Ухвала

09 листопада 2022 року

м. Київ

справа № 759/3508/14-ц

провадження № 61-18814св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Бурлакова С. Ю. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю., Коротуна В. М.,

Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Будівельно-інвестиційна компанія «Інтербудінвест»,

треті особи: Комунальне підприємство «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна», Комунальне підприємство «Житло-Сервіс» Головного управління житлового забезпечення, реєстраційна служба Головного управління юстиції у м. Києві,

особа, що подала апеляційну скаргу,- Товариство з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-будівельна фірма «АВМ»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження заяву Товариства

з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-будівельна фірма «АВМ» про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельно-інвестиційна компанія «Інтербудінвест», треті особи: Комунальне підприємство «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності

на об`єкти нерухомого майна», Комунальне підприємство «Житло-Сервіс» Головного управління житлового забезпечення, реєстраційна служба Головного управління юстиції у м. Києві, про визнання майнових прав на частку в об`єкті незавершеного будівництва,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельно-інвестиційна компанія «Інтербудінвест» (далі - ТОВ «БІК «Інтербудінвест», повірений), треті особи: Комунальне підприємство «Київське міське бюро технічної інвентаризації

та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна» (далі - КП «КМБТІ»), Комунальне підприємство «Житло-Сервіс» Головного управління житлового забезпечення (далі - КП «Житло-Сервіс»), реєстраційна служба Головного управління юстиції у м. Києві, про визнання майнових прав на частку в об`єкті незавершеного будівництва.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 15 квітня 2014 року позов задоволено. Визнано за ОСОБА_1 майнові права на частку

в об`єкті інвестування - у будівлі за адресою:

АДРЕСА_1 , з такими характеристиками: поверх - 14; кількість кімнат - 2; загальна площа - 79,55 кв. м; житлова площа - 37,66 кв. м. Визнано

за ОСОБА_1 право власності на частку в об`єкті незавершеного будівництва, що складається з матеріалів, які були використані в процесі будівництва об`єкта нерухомості.

Постановою Київського апеляційного суду від 23 листопада 2020 року рішення суду першої інстанції скасовано і прийнято нову постанову про відмову

в задоволенні позову. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У грудні 2020 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу,

у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив постанову апеляційного суду скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції залишив поза увагою те, що майнові права, як і будь-які рухомі, нерухомі речі, гроші, цінні папери, є об`єктами цивільного обороту. Крім того, поновлення судом процесуального строку на оскарження рішення без наведення причини

та скасування цього рішення є порушенням Європейської конвенції з прав людини.

У березні 2021 року ТОВ «ІБФ «АВМ» подало до Верховного Суду відзив

на касаційну скаргу, у якому просило залишити її без задоволення,

а оскаржувану постанову - без змін. Зазначало, що державній реєстрації підлягає право власності на ті об`єкти нерухомого майна, будівництво яких закінчено та які прийняті в експлуатацію.

Ухвалою Верховного Суду від 10 лютого 2021 року відкрито касаційне провадження у справі № 759/3508/14-ц, витребувано її з Святошинського районного суду м. Києва та зупинено дію постанови Київського апеляційного суду від 23 листопада 2020 року.

Постановою Верховного Суду від 22 вересня 2021 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, постанову Київського апеляційного суду від 23 листопада 2020 року - без змін.

У серпні 2022 року до Верховного Суду надійшла заява ТОВ «ІБФ «АВМ», у якій заявник просить винести додаткове рішення у справі № 759/3508/14-ц

та вирішити питання щодо розподілу понесених судових витрат.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Заява про ухвалення додаткового рішення мотивована тим, що, приймаючи постанову про залишення касаційної скарги ОСОБА_1 без задоволення, суд касаційної інстанції не вирішив питання про стягнення судових витрат

на професійну правничу допомогу при розгляді справи Верховним Судом

у розмірі 25 000,00 грн, оскільки, подаючи відзив на касаційну скаргу, ТОВ «ІБФ «АВМ» надало суду попередній розрахунок судових витрат, які остання може понести у зв`язку з розглядом справи у суді касаційної інстанції.

Згідно з висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 14 лютого

2019 року у справі № 916/24/18, учасник справи має подати попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він поніс і які очікує понести

у зв`язку з розглядом справи, до суду тієї інстанції, в якій такі витрати були понесені.

У додатковій постанові Верховного Суду від 22 березня 2018 року у справі

№ 910/9111/17 зазначено, що відшкодування судових витрат, у тому числі

на професійну правничу допомогу, здійснюється за наявності відповідної заяви (клопотання) сторони, яку вона зробила до закінчення судових дебатів, а в суді касаційної інстанції - до прийняття постанови у справі.

У постанові Верховного Суду від 14 січня 2019 року у справі № 927/26/18 зроблено висновок про те, що відшкодування судових витрат, у тому числі

на професійну правничу допомогу, здійснюється у разі наявності відповідної заяви сторони, яку вона зробила до закінчення судових дебатів, якщо справа розглядається з повідомленням учасників справи з проведенням дебатів,

а відповідні докази надані цією стороною або до закінчення судових дебатів або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. Водночас перевірка цих доказів та надання їм оцінки здійснюється судом у разі дотримання цього порядку, оскільки за інших обставин розподіл судових витрат, пов`язаних

із розглядом справи, не може бути здійснений.

У постанові Верховного Суду від 15 вересня 2021 року у справі № 161/7163/20 (провадження № 61-4004св21) зазначено, що для відшкодування витрат

на професійну правову допомогу учасник справи зобов`язаний надати суду докази понесення таких витрат до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву та подала попередній розрахунок таких витрат.

Тобто для відшкодування понесених судових витрат учасник справи повинен подати попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він поніс чи яких очікує зазнати у зв`язку з розглядом справи, до суду тієї інстанції, в якій такі витрати були чи будуть понесені, а також заявити клопотання про компенсацію судових витрат до закінчення судових дебатів та надати докази щодо розміру понесених витрат у строк, визначений частиною восьмою статті 141 ЦПК України.

Велика Палата Верховного Суду, приймаючи додаткову постанову від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19), залишила без розгляду заяву відповідачки про стягнення понесених нею витрат на професійну правничу допомогу з огляду на пропуск нею строку для подання доказів понесених витрат. При цьому Велика Палата Верховного Суду зазначила,

що у своєму клопотанні відповідачка не просила поновити пропущений процесуальний строк та не вказала про поважність причин його пропуску,

що є підставою для застосування частини восьмої статті 141 ЦПК України (пункт 53, 57 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення (стаття 126, частина перша статті 127 ЦПК України).

ТОВ «ІБФ «АВМ» у відзиві на касаційну скаргу хоч і навело попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, проте докази на підтвердження понесення ним витрат на професійну правничу допомогу подало до суду касаційної інстанції лише у серпні 2022 року (майже через рік після прийняття постанови судом касаційної інстанції).

Отже, із заявою про ухвалення додаткового рішення ТОВ «ІБФ «АВМ» звернулося до суду після закінчення п`ятиденного строку, передбаченого частиною восьмою статті 141 ЦПК України, та без клопотання про поновлення такого строку.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що заяву ТОВ «ІБФ «АВМ» про ухвалення додаткового рішення про розподіл витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку з розглядом цієї справи судом касаційної інстанції слід залишити без розгляду.

Керуючись статтями 126, 141, 270 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-будівельна фірма «АВМ» про ухвалення додаткового рішення залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:М. Є. Червинська С. Ю. Бурлаков А. Ю. Зайцев
В. М. Коротун В. І. Крат