитлова будівля. Тому позивач ОСОБА_1 вважає що договір іпотеки 63/400 частки нежитлової будівлі загальною площею 140,7 кв.м., яка знаходиться у будинку АДРЕСА_1 від 01.07.2019 є недійсним та просив суд визнати його недійсним.

Заяви, клопотання, інші процесуальні дії

Ухвалою судді Брусилівського районного суду Житомирської області від 01.08.2022 по справі відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче судове засідання.

29.08.2022 до суду від відповідача ОСОБА_2 надійшов відзив, у якому проти задоволення позову заперечено. Зазначено, що згідно Договору позики ОСОБА_2 передав, а ОСОБА_1 прийняв у власність 273 000, 00 грн., що на момент укладення та підписання цього договору відповідає еквіваленту 10 500, 00 доларів США. 3 метою забезпечення виконання Договору позики 01.07.2019 між сторонами було укладено Договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Комендант О. Л., за реєстровим № 470, предметом договору є 63/400 частки нежитлової будівлі загальною площею 140,7 кв. м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 09. Зазначає що позовні вимоги про визнання недійсним спірного договору іпотеки від 01.07.2019 року є безпідставними та необгрунтованими, оскільки ОСОБА_1 , набув право власності на предмет іпотеки на підставі рішення Брусилівського районного суду Житомирської області від 08.04.2015 року (справа № 275/37/15-ц), яке було зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно ОСОБА_3 , державним реєстратором Брусилівського районного управління юстиції Житомирської області від 05.06.2015 року за № 9919103, тобто на момент укладення оспорюваного договору іпотеки ОСОБА_1 був власником окремого об`єкту нерухомого майна з окремим реєстраційним номером. Вказали, що договір відповідає вимогам законодавства, не порушує прав позивача. Просили відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Ухвалою судді Брусилівського районного суду Житомирської області від 20.09.2022 по справі витребувано докази у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Комендант Ольги Леонідівни - належним чином завірену копію нотаріальної справи щодо посвідчення договору іпотеки між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрованого в реєстрі вчинення нотаріальних дій за № 470, 1з від 01.07.2019. Витребувані докази надані суду 04.10.2022.

Ухвалою судді Брусилівського районного суду Житомирської області від 07.11.2022 по справі закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримав, просив задовольнити його в повному обсязі.

У судовому засіданні представник позивача адвокат Опанасик В.В. позов підтримав з мотивів зазначених в позовній заяві, просив задовольнити його в повному обсязі. Вказав, що при укладенні договору було допущено порушення вимог ст. 5, 6 Закону України «Про іпотеку», так як передана в іпотеку частина приміщення не є окремо виділеним об`єктом, не було отримано згоди інших співвласників та не було передано земельну ділянку під частиною приміщення. Вказав, що стягнення коштів з позивача за договором позики за рішенням суду виконується примусово. Просив позов задовольнити. Також в судовому засіданні 29.11.2022 представником позивача зроблено заяву про послідуюче надання доказів про понесені витрати позивача на правничу допомогу в порядку ч. 8 ст. 141 ЦПК України.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог, просив відмовити в повному обсязі.

У судовому засіданні представник відповідач адвокат Кіщенко І.П. проти позову заперечила з підстав, наведених у відзиві. Вказала, що передана в іпотеку частина приміщення є окремим об`єктом, так як має окремий реєстраційний номер, тому могла бути предметом договору іпотеки та тому ж укладення договору не передбачало наявності згоди інших співвласників та передачі земельної ділянки під ним. Просила в позові відмовити.

Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Комендант О.Л. в судове засідання не з`явилася, в заяві від 04.10.2022 просила справу розглядати без її участі, пояснень щодо позову не надала.

