Справа № 496/3233/18
Провадження № 2/496/754/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2022 року Біляївський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Буран В.М.,

за участі секретаря: Стрілець Ж.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Біляївка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулась до суду з позовом в якому просить визнати ОСОБА_2 (далі відповідач) таким, що втратив право користування житловим приміщенням та зняття його з реєстрації.

Свої вимоги мотивує тим, що їй на підставі договору дарування належить садовий будинок з надвірними спорудами за адресою: АДРЕСА_1 . З відповідачем позивач перебувала у шлюбі, який було розірвано заочним рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 22.06.2018 року.Відповідач, хоч і зареєстрований, однак фактично за цією адресою не проживає з 2015 року, особистих речей його в будинку немає, він не намагався вселитися в житло, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере. Всі витрати по сплаті комунальних послуг несе тільки позивач. Відповідач самостійно з реєстрації не знімається, що заважає ОСОБА_3 , як власнику розпоряджатися належним їй на праві власності будинком, крім того за даною адресою надходять листи про сплату ним заборгованості за його особистими зовоб`язаннями.

Ухвалою суду від 21.08.2018 року було відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання (а.с. 38).

Ухвалою суду від 16.10.2018 року було зупинено провадження у справі (а.с. 78-79).

Ухвалою суду від 02.12.2021 року було відновлено судове провадження та призначено підготовче судове засідання (а.с. 96).

Ухвалою суду від 30.05.2022 року було закрито підготовче судове засідання (а.с. 105).

В матеріалах справи наявна заява позивача про розгляд справи за її відсутності, на позовних вимогах наполягає, не заперечує проти заочного розгляду справи (а.с. 104).

Відповідач у судові засідання не з`являвся, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся шляхом надіслання ухвали на зареєстроване місце проживання, та судова повістка була вручена адресату, а також за адресою, яка зазначене відповідачем в його заявах по суті справи, однак конверти повернулись до суду не врученим, що не дало змоги впевнитись у належному сповіщенні відповідача про дату судового засідання, тому судом також було здійснено виклик відповідача до суду, шляхом створення оголошення про виклик на офіційному веб-сайті Судової влади. Також судова повістка була доставлена на електрону адресу відповідача, що визначена ним у його заявах до суду (а.с. 76, 97, 101, 110, 111, 113).

Від відповідача надійшов відзив на позов, в якому він просить відмовити в задоволенні позовних вимог з наступних підстав. Викладенні в позовній заяві обставини є безпідставними., оскільки з 05.09.2014 року відповідач виїхав до Чорногорії на роботу за контрактом на судні, що підтверджується відміткою в паспорті. Довге перебування ОСОБА_2 за кордом зумовлено відбуванням його покарання за вироком в м. Кріт Греції, про зазначене було відомо позивачці, однак вона з осені 2014 року з`їхала з даного будинку та проживала окремо. З 03.04.2017 року та по 05.10.2017 року він проживав за адресою: АДРЕСА_1 та робив там ремонт, з 05.10.2017 року та по 23.06.2018 року відповідач також знаходився за контрактом на роботі за кордоном. Тому твердження позивачки про його безпричинну відсутність в будинку є безпідставними. Даний будинок був придбаний ним, він зареєстрований та проживав постійно за вищевказаною адресою з 25.09.2004 року. Повернувшись додому 24.06.2018 року, з`ясував, що там проживають інші особи, які змінили замки та орендують будинок, за фактом перешкоджання йому проживати за адресою проживання звертався до поліції. Крім того, ним було виявлено крадіжку його власних речей, у зв`язку з цим він звертався до органів поліції. Про факт його проживання за вказаною адресою можуть повідомити сусіди. У 2017 році ним було сплачено комунальні платежі по користуванню водою за рік. Також відповідач зазначає, що звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_3 про визнання недійсним договорів дарування садового будинку з надвірними спорудами та земельної ділянки та визнання зазначених договорів договорами купівлі-продажу садового будинку з надвірними спорудами та земельної ділянки та визнання садового будинку з надвірними спорудами та земельної ділянки розташованих за адресою: АДРЕСА_1 та визнання будинку спільною сумісною власністю подружжя (а.с. 40-57).

Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України - неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши надані сторонами письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

ОСОБА_1 (змінено прізвище на підставі свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 ) на підставі договору дарування 06.09.2004 року прийняла в дар від ОСОБА_4 садовий будинок з надвірними спорудами та земельну ділянку площею 0,060 га, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується договором дарування укладеним 06.09.2004 року, зареєстрованого в реєстрі за № 4123 (а.с. 4-5).

