Справа № 133/2029/22
Провадження № 22-ц/801/1990/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Пєтухова Н. О.
Доповідач:Матківська М. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2022 рокуСправа № 133/2029/22м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

Головуючого: Матківської М. В.

Суддів: Сала Т. Б., Сопруна В. В.

Секретар: Ковальчук О. А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 21 вересня 2022 року у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , за участю заінтересованої особи - ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису,

Рішення ухвалила суддя Пєтухова Н. О.

Рішення ухвалено о 13:48 год у м. Козятин Вінницької області

Дата складення повного тексту судового рішення невідома,

Встановив:

13 вересня 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою про видачу обмежувального припису, мотивуючи свої вимоги тим, що вона є матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з яким вона проживає в одному будинку по АДРЕСА_1 . Кілька років вона потерпає від психологічного та фізичного домашнього насильства з боку сина, яке не може терпіти. Це погрози різного характеру, у тому числі погрози застосування фізичного насильства, залякування, приниження, образи нецензурними словами, стусани, штовхання. Така поведінка сина негативно впливає на стан її здоров`я. Її син постійно вчиняє сварки для чого використовує будь-які незначні приводи, особливо коли перебуває в стані алкогольного сп`яніння.

З приводу безкінечних конфліктів вона неодноразово зверталася до відділу поліції, однак це не дало позитивного результату. ОСОБА_2 не змінює своєї поведінки, продовжує вчиняти сварки і переслідувати її.

Йому виносилися офіційні попередження про недопустимість вчинення домашнього насильства, а це свідчить про систематичність вчинення насильства в сім`ї.

Згідно протоколів про адміністративні правопорушення від 03 вересня 2022 року, від 05 вересня 2022 року, від 06 вересня 2022 року, від 07 вересня 2022 року Поплавський вчиняв адміністративне правопорушення, передбачене статтею 173-2 КУпАП, відносно ОСОБА_1 , а саме: домашнє насильство, яке виражалось в умисних діях психологічного характеру, які полягали у словесних образах нецензурною лайкою, чим завдав шкоди психічному здоров`ю. Дані протоколи були передані до суду для притягнення кривдника до адміністративної відповідальності.

Тому заявник вважає, що вона є особою, яка зазнала домашнього насильства, яке вчиняє по відношенню до неї її син ОСОБА_2 , на вжиті поліцією заходи він не зважає.

Заявник переконана, що вірогідність продовження та повторного вчинення насильства щодо неї, а також настання тяжких наслідків для її здоров`я є дуже високою, тому звернулася в суд із даною заявою, якою просила видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2 на строк 6 місяців, яким визначити наступні тимчасові обмеження його прав відносно ОСОБА_1 , а саме: заборонити ОСОБА_2 , наближатися на відстань менше 2-х метрів до місця проживання (перебування) постраждалої особи ОСОБА_1 ; заборонити особисто і через третіх осіб ОСОБА_2 розшукувати ОСОБА_1 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому ОСОБА_2 , переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборонити вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_1 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 21 вересня 2022 року заяву ОСОБА_1 , за участю заінтересованої особи - ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису, залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі заявник ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її заяву про видачу обмежувального припису.

Зазначила, що підставою для скасування рішення суду є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи та порушення норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи, на відміну від норм, закріплених в КУпАП та КК України, а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направлений на попередження вчинення насильства; не врахував, що домашнє насильство може проявлятися у формі фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства; не надав будь-якої оцінки ризикам відповідно до Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»; не надав оцінки тому, що під час вирішення питання щодо застосування такого заходу суд на підставі встановлених обставин та оцінки факторів небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства має оцінити пропорційність втручання у права і свободи особи, враховуючи, що ці заходи пов`язані із протиправною поведінкою такої особи.

Суд першої інстанції не вірно зазначив, що докази, надані заявником в обґрунтування заявлених вимог, не підтверджують факту домашнього насильства щодо заявника і не визначають ризиків продовження чи повторного вчинення фізичного, психологічного чи матеріального насильства та чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи, що є необхідною умовою для застосування судом спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, а свідчать лише про наявність тривалих неприязних конфліктних відносин між сторонами.

Суд залишив поза увагою, що лише у вересні цього року працівники поліції викликалися чотири рази з приводу вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КУпАП відносно своєї матері, що свідчить про повторювальність домашнього насильства та існування реальних ризиків продовження його у майбутньому.

Висновок суду першої інстанції не узгоджується із висновком, який зробив Верховний Суд у постанові від 05 вересня 2019 року у справі № 756/3859/19, щодо того, що обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи, а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функції і направлений на попередження вчинення насильства і забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях.

Також не погоджується із висновком суду про недоведеність домашнього насильства у зв`язку із ненаданням постанови про визнання ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КУпАП, оскільки він суперечить висновку Верховного Суду, викладеному у постанові від 12 травня 2021 року у справі № 522/19426/20-ц.

Заінтересована особа ОСОБА_2 відзив не надав.

В судове засідання учасники справи не з`явилися.