Фактичні обставини встановлені судом

Вислухавши доводи сторін, представників сторін, дослідивши всі матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до переконання про обґрунтованість заявлених вимог і задоволення позову з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до Іпотечного договору від 01.07.2019 укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 він забезпечує виконання Іпотекодавцем зобов`язання, що випливає з укладеного між Іпотекодавцем та Іпотекодержателем договору, позики, укладений між Іпотекодержателем та Іпотекодавцем 01.07.2019 та додаткових договорів до нього, які можуть бути укладені в майбутньому (надалі за текстом - Основне зобов`язання), за умовами якого Іпотекодавець зобов`язаний повернути Іпотекодержателю позичені кошти в сумі 273 000 (двісті сімдесят три тисячі) гривень 00 копійок, що на момент укладання та підписання цього договору відповідає еквіваленту 10 500 (десяти тисячам п`ятисот) доларів США, з кінцевим терміном повернення першого серпня дві тисячі дев`ятнадцятого року, сплачувати можливі неустойки у розмірах та у випадках, передбачених Основним зобов`язанням, а також інші витрати на здійснення забезпеченої іпотекою вимоги.

Згідно п 1.1 Іпотечного договору від 01.07.2019 предметом іпотеки є 63/400 частки нежитлової будівлі загальною площею 140,7 кв. м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 09. Предмет іпотеки знаходиться на земельній ділянці, кадастровий номер: :01:003:8162, належить Іпотекодавцю на праві приватної власності на підставі Рішення суду, яке видано Брусилівським районним судом Житомирської області 08.04.2015 року, справа №275/37/15-ц, право власності Іпотекодавця на предмет іпотеки зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно ОСОБА_3 , державним реєстратором Брусилівського районного управління юстиції Житомирської області 05.06.2015 року за №9919103. Згідно п. 2.1.7 Договору, предмет іпотеки зареєстрований у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі об`єкт права власності (а.с. 5-10).

Згідно з Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження № 172197588 від 01.07.2019 на підставі Іпотечного договору від 01.07.2019 на 63/400 частки нежитлової будівлі загальною площею 140,7 кв. м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер 09, накладено обтяження у виді заборони на нерухоме майно (а.с. 11-12).

Згідно з Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іпотеки № 172197726 від 01.07.2019 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Комендант О.Л. на підставі Іпотечного договору від 01.07.2019 укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстровано іпотеку, предметом якої є 63/400 частки нежитлової будівлі загальною площею 140,7 кв. м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 09 (а.с. 13-14).

Згідно рішення Брусилівського районного суду Житомирської області від 21.05.2022, справа № 275/1000/21 судом вирішено стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , заборгованість за договором позики від 01.07.2019 в загальній сумі 338300, 40 грн., додатковим рішенням Брусилівського районного суду Житомирської області від 27.06.2022 по справі № 275/1000/22 вирішено питання відшкодування витрат на правничу допомогу (а.с. 79-81,82-84).

Відповідно матеріалів нотаріальної справи щодо посвідчення Іпотечного Договору від 01.07.2019 між ОСОБА_1 який є Іпотекодавець та ОСОБА_2 який є Іпотекодержатель, зареєстрованого в реєстрі за № 469, накладеної заборони на відчуження зазначеного в договорі майна, зареєстрованої в реєстрі за № 471-1з, сторони уклали зазначений договір, предметом якого є 63/400 частки нежитлової будівлі загальною площею 140,7 кв.м., яка знаходиться у будинку АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 09. Також, у відповідних заявах про державну реєстрацію обтяжень номер об`єкта нерухомого майна зазначений 09 (а.с.103-113)

Згідно рішення Брусилівського районного суду Житомирської області від 08.04.2015, справа № 275/37/15, за ОСОБА_1 визнано право власності на частку у нежитловій будівлі, розміром 63/400, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.114-115).

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та відповідних Інформаційних довідок, за ОСОБА_1 зареєстровано 63/400 частки нежитлової будівлі з зазначенням виду спільної власності саме спільної часткової, номер об`єкта - 09 (а.с.116, 126).

Згідно наявних в нотаріальні справі Інформаційних довідок також вбачається, що приміщення АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 09, має і інших співвласників, зокрема - ОСОБА_4 (63/200 частки), ОСОБА_5 (63/400 частки) (а.с.129-133).

