Справа № 564/2702/21
Костопільський районний суд Рівненської області в складі:
головуючого судді Олійник П. В.
з участю секретаря Зберун К. Ф.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Костопіль цивільну справу за позовом Акціонерного товариства "Кредобанк" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості
Акціонерне товариство "Кредобанк" звернулись в суд з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в якому просять суд, стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором в розмірі 539 085, 62 грн., стягнути солідарно з відповідачів витрати по сплаті судового збору у сумі 8086,28 грн. та стягнути з відповідачів солідарно витрати на професійну правову допомогу в розмірі 59 308,56 грн.
В обґрунтування вимог посилається на те, що 29 жовтня 2019 року між АТ Кредобанк та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № CL230875, відповідно до умов якого банк видав останньому кредит у розмір 500 000 грн. на строк 60 місяців терміном до 28.10.2024 року. За користування кредиту позичальник зобов`язався сплачувати банку проценти в розмірі 35 % річних.
Позичальник своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконує. Згідно розрахунку заборгованості по Кредитному договору № № CL230875 від 29.10.2019 року станом на 10.06.2021 року заборгованість ОСОБА_1 перед АТ Кредобанк становить 593085,62 грн.
Щодо солідарного відповідача, позивач вказує, що 28.10. 2019 року між ПАТ Кредобанк та ОСОБА_1 було підписано Анкету-заяву № CL230875 фізичної особи на отримання кредиту, в якій зазначено інформацію про фактичні сімейні відносини та про факт спільного проживання однією сім`єю. У Анкеті - заяві зазначено, що шляхом підписання цієї заяви позичальник підтверджує своїм підписом, що суму отриманого ним кредиту просить вважати дрібним побутовим правочином та є таким, що не потребує згоди другого із подружжя.
Судова практика дозволяє залучати у спорах, в яких позичальником виступає фізична особа, яка на момент укладення кредитного договору перебувала у шлюбі - солідарним відповідачем іншого подружжя, навіть у випадку відсутності окремого договору поруки. Така позиція висловлена Верховним Судом у справі № 205/5882/18 від 07.10.2020 року.
На підставі аргументів, наведених у вказаному судовому рішенні, вбачає можливість застосувати до даного спору солідарним відповідачем іншого подружжя: дружину ОСОБА_1 - ОСОБА_2 . На підставі викладеного представник позивача просив задовольнити позовну заяву.
В судове засідання представник позивача не з`явився. Звернувся до суду з заявою про розгляд справи у його відсутності, позов підтримує, не заперечує проти винесення заочного рішення у справі.
Відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 судове засідання не з`явилися , про час та місце розгляду справи повідомлялися у встановленому законом порядку, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення (судової повістки).
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, всебічно, об`єктивно та неупереджено дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного висновку.
Судом встановлено, 29 жовтня 2019 року між АТ Кредобанк та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № CL230875.
Відповідно до п. 1.1 кредитного договору, банк зобов`язується надати у власність позичальникові грошові кошти на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності та цільового характеру використання, а позичальник зобов`язується використати кредит на цілі, вказані в цьому кредитному договорі, повернути кредит, сплатити проценти та інші платежі в строк та на умовах, визначених цим кредитним договором. Кредит видається виключно на цілі, зазначені в кредитному договорі.
Відповідно до п.п. 2.1, 2 кредитного договору, банк видає позичальнику кредит у розмірі 500 000 грн. до 28.10. 2024 року на наступні цілі: на поточні потреби позичальника.
Відповідно до п. 4.1 кредитного договору, за користування кредитом позичальник сплачує банку відсотки, за процентною ставкою 35 % річних.
ОСОБА_1 підтвердив факт ознайомлення з договором про надання банківських послуг та погодився з його умовами, що підтверджено підписом останнього.
Виписка по рахунку за період з 291.10.2019 по 10.06.2021 року підтверджує, що ОСОБА_1 користувався кредитними коштами.
З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що в зв`язку з порушенням взятих на себе зобов`язань, у ОСОБА_1 виникла заборгованість станом на 10.06.2021 року в розмірі 593085,62 грн., що складається з наступного: 486 688,28 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 106 397,24 грн. - заборгованість за відсотками. Зазначений розрахунок заборгованості, відповідачами не спростовано.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Відповідно до статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за його використання.
Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно із ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом.
Статтею 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Крім того, ч. 2 ст. 1050 ЦК України встановлено, що у разі якщо за договором позичальник зобов`язувався повернути позику частинами, то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів.
Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Враховуючи вищенаведене, позивачем доведений факт отримання відповідачем ОСОБА_1 вищезазначеного кредиту.
Щодо заявлених позовних вимог АТ Кредобанк до відповідача ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором № CL-230875 від 29.10.2019 року, то суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення таких, зважаючи на наступне.