Представник заявника ОСОБА_1 - адвокат Сімчук І. А. надіслав клопотання, в якому вказав, що у зв`язку із неможливістю забезпечити участь заявника ОСОБА_1 та її представника в судовому засіданні, просить розглянути справу без їх участі за наявними в матеріалах справи доказами і задовольнити апеляційну скаргу.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення за таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису, суд першої інстанції виходив із відсутності правових підстав для видачі обмежувального припису, а саме із відсутності достатніх доказів на підтвердження підстав для видачі обмежувального припису, оскільки заявником не надано достатньо доказів на підтвердження домашнього насильства. При цьому суд зазначив, що надані заявником докази в обґрунтування заявлених вимог, не підтверджують факту домашнього насильства щодо заявника та на даний час не визначають ризиків продовження чи повторного вчинення фізичного, психологічного чи матеріального насильства та чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи, що є необхідною умовою для застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», а свідчать лише про наявність тривалих неприязних конфліктних відносин між сторонами.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою про видачу обмежувального припису, яку обґрунтувала тим, що кілька років вона потерпає від психологічного та фізичного домашнього насильства з боку сина ОСОБА_2 , у вигляді погроз різного характеру, у тому числі погрози застосування фізичного насильства, залякування, приниження, образи нецензурними словами, стусани, штовхання, особливо, коли перебуває у стані алкогольного сп`яніння, що негативно впливає на стан її здоров`я. Вона неодноразово зверталася до відділу поліції, але ОСОБА_2 не змінює своєї поведінки, продовжує вчиняти сварки і переслідувати її. Йому виносилися офіційні попередження про недопустимість вчинення домашнього насильства. На нього складалися протоколи про адміністративні правопорушення від 03 вересня 2022 року, від 05 вересня 2022 року, від 06 вересня 2022 року, від 07 вересня 2022 року про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 173-2 КУпАП, відносно неї - ОСОБА_1 , а саме: домашнє насильство, яке виражалось в умисних діях психологічного характеру, які полягали у словесних образах нецензурною лайкою, чим завдав шкоди її психічному здоров`ю. Протоколи були передані до суду для притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності. Вона вважає себе особою, яка зазнала домашнього насильства, яке вчиняє по відношенню до неї її син ОСОБА_2 , на вжиті поліцією заходи він не зважає.

За наслідками розгляду заяви ОСОБА_1 судом першої інстанції встановлено, що заявник ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_2 .

Із даних паспорта ОСОБА_1 вбачається, що вона зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 3).

Із даних паспорта ОСОБА_2 вбачається, що він зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 10).

Згідно довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб та землекористувачів, виданої Махнівською сільською радою Козятинського району Вінницької області 12 вересня 2022 року за № 1265, до складу сім`ї зареєстрованих за адресою: АДРЕСА_1 , входять: ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 (а. с. 9).

Із протокола про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 423472, складеного 03 вересня 2022 року Хмільницьким РВП ГУНП у Вінницькій області, вбачається, що 03 вересня 2022 року о 16 год 10 хв в АДРЕСА_1 ОСОБА_2 вчинив відносно своєї матері ОСОБА_1 домашнє насильство, а саме психологічно виражався нецензурною лайкою, кричав, що могло спричинити шкоду психологічному здоров`ю ОСОБА_1 , чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173 КУпАП (а. с. 5).

Із протокола про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 423969 складеного 05 вересня 2022 року Хмільницьким РВП ГУНП у Вінницькій області, вбачається, що 05 вересня 2022 року об 11 год 00 хв за місцем свого проживання, ОСОБА_2 вчинив відносно своєї матері ОСОБА_1 домашнє насильство, а саме виражався нецензурною лайкою, виганяв з будинку, чим завдав шкоди моральному та психологічному здоров`ю, чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173 КУпАП (а. с. 6).

Із протокола про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 423913, складеного 06 вересня 2022 року Хмільницьким РВП ГУНП у Вінницькій області, вбачається, що 06 вересня 2022 року о 14 год 30 хв ОСОБА_2 за місцем проживання вчиняв відносно своєї матері ОСОБА_1 насильство в сім`ї, а саме, умисні дії психологічного та фізичного характеру, що могло спричинити шкоду фізичному чи психологічному здоров`ю, чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173 КУпАП (а. с. 7).

Із протокола про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 189383, складеного 07 вересня 2022 року Хмільницьким РВП ГУНП у Вінницькій області, вбачається, що 05 вересня 2022 року о 15 год 10 хв в АДРЕСА_1 ОСОБА_2 вчинив домашнє насильство відносно своєї матері ОСОБА_1 психологічного характеру, що виражалось в нецензурній лайці, що могло завдати шкоди психологічному здоров`ю, чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173 КУпАП (а. с. 8).

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Згідно з пунктами 3, 14, 17 частини 1 статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь (п. 3);

психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи (п. 4);

фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру (п. 17).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

За змістом пункту 7 частини першої статті 1 зазначеного Закону обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Згідно з ч. 2 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місця частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Відповідно до ч. 3, 4 цієї статті рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців.

Оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи (п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Згідно із пунктом 3 частини 1 статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Згідно із частиною 1 статті 350-6 ЦПК України розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні.

З урахуванням змісту зазначених норм Закону, видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних обставин та наявності ризиків.

Суди під час вирішення заяви про видачу обмежувального припису мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження прав у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Обмежувальний припис використовується як ефективний спосіб захисту від вчинення дій з домашнього насильства, однією із характеристик якого є повторюваність.

Звертаючись до суду із заявою про видачу обмежувального припису ОСОБА_1 посилалася на те, що ОСОБА_2 вчиняє домашнє насильство у вигляді психологічного та фізичного насильства, з приводу чого вона неодноразово зверталася до правоохоронних органів, зокрема: 03 вересня 2022 року, 05 вересня 2022 року, 06 вересня 2022 року, 07 вересня 2022 року, якими було складено за цими датами відповідні протоколи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 .

Доказів того, що саме за такі дії ОСОБА_2 був притягнутий до адміністративної відповідальності або ж що ці протоколи були направлені до відповідного суду для розгляду по суті, заявником не надано, тобто не надано доказів винуватості ОСОБА_2 у вчиненні ним таких адміністративних правопорушень.

Наведеним спростовуються доводи апеляційної скарги заявника щодо не вірного висновку суду першої інстанції про недоведеність домашнього насильства, у зв`язку з тим, що нею не надані постанови суду про визнання ОСОБА_2 винним у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КУпАП, що, на її думку, суперечить висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 12 травня 2021 року у справі № 522/19426/20-ц.

При цьому судом апеляційної інстанції враховується висновок Верховного Суду у даній справі і з одночасним врахуванням і того, що при відсутності постанови суду про визнання заінтересованої особи винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КУпАП та відсутності факту притягнення цієї заінтересованої особи до відповідальності за вчинення домашнього насильства і не набуття ним статусу «кривдника», обов`язково мають бути встановлені інші об`єктивні обставини, якими підтверджуються доводи заявника.

По даній справі таких інших об`єктивних обставин на підтвердження своїх доводів, заявник не зазначила у своїй заяві про видачу обмежувального припису, не підтвердила їх належними доказами та не довела їх у судовому засіданні.

З огляду на встановлене є безпідставними доводи апеляційної скарги в тому, що судом не вірно зазначено, що докази, надані заявником в обґрунтування заявлених вимог, не підтверджують факту домашнього насильства щодо заявника і не визначають ризиків продовження чи повторного вчинення фізичного, психологічного чи матеріального насильства та чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Такі зазначені заявником докази є єдиними письмовими доказами, які вона надала і вони в сукупності не є достовірними й достатніми доказами на підтвердження факту домашнього насильства, у тому числі не визначають ризиків продовження чи повторного вчинення насильства і у жодному випадку не підтверджують створення небезпеки для заявника і її здоров`я.

Також безпідставними є доводи апеляційної скарги в тому, що суд залишив поза увагою ту обставину, що лише у вересні цього року працівники поліції викликалися чотири рази з приводу вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КУпАП відносно своєї матері, що свідчить про повторювальність домашнього насильства та існування реальних ризиків продовження його у майбутньому, оскільки як вірно зазначено судом першої інстанції в оскаржуваному рішення, що такі докази свідчать лише про короткотривалі - з 03 вересня 2022 року по 06 вересня 2022 року (оскільки адміністративний протокол від 07 вересня 2022 року складений про події, які відбулися 05 вересня 2022 року - а. с. 8, а 13 вересня 2022 року заявник уже звернулася в суд із даною заявою) неприязні конфліктні відносини між сторонами.

За правилами частин 1 - 3 статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому досліджені наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який мітиться у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З урахуванням наведеного апеляційний суд вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що заявник ОСОБА_1 не довела належними, допустимими, достовірними й достатніми доказами обставин вчинення домашнього насильства її сином ОСОБА_2 відносно неї, при цьому вірним є зазначення суду першої інстанції в тому, що не є достатнім доказом на підтвердження вчинення ОСОБА_2 домашнього насильства щодо своєї матері ОСОБА_1 , пояснення свідка ОСОБА_3 , яка заявнику приходиться матір`ю, а заінтересована особа ОСОБА_2 є її внуком.

Наведені в апеляційній скарзі інші доводи є безпідставними, не ґрунтуються на чинному законодавстві та на законність висновку суду першої інстанції не впливають, про що наведено у даній постанові.

За таких обставин, апеляційний суд, дослідивши всі наявні у справі докази у їх сукупності, надавши їм належну оцінку, визначивши характер спірних правовідносин і норми права, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, дійшов висновку про не обґрунтованість та не доведеність вимог заяви ОСОБА_1 , у зв`язку з чим не підлягає до задоволення її апеляційна скарга, а рішення суду першої інстанції не підлягає до скасування, оскільки воно відповідає вимогам норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-382 ЦПК України, суд

Постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 21 вересня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

ГоловуючийМ. В. Матківська
СуддіТ. Б. Сало
В. В. Сопрун

Повне судове рішення складено 24 листопада 2022 року