Справа № 490/2132/21
Номер провадження № 2/699/112/22
05.12.2022 м. Корсунь-Шевченківський
Корсунь-Шевченківський районний суд Черкаської області у складі головуючого судді Літвінової Г.М., за участю секретаря судового засідання Сміян А.В.,
заочно розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про стягнення боргу за договором позики,
До Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області 11.10.2021 за ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва в порядку ст. 31 ЦПК України надійшли матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.
В обґрунтування позовних вимог вказано, що між сторонами було укладено договір позики, відповідно до умов якого позивач передав відповідачу грошові кошти у розмірі 107000,00 грн, що на час укладення договору було еквівалентно 4000,00 доларів США, на підтвердження чого відповідач власноручно склав розписку.
Розпискою передбачено, що відповідач у випадку порушення строків повернення коштів зобов`язується повернути заборгованість протягом трьох днів з дати отримання відповідного повідомлення, однак після отримання такого повідомлення відповідач позику не повернув.
Також позивач на підставі ст. 625 ЦК України просить стягнути на його користь проценти за період з 01.01.2021 до 15.03.2021 у розмірі 441,18 грн; інфляційні збитки у розмірі 1677,75 грн та вирішити питання щодо стягнення сплаченого ним судового збору у розмірі 908,00 грн.
Ухвалою судді від 18.10.2021 справу прийнято до розгляду та постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Учасникам роз`яснено права, передбачені ст.ст. 178-180, 191, 193, ч. 5 ст. 279 ЦПК України.
Судове засідання було призначено на 06.12.2021. Від позивача до суду подані заяви про здійснення розгляду справи у його відсутність. Відповідач до суду не з`явився, у зв`язку з чим судове засідання було відкладене на 09.02.2021.
Від відповідача ОСОБА_2 на адресу суду 07.02.2022 надійшла заява про зупинення провадження у справі. Заява обґрунтована тим, що ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області відкрито провадження у судовій справі № 473/235/22 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання спірного договору позики неукладеним. Однак на підтвердження викладеної позиції відповідач надав копію ухвали суду у вказаній справи про залишення його позовної заяви без руху.
Судове засідання 09.02.2022 не відбулося у зв`язку з відрядженням головуючого судді, у зв`язку з чим розгляд справи було призначено на 11.03.2022.
Учасники справи у судове засідання 11.03.2022 не з`явилися, доказів на підтвердження відкриття провадження в судовій справі № 473/235/22 відповідач не надав. Разом з тим, у зв`язку з введенням на території країни воєнного стану, ураховуючи рекомендації Ради суддів України від 02.03.2022 щодо роботи судів в умовах воєнного стану, з метою недопущення прав учасників процесу засідання у справі було відкладено на період дії воєнного стану.
Разом з тим, з метою дотримання розумних строків розгляду справи, ухвалою судді від 19.07.2022 для розгляду справи було призначено судове засідання на 28.09.2022, у яке відповідач не з`явився. Судове зсідання було призначене на 05.12.2022.
Від позивача ОСОБА_1 надійшла заява про здійснення розгляду справи у його відсутність. Додатково позивач повідомив, що рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 01.09.2022 по справі № 473/235/22, залишеним в силі постановою Миколаївського апеляційного суду від 07.11.2022, відповідачу ОСОБА_2 відмовлено в задоволенні його позовних вимог про визнання договору позики від 18.05.2020 неукладеним.
З огляду на викладене відсутні підстави для задоволення клопотання відповідача про зупинення провадження у цій справі до набрання законної сили судовим рішенням у цивільній справі № 473/235/22.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання 05.12.2022 повторно не з`явився.
Ураховуючи, що учасники справи не скористалися своїм правом взяти участь у судовому засіданні, суд дійшов висновку про можливість здійснення розгляду справи на підставі наявних у справі доказів.
Ухвалою Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 05.12.2022 постановлено здійснювати розгляд справи у заочному порядку.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Дослідивши матеріали справи, давши оцінку зібраним доказам, суд дійшов наступного.
З наданої позивачем копії розписки ОСОБА_2 від 18.05.2020 вбачається, що відповідач 18.05.2020 отримав від позивача ОСОБА_1 безвідсоткову позику 4000,00 доларів США, що станом на 18.05.2020 складає 107000,00 грн. Відповідач зобов`язався повертати отриману позику частинами до 15 числа у період з червня 2020 до липня 2021 року, з розрахунку не менше ніж 5000,00 грн у червні 2020 року, та не менше ніж 8000,00 грн за період з липня 2020 року до липня 2021 року. У разі порушення строків повернення коштів відповідач взяв на себе обов`язок повернути суму заборгованості в повному обсязі пртягом трьох днів з дати отримання відповідного повідомлення позикодавця. Розписка написана відповідачем в присутності свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які поставили свої підписи на підтвердження факту отримання ОСОБА_2 грошових коштів (а.с. 4-5).
З рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 01.09.2022 по справі № 473/235/22 вбачається, що в січні 2022 відповідач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до позивача ОСОБА_1 про визнання договору позики від 18.05.2020 неукладеним. У цьому рішенні зазначено, що факт складення та підписання ОСОБА_2 розписки від 18.05.2020 сторонами не оспорювався. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про визнання договору позики неукладеним було відмовлено.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надав будь-яких належних, допустимих та достатніх доказів, які б підтверджували про вади змісту розписки (невідповідність дати розписки даті її фактичного складання), а також безгрошовість договору позики від 18.05.2020, зокрема того, що позичальник не отримував від позикодавця коштів на умовах позики.