Відповідно матеріалів нотаріальної справи щодо посвідчення Договору позики грошових коштів від 01.07.2019 укладеного між ОСОБА_2 який є Позикодавцем та ОСОБА_1 який є Позичальником, зареєстрованого в реєстрі за № 468, сторони уклали зазначений договір за яким ОСОБА_2 передав а ОСОБА_1 прийняв у власність 273000,00 грн., що на момент укладання і підписання договору відповідало еквіваленту 10500, 00 доларів США. Факт одержання грошей підтверджується розпискою, власноручно підписаною позичальником в момент передачі йому вищевказаної суми позики (а.с. 136-147).

Застосовані судом норми права

Частиною 1 ст.4 ЦПК України та ч. 1, п.п. 1, 3, 4, 7, ч. 2 ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; припинення правовідношення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно ч.ч.1, 3 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені які встановлені ч.1-ч.3, ч.5, ч.6 ст.203 ЦК України, зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 27 січня 2020 року в справі № 761/26815/17 (провадження № 61-16353сво18) зроблено висновок, що «недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим».

Особа, яка звертається до суду з позовом про визнання недійсним договору, повинна довести конкретні факти порушення її прав та інтересів, а саме: має довести, що її права та законні інтереси безпосередньо порушені спірним договором та в результаті визнання недійсним договору її порушені права та/або інтереси будуть відновлені.

Частиною першою статті 216 ЦК України передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Таким чином, стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України, який означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно ст. 575 ЦК України, іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи, а також застава об`єкта незавершеного будівництва, майбутнього об`єкта нерухомості. Подільний об`єкт незавершеного будівництва може бути переданий в іпотеку лише у випадках, визначених законом.

Відповідно до статті 578 ЦК України майно, що є у спільній власності, може бути передане у заставу лише за згодою усіх співвласників.

За змістом статті 1 Закону України «Про іпотеку» (далі Закон) іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону, предметом іпотеки можуть бути один або декілька об`єктів нерухомого майна за таких умов : нерухоме майно зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі об`єкт права власності, якщо інше не встановлено цим Законом.

Згідно ч. 4 ст.5 Закону, частина об`єкта нерухомого майна може бути предметом іпотеки лише після її виділення в натурі і реєстрації права власності на неї як на окремий об`єкт нерухомості, якщо інше не встановлено цим Законом.

Згідно ч. 2 ст. 6 Закону, майно, що є у спільній власності, передається в іпотеку лише за нотаріально засвідченою згодою усіх співвласників (співвласників спеціального майнового права). Співвласник (співвласник спеціального майнового права) має право передати в іпотеку свою частку у спільному майні без згоди інших співвласників (співвласників спеціального майнового права), за умови виділення її в натурі та реєстрації права власності (спеціального майнового права) на неї як на окремий об`єкт нерухомого майна, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості.

Право власності та інші речові права на нерухоме майно, яке утворилося внаслідок поділу або виділу частки з об`єкта нерухомого майна або об`єднання об`єктів нерухомого майна, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації (частина перша статті 182 Кодексу).

Пунктом 54 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою КМ України від 25 грудня 2015 р. № 1127, державна реєстрація права власності на закінчений будівництвом об`єкт, утворений у результаті поділу, виділу частки або об`єднання без проведення реконструкції, проводиться за наявності відомостей про його технічну інвентаризацію та присвоєння такому об`єкту адреси, отриманих державним реєстратором з Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва.

Згідно ст. 15 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна є індивідуальний номер, який присвоюється кожному індивідуально визначеному об`єкту нерухомого майна при проведенні державної реєстрації права власності на нього вперше, не повторюється на всій території України і залишається незмінним протягом усього часу існування такого об`єкта.

