РІШЕННЯ

іменем України

26 травня 2022 рокуСправа №451/173/22
Провадження № 2/451/262/22

Радехівський районний суд Львівської області

у складі головуючого-судді Семенишин О.З.

секретаря судового засідання Табен Л.В.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні у м.Радехові в залі суду цивільну справу №451/173/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання права власності у порядку спадкування,-

в с т а н о в и в:

14 лютого 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання права власності у порядку спадкування.

В позовній заяві зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 , що підтверджується Свідоцтвом про смерть, серії НОМЕР_1 від 27.01.2015.

Після смерті матері відкрилася спадщина, яка складається, зокрема, із земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,61 га, яка розташована на території Нововитківської сільської ради, право на яку було набуто матір`ю на підставі рішення Радехівського районного суду Львівської області №2-597/11. Розпорядженням голови Радехівської районної державної адміністрації від 24 квітня 2012 року ОСОБА_4 було надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) з видачею Державного акту на право власності на землю взамін сертифікату із земель резервного фонду Нововитківської сільської ради.

ОСОБА_1 до дня смерті матері - ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживав разом з нею в АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою №2, виданою старостою села Новий Витків Радехівської міської ради Львівської області.

Маючи намір оформити свої права на спадкове майно після смерті ОСОБА_4 позивач звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Однак нотаріусом йому було відмовлено, оскільки в позивача не було належних документів.

Просить суд ухвалити рішення, яким визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку загальною площею 1,61 га, яка виділена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва і розташована на території Нововитківської сільської ради, в порядку спадкування, після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.3-5).

17 травня 2022 року представник позивача подав до суду клопотання про збільшення позовних вимог. На розгляді Радехівського районного суду Львівської області знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання за ним права власності на земельну ділянку площею 1,61 га, яка виділена для ведення товарного-сільськогосподарського виробництва і розташована на території Нововитківської сільської ради в порядку спадкування, після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . У ході розгляду позову встановлено, що рішенням Радехівського районного суду Львівської області №2-597/11 від 27.12.2011 року встановлено факт, що ОСОБА_4 прийняла спадщину після смерті матері ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Визнано за ОСОБА_4 право власності на земельну ділянку для ведення товарного-сільськогосподарського виробництва площею 1,61 га, яка розташована на території Нововитківської сільської ради Радехівського району після смерті її матері ОСОБА_5 . ОСОБА_4 розпочала приватизацію даної земельної ділянки, але не завершила у зв`язку з тим, що померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відтак, просить суд визнати за позивачем ОСОБА_1 право на завершення приватизації земельної ділянки площею 1,61 га, яка розташована на території Нововитківської сільської ради згідно Сертифіката на право приватної власності на землю, серії ЛВ №13-137808 та одержання документів спадкоємця, що посвідчують право власності на земельну ділянку і приватизації розпочату ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.55-55 зворот).

У підготовче судове засідання позивач не з`явився, проте представник позивача подав до суду клопотання про розгляд справи без участі позивача та його представника. Позовні вимоги просить задовольнити та оплату судового збору залишити за позивачем (а.с.58).

Відповідач ОСОБА_2 в підготовче засідання не з`явився, проте подав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги визнає (а.с.59).

Відповідач ОСОБА_3 також в підготовче засідання не з`явилася, проте подала до суду заяву про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги визнає (а.с.61,65).

У відповідності до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Згідно ч.4 ст.200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому ст.ст.206-207 ЦПК України.

За правилами ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань.

Відповідно до вимог ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до положень ст.ст.13,19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

На підставі ст.ст.12,81,82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд встановив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 , що підтверджується копією Свідоцтва про смерть, серії НОМЕР_1 від 27.01.2015, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Радехівського районного управління юстиції у Львівській області (а.с.24).

Родинні відносини позивача та відповідачів зі спадкодавцем підтверджують такі документи:

- копія Свідоцтва про укладення шлюбу, серії НОМЕР_2 від 8 червня 1974 року, з якого видно, що 8 червня 1974 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 зареєстровано шлюб; прізвище дружин після реєстрації шлюбу « ОСОБА_7 » (а.с.16, 17-18);

- копія Свідоцтва про народження ОСОБА_8 , серії НОМЕР_3 від 23 листопада 1991 року (а.с.13);

- копія Свідоцтва про шлюб, серії НОМЕР_4 від 01 серпня 2005 року, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Кременецького районного управління юстиції Тернопільської області, з якого видно, що 01 серпня 2005 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_8 зареєстровано шлюбу; прізвище дружин після реєстрації шлюбу « ОСОБА_10 » (а.с.12).

Рішенням Радехівського районного суду Львівської області від 27 грудня 2011 року по справі №2-597/11 встановлено факт, що ОСОБА_4 прийняла спадщину після смерті матері ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також визнано за ОСОБА_4 право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,61 га, яка розташована на території Нововитківської сільської ради Радехівського району після смерті її матері ОСОБА_5 (а.с.25-27).