Постановою Миколаївського апеляційного суду від 07.11.2022 у справі № 473/235/22 рішення суду першої інстанції змінено в мотивувальній частині. Так, колегія суду апеляційної інстанції погодилася з встановленими міськрайонним судом обставинами справи щодо складення відповідачем ОСОБА_2 розписки від 18.05.2020, разом з тим дійшла висновку, що сама по собі позовна вимога про визнання правочину неукладеним не відповідає належному і ефективному способу захисту, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.
Відповідно до положень статей 526, 530, 598, 599 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, установлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
У частині першій ст. 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
Відповідно до частин 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За своїми правовими характеристиками договір позики є реальною, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана в оригіналі розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання.
З метою забезпечення правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.
Зазначені правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України: від 18.09.2013 у справі № 6-63цс13, від 02.07.2014 у справі № 6-79цс14, від 13.12.2017 у справі № 6-996цс17, які підтримані Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16.01.2019 у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18). Ця судова практика є незмінною.
За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як укладення такого договору, так і його умови, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора грошових коштів у певному розмірі.
Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошових коштів, з вказівкою дати їх отримання та зобов`язанням їх повернення.
Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
З рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 01.09.2022 по справі № 473/235/22 та постанови Миколаївського апеляційного суду від 07.11.2022, вбачається, що боргове зобов`язання відповідачем ОСОБА_2 у повному обсязі не виконано. Про правильність такого висновку свідчить також наявність у позивача оригіналу боргової розписки від 18.05.2020.
За таких обставин суд дійшов висновку, що розписка відповідача підтверджує умови отримання позичальником в борг грошових коштів з вказівкою дати їх отримання та зобов`язанням їх повернення.
Зі спірної розписки від 18.05.2020 вбачається, що позика надавалася у розмірі 4000,00 доларів США.
Що стосується визначення суми позики в іноземній валюті доларах США, суд зазначає наступне.
Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.
Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення ч. 1 ст. 1046 ЦК України, а також ч. 1 ст. 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.
Щодо можливості і порядку визначення в рішенні суду еквівалента суми боргу в національній валюті Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.07.2018 у справі № 14-134цс18 вказала, що зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, внесло двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який має бути виконаний примусово за участю державного виконавця.
Що стосується стягнення на користь позивача процентів за період з 01.01.2021 до 15.03.2021 у розмірі 441,18 грн та інфляційних збитків у розмірі 1677,75 грн суд зазначає наступне.
Відповідно до приписів ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати належних йому процентів.
Позивач таке повідомлення направив відповідачу 04.12.2020 та воно було отримано останнім 29.12.2020 (а.с. 6).
З огляду на викладене слід дійти висновку, що позивач скористався передбаченим ч. 2 ст. 1050 ЦК України правом вимагати дострокового повернення кредитної заборгованості.
Зі змісту розписки вбачається, що сторонами був узгоджений триденний строк такого дострокового повернення заборгованості з позики.
У постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, від 23.05.2018 у справі № 910/1238/17 було сформовано правовий висновок, відповідно до якого після закінчення строку кредитування, тобто у даному випадку після 31.12.2020, права та інтереси кредитодавця забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Статтею 625 ЦК України встановлено відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Так, частиною другою цієї статті передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Разом з тим, з 04.07.2020 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського кодексу України та Цивільного кодексу України щодо недопущення нарахування штрафних санкцій за кредитами (позиками) у період дії карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19».
Цим законом внесено зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, доповнивши цей розділ пунктом 15 такого змісту:
«15. У разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення».
Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 (зі змінами та доповненнями) «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» на усій території України з 12.03.2020 встановлено карантин, дія якого рішенням Уряду неодноразово продовжувалася та триває станом на дату ухвалення рішення у цій справі.
Отже, з 01.01.2021 (дата, з якої позивач отримав право нараховувати компенсаційні виплати за ст. 625 ЦК України) та станом на дату ухвалення цього рішення у країні діє карантин, встановлений КМУ з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19.
З огляду на викладене є безпідставною вимога позивача про стягнення на його користь процентів за період з 01.01.2021 до 15.03.2021 у розмірі 441,18 грн та інфляційних збитків у розмірі 1677,75 грн.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при поданні позовної заяви сплачено судовий збір у розмірі 908,00 грн.
Позивачем сплачено судовий збір у розмірі 908,00 грн. Отже, на користь позивача підлягають відшкодуванню судові витрати у виді судового збору у розмірі 882,21 грн, що дорівнює 97,16 % від сплаченого судового збору.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 13, 76-78, 81, 141, 263, 265 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у виді сплаченого судового збору в розмірі 882,21 (вісімсот вісімдесят дві грн 21 коп) грн.
В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовити.
Роз`яснити сторонам приписи ст. 545 ЦК України, відповідно до яких після прийняття виконання зобов`язання кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.
На дату ухвалення рішення оригінал розписки від 18.05.2020 знаходиться у позивача ОСОБА_1 .
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте Корсунь-Шевченківським районним судом Черкаської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення у загальному порядку.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення рішення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його складення, має право: на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому заочного рішення суду; на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому заочного рішення суду.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована адреса місця проживання: АДРЕСА_1 , адреса для листування: АДРЕСА_2 , інші дані суду не відомі.
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована адреса місця проживання: АДРЕСА_3 , інші дані суду не відомі.
Повний текст рішення складено 12.12.2022.
СуддяЛітвінова Г.М.