22 червня 2018 року заочним рішенням Біляївського районного суду Одеської області шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було розірвано (а.с. 6).

З 23.09.2004 року зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 (а.с. 8).

Згідно довідки Біляївської міської ради № 2530 від 24.07.2018 р. ОСОБА_3 та ОСОБА_2 зареєстровані за адресою - АДРЕСА_1 (а.с. 11).

Відповідно акту від 20.07.2018 року про не проживання ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_1 , підписаного та складеного депутатом Біляївської міської ради, та відповідно актту від 19.07.2018 року складеного та підписаного ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , з вересня 2017 року відповідач за адресою реєстрації не проживає, особистих речей чи спального місця в будинку не має, (а.с. 12, 13).

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 19.08.2020 року, яке залишено без змін постановою Одеського апеляційного суду від 11.11.2021 року було відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , ОСОБА_3 про визнання недійсним договорів дарування садового будинку з надвірними спорудами та земельної ділянки та визнання дійсними договорів купівлі-продажу садового будинку з надвірними спорудами та земельної ділянки, визнання садового будинку з надвірними спорудами та земельної ділянки розташованих за адресою: АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя (а.с. 85-92).

Відповідно до вимог ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 316, ч. 1 ст. 317, ч. 1 ст. 319 ЦК України право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, яке він здійснює на власний розсуд.

При цьому згідно до ст. 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном.

Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від відповідача, який не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час (Правова позиція ВСУ у справі № 6-709цс16).

Відповідно до ст. 71 ЖК України, суд може визнати особу такою, що втратила право користування житловим приміщенням, якщо доведено, що вона не користується цим приміщенням більше шести місяців без поважних причин. Статтею 72 ЖК України передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, провадиться в судовому порядку.

Пунктами 33, 34 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07.02.2014 року передбачено, що відповідно до положень ст. 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень прав, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

При цьому усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства, а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення, про позбавлення права користування жилим приміщенням, про визнання особи безвісно відсутньою, про оголошення фізичної особи померлою.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації проживання здійснюється протягом 7 днів на підставі заяви особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про її право користування житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 386 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають права власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Згідно ст. ст.12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Суд не приймає до уваги квитанцію від 22.07.2017 року про сплату ОСОБА_2 комунального платежу, як на підтвердження його проживання за вказаною адресою, оскільки позивач звернувшись до суду з позовом, надала акти згідно яких, відповідач не проживає за вказаною адресою з вересня 2017 року, таким чином в силу ст. 81 ЦПК України це не є доказом на користь заперечень відповідача (а.с. 68). З цих же підстав, суд не приймає до уваги твердження відповідача про перебування його у в`язниці, оскільки згідно копії свідоцтва про звільнення, його було депортовано 16.03.2017 року (а.с. 74). Клопотання про виклик свідків від відповідача до суду не надходило.

Враховуючи викладене, суд вважає позовні вимоги про визнання особи такою, що втратила право користування житлом обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню, оскільки факт не проживання відповідача в будинку доведено належними і допустимими доказами.

При цьому, суд зазначає, що вимога про знаття відповідача з реєстрації є передчасною, оскільки суду не надано доказів звернення позивачки з такою вимогою до відповідного органу, та подальшою відмовою їй у таких діях.

Згідно з частинами першою та другою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов задоволено, судові витрати покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 10, 76, 178, 223, 247,259, 264-265, 268, 273, 280-284 ЦПК України, ч. 16, 319, 321, 391, 396 ЦК України, ст. 71, 72 ЖК України, ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні,-

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_3 (місце реєстрації АДРЕСА_1 ; місце проживання АДРЕСА_2 ІПН НОМЕР_2 ) до ОСОБА_2 (місце реєстрації АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_3 ), про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зобов`язання відповідний орган зняти з реєстрації відповідача - задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування будинком за адресою: АДРЕСА_1 .

В решті позову відмовити.

Роз`яснити позивачу, що судове рішення, яке набрало законної сили є підставою для зняття особи з реєстрації відповідно до діючого законодавства

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 сплачений судовий збір у сумі 704,80 грн.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду на протязі 30 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до суду першої інстанції.

Суддя Буран В.М.