Оцінка доводів сторін, мотиви застосування норм права та висновки суду по суті спору

З досліджених судом доказів вбачається, що ОСОБА_1 на підставі рішення суду є власником частини нерухомого майна (нежитлового приміщення АДРЕСА_1 ) в частці 63/400, вказане приміщення має інших співвласників.

Спірним у даному спорі є питання, чи могло бути вказане майно позивача предметом Договору іпотеки, зокрема без отримання згоди інших співвласників приміщення.

З тлумачення положень ст.ст. 5, 6 Закону вбачається, що чинним законодавством не передбачена можливість передачі в іпотеку невиділеної частини об`єкта нерухомого майна, оскільки після виділення в натурі й реєстрації права власності на неї така частина перестає бути частиною і стає окремим об`єктом нерухомості незалежно від того, перебуває частина об`єкта нерухомого майна в спільній власності чи в одноосібному володінні.

Водночас, в судовому засіданні встановлено, що предметом іпотеки є 63/400 частки нежитлової будівлі загальною площею 140,7 кв.м., яка знаходиться у будинку АДРЕСА_1 . В суду відсутні відомості про те, що ця частка є окремим виділеним у натурі об`єктом права власності. Навпаки, матеріали справи підтверджують, що майно ОСОБА_1 , передане в іпотеку за Договором, є лише ідеальною часткою в спільній частковій власності на окреме нежитлове приміщення, що підтверджено як відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, так і правовстановлюючим документом - судовим рішенням від 08.04.2015, справа № 275/37/15. Так, тотожним є реєстраційні номери як предмета іпотеки, зазначеного в Договорі (64/400 частини), так і в всього приміщення АДРЕСА_1 , їх спільний реєстраційний номер 09. Водночас, у випадку, якби майно було окремим об`єктом, про що вказує сторона відповідача, вказані об`єкти мали б окремі реєстраційні номери, що вбачається з положень ст. 182 ЦК України, ст. 15 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою КМ України від 25 грудня 2015 р. № 1127. Жодних доказів на спростування таких висновків відповідачем не було надано.

З огляду на зазначене, суд констатує, що 63/400 нежитлового приміщення АДРЕСА_1 не була окремо виділеним у натурі об`єктом права власності, тобто не відповідала вимогам ст. 5 Закону та, відповідно, не могла бути предметом договору іпотеки.

Також суд вважає обгрунтованими доводи позивача про те, що для можливості передачі в іпотеку 63/400 нежитлового приміщення АДРЕСА_1 була потрібна згода інших співвласників, як того вимагає ч. 2 ст. 6 Закону.

Так, пунктом 5.22 глави 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, передбачено, що майно, що перебуває у спільній власності, може бути передано в заставу тільки за згодою всіх співвласників. Згода на передачу майна в іпотеку має бути нотаріально оформленою. Вказане відповідає вимогам 578 ЦК України.

Отже вбачається, що частина об`єкта нерухомого майна, яке на праві спільної власності належить кільком співвласникам, може бути передана в іпотеку тільки у випадку наявності попередньої нотаріально засвідченої згоди кожного з таких співвласників.

Судом встановлено, що матеріали справи не містять доказів наявності нотаріально засвідченої згоди інших співвласників нежитлового приміщення АДРЕСА_1 на передачу ОСОБА_1 належної останньому частки у розмірі 63/400 на приміщення, не заперечується відсутність такої згоди і стороною відповідача. У зв`язку з цим оспорюваний Договір іпотеки укладений з порушенням також і положень статті 578 ЦК України та статті 6 Закону України «Про іпотеку».

При цьому суд відхиляє доводи сторони відповідача про те, що переданий в іпотеку об`єкт є окремо виділеним об`єктом та тому не потребував отримання згоди інших співвласників, оскільки такі доводи спростовані наведеними вище висновками суду з посиланням на відповідні докази та норми законодавства. Також безпідставними є доводи сторони відповідача про неможливість стягнення відповідачем боргу з позивача за договором позики у разі визнання недійсним договору іпотеки, оскільки борг за договором позики стягнуто рішенням суду, яке є обов`язковим до виконання, а, в свою чергу, обтяження щодо майна позивача на підставі недійсного правочину грубо порушують права власника на розпорядження своїм майном.

