Справа №463/7848/22
Провадження №2/463/1691/22
УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

07 листопада 2022 року м. Львів

Суддя Личаківського районного суду м. Львова Яворський С. Й., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) про стягнення заборгованості із заробітної плати, компенсацію за затримку виплати заробітної плати, моральну шкоду та зобов`язання до вчинення дій, -

встановив:

Позивач ОСОБА_1 через адвоката Думича А.М. звернулася до суду з позовом майнового та немайнового характеру про стягнення заборгованості із заробітної плати, компенсацію за затримку виплати заробітної плати, моральну шкоду та зобов`язання до вчинення дій.

Згідно прохальної частини поданої позовної заяви просить суд:

-Стягнути із Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість із заробітної плати за період із травня 2018 року по жовтень 2022 року у розмірі 275344,00 грн.;

-Стягнути Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 10 000, 00 грн.;

-Зобов`язати Фізичну особу-підприємця ОСОБА_2 нарахувати та сплатити на користь ОСОБА_1 компенсацію за затримку виплати заробітної плати (втрати частини доходу у зв`язку з порушенням строків їх виплати) із травня 2018 року по жовтень 2022 року (включно) у порядку та розмірі, встановленому Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року N159;

-Зобов`язати Фізичну особу-підприємця ОСОБА_2 нарахувати на суму заробітної плати за період із травня 2018 року по жовтень 2022 року (включно) єдиний соціальний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та сплатити цю суму єдиного соціального внеску на відповідний рахунок органу доходів і зборів за місцем обліку;

-Зобов`язати Фізичну особу-підприємця ОСОБА_2 подати відповідну податкову звітність у зв`язку з донарахуванням єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування;

-Судові витрати покласти на Відповідача;

Оглянувши матеріали позовної заяви, вважаю, що таку слід залишити без руху з наступних підстав.

Відповідно до ч.4 ст.177 ЦПК України, до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Згідно з вимогами статті 4 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року, судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. За подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою, ставка судового збору становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (992,40 грн.). За подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, ставка судового збору становить 1% ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (992,40 грн.) та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (12 405,00 грн.).

Відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.176 ЦПК України, ціна позову визначається у позовах про стягнення грошових коштів - сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Частиною ч.2 ст.6 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що у разі якщо судовий збір сплачується за подання позовної заяви до суду в розмірі, визначеному з урахуванням ціни позову, а встановлена при цьому позивачем ціна позову не відповідає дійсній вартості спірного майна або якщо на день подання позову неможливо встановити точну його ціну, розмір судового збору попередньо визначає суд з подальшою сплатою недоплаченої суми або з поверненням суми переплати судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом у процесі розгляду справи.

Частиною ч.3 ст.6 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

З матеріалів позовної заяви вбачається, що позивачем заявлено три вимоги майнового характеру (стягнення заборгованості по заробітній платі, суми моральної шкоди та компенсації за затримку у виплаті заробітної плати) та дві вимоги немайнового характеру (зобов`язати відповідача нарахувати єдиний соціальний внесок та подати відповідну податкову звітність), однак судовий збір за такі не сплачено у розмірі встановленому чиним законодавством. Як на підставу звільнення від сплати судового збору покликається на положення п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», згідно яких від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Аналіз положень п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» та заявлених позивачем у прохальній частині поданої позовної заяви вимог свідчить про те, що передбачена п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» пільга по сплаті судового збору поширюється лише на заявлену позивачем вимогу майнового характеру у вигляді стягнення заборгованості із заробітної плати за період із травня 2018 року по жовтень 2022 року у розмірі 275344,00 грн. Оскільки передбачена п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» пільга по сплаті судового збору стосується не усіх без виключення вимог, які випливають із трудових правовідносин, а лише вимог про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Зважаючи на це позивачу слід сплати судовий збір у розмірі 1984,80 грн. (992,40 грн. +992,40 грн.) за дві вимоги немайнового характеру, а також судовий збір за дві вимоги майнового характеру (стягнення моральної шкоди та компенсації за затримку виплати заробітної плати).

Щодо виконання судом вимог ч.2 ст.185 ЦПК України, згідно якої якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити), то суд вважає за необхідне зазначити про наступне.

На момент постановлення ухвали про залишення позовної заяви без руху суд позбавлений можливості зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити позивачу за вимоги майнового характеру, оскільки такий визначається від загальної ціни позову, яку на даний час визначити неможливо. Оскільки як вбачається з матеріалів позовної заяви в порушення вимог п.4 ч.3 ст.175 ЦПК України, в такій при зазначенні змісту позовної вимоги про зобов`язання нарахувати та сплатити на користь ОСОБА_1 компенсацію за затримку виплати заробітної плати (втрати частини доходу у зв`язку з порушенням строків їх виплати) із травня 2018 року по жовтень 2022 року (включно), позивачем не зазначено конкретного розміру компенсації за затримку виплати заробітної плати позивачу, який підлягає до нарахування та виплати відповідачем на користь позивача.

А тому позивачу необхідно на виконання вимог ухвали про залишення позовної заяви без руху зазначати конкретний розмір компенсації за затримку виплати заробітної плати, який підлягає стягненню із відповідача.