З листа Нововитківської сільської ради Радехівського району Львівської області від 15 березня 2012 року №48 «Про погодження щодо виготовлення проекту землеустрою земельної ділянки», адресованого голові Радехівської районної державної адміністрації ОСОБА_11 , видно, що Нововитківська сільська рада не заперечує щодо виготовлення проекту землеустрою земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва гр. ОСОБА_4 згідно сертифіката на право приватної власності на землю, серії ЛВ №1137808 загальною площею 1, 61 га в урочищі «Бушків» і «Біля Ягуні» на території Нововитківської сільської ради (а.с.22).

Розпорядженням голови Радехівської районної державної адміністрації Львівської області №300 від 24 квітня 2012 року «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) ОСОБА_4 » надано дозвіл ОСОБА_4 на розробку проекту землеустрою щодо організації території земельної частки (паю) площею 1,61 га умовних кадастрових гектарів для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з видачею державного акту на право власності на землю взамін сертифікату із земель резервного фонду Нововитківської сільської ради (а.с.21).

Відповідно до даних, викладених у довідці №2 від 05.01.2022, виданій старостою села Новий Витків Радехівської міської ради Львівської області, встановлено, що ОСОБА_1 дійсно до дня смерті його матері ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживав разом з нею в АДРЕСА_1 (а.с.19,32).

З копії листа №67/01-16 від 09.02.2022, видно, що в.о. завідувача Радехівської державної нотаріальної контори Медведюк З.С. роз`яснила, позивачу у справі, що видати свідоцтво про право на спадщину на майно, що належить гр. ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , немає підстав, оскільки позивачем не надано жодного документа, що підтверджує наявність майна, право власності на яке було зареєстроване у встановленому законодавством порядку на ім`я спадкодавця.

Відповідно до ч. 1. ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

У відповідності до ч. 1 ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом).

Відповідно до положень ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

У відповідності до статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Прийнята спадщина визнається власністю спадкоємця з часу відкриття спадщини.

У відповідності до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, а до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Положення ст.ст.81,131 Земельного кодексу України визначають, що громадяни України набувають право власності на земельні ділянки, в тому числі на підставі спадкування.

За змістом частини 1 статті 121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства в розмірі не більше 2,0 гектара.

Згідно із ч.1 ст.122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Відповідно до статті 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (стаття 126 ЗК України).

За змістом ч.1 ст.4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" право власності на нерухоме майно підлягають державній реєстрації.

Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі статті 125 Земельного кодексу України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. Не підлягають задоволенню позовні вимоги спадкоємців про визнання права власності на земельну ділянку, щодо якої спадкодавцем розпочато, але не завершено процедуру приватизації (Лист спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013, № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування»).

На підставі абз. 2 п. 1 розділу X «Перехідні положення» ЗК України рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», є підставою для реєстрації права власності на земельні ділянки цих громадян або їх спадкоємців відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Державна реєстрація таких земельних ділянок здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Аналіз наведеної норми свідчить, що у разі, якщо видача державного акта про право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету КМУ від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку, а якщо приватизація земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України не завершена й право на її завершення.

Верховний Суд в Постанові від 21 березня 2018 року по справі № 623/633/17, провадження № 61-6243 св. 18 зазначив, що: «Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі статтею 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку.

На підставі абзацу 2 пункту 1 розділу X «Перехідні положення» ЗК України рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок» (втратив чинність на підставі Закону України від 14 вересня 2006 року № 139- V) є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку (пункт 1 розділу X доповнено абзац 2 згідно із Законом від 16 вересня 2008 року № 509-V1). Якщо видача державного акта про право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку.

Зазначений порядок встановлений законодавством у разі набуття права власності на земельні ділянки шляхом їх приватизації громадянами (частина третя статті 116 Земельного Кодексу України).»

Згідно п.7 розділу X «Перехідні положення» Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи, що одержали у власність, у тимчасове користування, в тому числі на умовах оренди, земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки.

У відповідності до ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Оскільки у даному випадку питання про право на спадщину не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з тим, що спадкодавець не встигла завершити приватизацію земельної ділянки, але за життя розпочала таку, тому це питання повинно бути вирішено у судовому порядку шляхом визнання за позивачем права на завершення приватизації вищевказаного спадкового майна.

Приймаючи до уваги вищенаведене, позиції з цього приводу, викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» та у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, суд приходить до висновку, що позовні вимоги сторони є законними та обґрунтованими і, відповідно такими, що підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст.12,13,81,141,206, 258-259,263-265 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_5 , в порядку спадкування за законом право на завершення приватизації земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,61 га, яка розташована на території Нововитківської сільської ради Червоноградського району Львівської області та одержання документів на ім`я ОСОБА_1 , що посвідчують право власності на земельну ділянку, приватизація якої розпочата ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий суддяСеменишин О. З.

Рішення суду виготовлене в нарадчій кімнаті 26 травня 2022 року.