Також суд відхиляє доводи сторони відповідача про незалучення нотаріуса як належного відповідача у даному спорі, оскільки позов правильно подано до ОСОБА_2 як до іншої сторони спірного договору іпотеки. В свою чергу, як роз`яснив Верховний Суд у постанові від 02.11.2022, справа № 758/14101/16-ц вчиняючи нотаріальні дії, нотаріус діє неупереджено, він не може діяти в інтересах жодної з осіб - учасника нотаріальної дії; нотаріус не стає учасником цивільних правовідносин між цими особами, а отже, не може порушувати цивільні права, які є змістом цих відносин; відсутня і процесуальна заінтересованість нотаріуса в предметі спору та реалізації прийнятого рішення. За таких обставин, суд вважає, що позво подано до належного відповідача, тоді як нотаріус таким бути у даному спорі не може.

Що стосується доводів позивача про недійсність Договору іпотеки в зв`язку з непередачею разом з предметом іпотеки і земельної ділянки, на якій будівля розташована, як того вимагає ч. 4 ст. 6 Закону, то суд вважає вказані доводи безпідставними. Так, суду не було надано доказів щодо кола власників земельної ділянки, на якій розташоване спірне приміщення, а самі лише твердження позивача про наявність іншого спору щодо даної земельної ділянки не є достатніми підставами для висновку про порушення вимог ч. 4 ст. 6 Закону при укладенні Договору іпотеки. Крім того, у судова практика виходять із того, що визначення як предмета договору іпотеки лише одного об`єкта будівлі (споруди) чи земельної ділянки не має наслідком визнання недійсності договору іпотеки, що, зокрема, вбачається з ухвали від 19.10.2011 колегії суддів судової палати у цивільних справах ВСС України (рішення №18986092 в ЄДРСР). Враховуючи вказане, суд не вважає підставою для висновку про недійсність Договору ту обставину, що його предметом не була також ділянка, на якій розміщена будівля АДРЕСА_1 .

Враховуючи наведене вище, суд приходить до висновку, що порушення вимог ст. 5, ч. 2 ст. 6 Закону України «Про іпотеку», які допущені при укладенні договору Іпотеки від 01.07.2019 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що вказує на невідповідність оскаржуваного правочину вимогам ч. 1 ст. 203 ЦК України, та що, в свою чергу, вказує на недійсність даного правочину на підставі ст. 215 ЦК України та порушення прав ОСОБА_1 як власника частини нерухомого майна, щодо якого недійсним договором встановлене обтяження у розпорядженні власним майном.

Враховуючи вищенаведене суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору іпотеки від 01.07.2019 є обгрунтованими, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі.

Розподіл судових витрат

В зв`язку з задоволенням позову, з відповідача підлягають стягненню витрати позивача по сплаті судового збору. Водночас, питання судових витрат позивача, пов`язаних з витратами на правничу допомогу адвоката суд не вирішує, оскільки представником позивача в судових дебатах заявлено відповідну заяву, що передбачає подальше вирішення даного питання на підставі ч. 8 ст. 141 ЦПК України.

На підставі ст.ст.4, 15, 16, 578, 203, 215 ЦК України, ст.ст. 5, 6 Закону України «Про іпотеку» , керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 206, 209, 212, 214-215, 263, 284, 352, 354-355 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Комендант Ольга Леонідівна про визнання недійсним договору іпотеки задовольнити.

Визнати недійсним договір іпотеки 63/400 частки нежитлової будівлі, загальною площею 140,7 кв.м., яка знаходиться з адресою : АДРЕСА_1 , який укладений 01.07.2019 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 та зареєстрований приватним нотаріусом Київського міського нотаріального кругу Комендант О.Л.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 копійок.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення складено 02.12.2022 року.

Реквізити сторін у справі:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_4 .

Суддя П.В. Миколайчук