В подальшому з урахуванням зазначеної загальної суми моральної шкоди та суми компенсації за затримку виплати заробітної плати (загальна сума позову) сплати судовий збір за вказані вимоги майнового характеру у розмірі 1% ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (992,40 грн.) та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (12 405,00 грн.).

Щодо належності вимоги про стягнення моральної шкоди до вимог майнового характеру суддя зазначає про наступне.

За змістом частини третьої статті 23 ЦК України позовна вимога про відшкодування моральної шкоди стає майновою вимогою, якщо вона визначена у грошовому або іншому майновому вимірі, правовим наслідком відшкодування якої є грошове або інше майнове стягнення на користь позивача (стягнення грошових коштів, витребування майна, визнання права на майно тощо). Таким чином, вимога про відшкодування моральної шкоди у спорі щодо поновлення трудових прав, визначена у грошовому вимірі, стає майновою вимогою, отже, судовий збір за таку вимогу підлягає стягненню як за вимогу майнового характер. Вказаний висновок висловлено КЦС ВС в постанові від 07 лютого 2022 року у справі № 523/4124/21 (провадження № 61-15068св21).

Крім того, про належить вимоги про відшкодування моральної шкоди до вимог майнового характеру у випадку, коли відшкодування моральної шкоди визначено сумою грошових коштів, зазначав КЦС ВС в постанові від 28 листопада 2018 року у справі № 761/11472/15-ц (провадження № 61-23674св18).

Щодо необхідності сплати судового збору за вимогу про стягнення компенсації за затримку виплати заробітної плати (ст.117 КЗпП України).

У постанові від 30 січня 2019 року у справі №910/4518/16 (провадження №12-301гс18) Велика Палата Верховного Суду, погодившись з висновком Верховного суду України від 30 листопада 2016 року у справі №226/168/15-ц (провадження №6-1121цс16), ще раз підтвердив відмінність вимог про стягнення заробітної плати та вимог про стягнення з роботодавця відшкодування, виходячи із середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Зокрема, зазначено проте, що стягнення з роботодавця (власника або уповноваженого ним органу підприємства, установи, організації) середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, за весь час затримки по день фактичного розрахунку) за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, який нараховується у розмірі середнього заробітку і спрямований на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій). З наведених норм чинного законодавства вбачається, що середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою, а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою (зокрема, компенсацією працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати) у розумінні статті 2 Закону України «Про оплату праці», тобто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати. З огляду на викладене пільга щодо сплати судового збору, передбачена пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», згідно з якою від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі, не поширюється на вимоги позивачів про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні під час розгляду таких справ в усіх судових інстанціях. (п.п.29,34-35)

Аналіз правової природи заявленої позивачем вимоги про стягнення компенсації за затримку виплати заробітної плати з урахуванням зазначених у позовній заяві обставин справи свідчить про те, що така фактично стосується стягнення з роботодавця середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (ст.ст.116,117 КЗпП України), а відтак з урахуванням вищенаведеної позиції ВП Верховного Суду не є класичною вимогою про стягнення заробітної плати.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

Зважаючи на вищенаведене, зазначена позовна заява підлягає залишенню без руху, оскільки така подана з порушенням вимог ст.177 ЦПК України, з встановленням позивачу 10-денного строку на усунення недоліків, шляхом скерування на адресу суду заяви про усунення недоліків, до якої слід долучити: оригінал (-ли) платіжного документа про сплату судового збору на загальну суму 1984,80 грн. (992,40 грн. +992,40 грн.) за дві вимоги немайнового характеру (зобов`язати відповідача нарахувати єдиний соціальний внесок та подати відповідну податкову звітність); необхідно конкретизувати зміст заявленої позовної вимоги про зобов`язання нарахувати та сплатити на користь ОСОБА_1 компенсацію за затримку виплати заробітної плати шляхом вказівки конкретного розміру компенсації за затримку виплати заробітної плати позивачу, який підлягає до нарахування та виплати відповідачем на користь позивача. В подальшому з урахуванням зазначеної загальної суми моральної шкоди та суми компенсації за затримку виплати заробітної плати (загальна сума позову) сплати судовий збір за вказані вимоги майнового характеру у розмірі 1% ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (992,40 грн.) та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (12 405,00 грн.) та представити суду оригінал (-ли) платіжного документа про сплату судового збору за вимоги майнового характеру.

Керуючись ст. 185 ЦПК України, суддя, -

постановив:

Позовну заяву ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) про стягнення заборгованості із заробітної плати, компенсацію за затримку виплати заробітної плати, моральну шкоду та зобов`язання до вчинення дій залишити без руху, надавши позивачу строк у 10 (десять) днів з дня вручення ухвали, для усунення недоліків, які зазначені в мотивувальній частині ухвали.

Роз`яснити позивачеві, що у випадку неусунення ним недоліків позовної заяви, яку залишено без руху у строк, встановлений судом, заява вважатиметься неподаною та буде повернута позивачеві на підставі ч.3 ст.185 ЦПК України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: С.Й. Яворський