Як вказує представник позивача в обґрунтування позовних вимог, 28.10.2019 між АТ Кредобанк та ОСОБА_1 було підписано Анкету-заяву № CL-230875 фізичної особи на отримання готівкового кредиту, в якій зазначено інформацію про фактичні сімейні відносини та про факт спільного проживання однією сім`єю з ОСОБА_2 .. Крім того, представник позивача посилається на те, що в Анкеті-заяві № CL-230875 від 28.10.2019 року зазначено, що позичальник ОСОБА_1 своїм підписом підтвердив, що сума отриманого кредиту просить вважати дрібним побутовим правочином, та таким, що не потребує згоди другого із подружжя. На підставі викладеного, посилаючись на ч. 3 ст. 61, ч. 4 ст. 65 СК України, позивач вважає за можливе застосувати до даного спору солідарним відповідачем іншого з подружжя: дружини ОСОБА_1 - ОСОБА_2 .
Відповідно до вимог ч. 1-3 ст. 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.
Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.
Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Правовий аналіз частини четвертої статті 65 СК України дає підстави для висновку, що той з подружжя, хто не брав безпосередньо участі в укладенні договору, стає зобов`язаною стороною (боржником), за наявності двох умов: 1) договір укладено другим із подружжя в інтересах сім`ї; 2) майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Тільки поєднання вказаних умов дозволяє кваліфікувати другого з подружжя як зобов`язану особу (боржника). Тобто, на рівні закону закріплено об`єктивний підхід, оскільки він не пов`язує виникнення обов`язку другого з подружжя з фактом надання ним згоди на вчинення правочину. Навіть якщо другий з подружжя не знав про укладення договору він вважатиметься зобов`язаною особою, якщо об`єктивно цей договір було укладено в інтересах сім`ї та одержане майно було використано в інтересах сім`ї. Такий підхід в першу чергу спрямований на забезпечення інтересів кредиторів.
За таких обставин суди повинні досліджувати, чи отримані грошові кошти були витрачені в інтересах сім`ї, чи підтверджено це відповідними доказами, а також з`ясовувати, чи надавав інший ж подружжя у письмовій формі згоду на укладення договору позики.
Відповідно до кредитного договору № CL-230875 № від 29.10.2019 року мета отримання кредиту - поточні потреби позичальника та погашення (рефінансування) кредитної заборгованості. При цьому, належних і допустимих доказів того, що кредитний договір укладено в інтересах сім`ї, а також того, що отримані позичальником грошові кошти були витрачені саме в інтересах сім`ї, суду не надано.
Судом встановлено, що договору поруки ОСОБА_2 не підписувала, в Анкеті-заяві жодних підписів про не заперечення проти отримання її чоловіком кредиту не ставила, доказів того, що договір було укладено в інтересах сім`ї матеріали справи не містять, будь-яких інших документальних доказів того, що ОСОБА_2 погодилася взяти на себе солідарне зобов`язання перед АТ Кредобанк позивачем не надано, а тому підстави для задоволення позову АТ Кредобанк у частині позовних вимог про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором з відповідачки ОСОБА_2 , відсутні. Отже в задоволенні позовних вимог АТ Кредобанк до ОСОБА_2 необхідно відмовити.
Таким чином, суд дійшов висновку що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь АТ Кредобанк заборгованості за кредитним договором в розмірі 593 085,62 грн. підлягають задоволенню.
Що стосується вимог про стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 59 308,56 грн., суд зазначає наступне.
Відповідно до частини першої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Згідно з частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).
Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, або розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Отже, якщо стороною не буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме не надано: договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для стягнення таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.
Оскільки матеріали справи не містять доказів: акта приймання-передачі наданих послуг адвоката, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, а лише копію ордеру, копію договору про надання правової допомоги та копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, то правові підстави для стягнення витрат на професійну правничу допомогу відсутні.
Таким чином, у задоволенні вимог позивача про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 59 308,56 грн необхідно відмовити.
Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Тому, з відповідача, відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, необхідно стягнути на користь позивача документально підтверджені судові витрати в сумі 8086,28 грн.
На підставі викладеного, керуючись т.ст. 526, 530, 536, 610, 1054, 1056 ЦК України, ст.ст. 10, 60, 88, 212, 214-215, 224-226
ЦПК України, суд
Позовну заяву Акціонерного товариства "Кредобанк" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості - задоволити частково.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте Костопільським районний судом за письмовою заявою відповідача, шляхом подачі заяви про перегляд заочного рішення протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущенного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Рівненського апеляційного суду через Костопільський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Позивач: Акціонерне товариство "Кредобанк", 79026, м. Львів, вул. Сахарова, буд.28.

Відповідач 1: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 .

Відповідач 2: ОСОБА_2 , АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення виготовлено 30 травня 2022 року.

СуддяП. В. Олійник