Постанова

Іменем України

19 жовтня 2022 року

м. Київ

справа № 718/469/20

провадження № 61-1110св22

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф.,

учасники справи:

позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційні скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 12 жовтня 2020 року у складі судді Іщенко І. В. та постанову Чернівецького апеляційного суду від 07 грудня 2021 року у складі колегії суддів: Лисака І. Н., Височанської Н. К., Владичана А. І. та касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» на постанову Чернівецького апеляційного суду від 07 грудня 2021 року,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2020 року товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (далі - ТОВ «Кредитні ініціативи») звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки.

Позовна заява мотивована тим, що заочним рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 01 листопада 2010 року у справі № 2-2049/10 позов публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 на користь банку солідарно суму заборгованості по кредитному договору № 2353 від 15 вересня 2006 року із змінами № 1694 від 17 грудня 2008 року в розмірі 26 769,56 євро та 10 100,73 грн в межах вартості заставленого майна шляхом стягнення на предмет іпотеки: квартиру під АДРЕСА_1 , яка складається з двох житлових кімнат, має загальну площу 44,10 кв. м, в тому числі житлову площу 29,20 кв. м; квартиру під АДРЕСА_2 , яка складається з двох житлових кімнат, має загальну площу 42,00 кв. м, в тому числі житлову площу 27,10 кв. м, з реалізацією квартир в порядку виконавчого провадження із визначенням початкової ціни їх продажу.

За вказаним рішенням було видано дублікат виконавчого листа від 04 червня 2015 року.

Ухвалою Кіцманського районного суду Чернівецької області від 20 вересня 2016 року заяву ТОВ «Кредитні ініціативи» задоволено.

Замінено сторону (стягувача) у виконавчому провадженні за виконавчим листом № 718/726/15-ц про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «АКПІБ» суму заборгованості в розмірі 26 769,56 Євро та 10 100,73 грн в межах вартості заставленого майна шляхом стягнення на предмет іпотеки на ТОВ «Кредитні ініціативи». Видано останньому дублікат виконавчого листа № 718/726/15-ц.

Заочне рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 01 листопада 2010 року на даний час не виконано жодним із відповідачів.

Вказував, що відповідно до умов кредитного договору, частини другої статті 625 ЦК України утворилась заборгованість за неправомірне користування кредитними коштами, яка складає 18 753,11 євро, за період з 01 лютого 2017 року по 06 липня 2020 року.

Враховуючи наведене з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог позивач просив суд:

стягнути з ОСОБА_1 заборгованість по відсотках, яка розрахована на підставі частини другої статті 625 ЦК України та пункту 6.5 кредитного договору № 2353 від 15 вересня 2006 року за період з 01 лютого 2017 року по 06 липня 2020 року, у розмірі 18 753,11 євро;

звернути стягнення на належний ОСОБА_2 предмет іпотеки, а саме квартири АДРЕСА_3 та АДРЕСА_2 в рахунок погашення заборгованості по відсотках, яка розрахована на підставі частини другої статті 625 ЦК України та пункту 6.5 кредитного договору № 2353 від 15 вересня 2006 року за період з 01 лютого 2017 року по 06 липня 2020 року, у розмірі 18 753,11 Євро.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 12 жовтня 2020 року позов ТОВ «Кредитні ініціативи» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованість по відсотках, яка розрахована на підставі частини другої статті 625 ЦК України та пункту 6.5 кредитного договору від 15 вересня 2006 року № 2353 за період з 01 лютого 2017 року по 06 липня 2020 року та складає 18 753,11 євро.

Звернуто стягнення на належний ОСОБА_2 предмет іпотеки: квартиру під АДРЕСА_3 , яка складається з двох житлових кімнат, має загальну площу 44,10 кв. м, в тому числі житлову площу 29,20 кв. м, та квартиру під АДРЕСА_4 АДРЕСА_5 , в рахунок погашення заборгованості по відсотках, яка розрахована на підставі частини другої статті 625 ЦК України та пункту 6.5 кредитного договору від 15 вересня 2006 року № 2353 за період з 01 лютого 2017 року по 06 липня 2020 року та складає 18 753,11 євро, на користь ТОВ «Кредитні ініціативи», шляхом проведення прилюдних торгів згідно з Законом України «Про виконавче провадження», за початковою ціною встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, визначеною на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна, під час проведення виконавчих дій.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Враховуючи положення частини другої статті 625 ЦК України та умови кредитного договору, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для стягнення процентів за неправомірне користування кредитними коштами у розмірі та за період, визначених позивачем.

При цьому місцевим судом також зазначено, що виходячи з приписів ЦК України, оскільки боржник не виконав належним чином взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, наявні підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до статей 33, 38 Закону України «Про іпотеку».

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Чернівецького апеляційного суду від 07 грудня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково.

Рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 12 жовтня 2020 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким позовні вимоги ТОВ «Кредитні ініціативи» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованість по відсотках, яка розрахована на підставі частини другої статті 625 ЦК України та пункту 6.5 кредитного договору від 15 вересня 2006 року № 2353 за період з 01 лютого 2017 року по 06 липня 2020 року, у розмірі 18 753,11 євро.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» судовий збір за подання позову у розмірі 4 409,33 грн.

У задоволенні позову ТОВ «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовлено.

Стягнуто з ТОВ «Кредитні ініціативи» на користь ОСОБА_2 судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 6 613,98 грн.

Суд апеляційної інстанції, враховуючи положення пункту 3 частини третьої статті 376 ЦПК України, дійшов висновку про наявність підстав для скасування рішення місцевого суду, оскільки матеріали справи не містять відомостей про належне повідомлення ОСОБА_1 , ОСОБА_2 щодо дати, часу і місця розгляду справи.

Апеляційний суд також зазначив, що позивачем доведено належними доказами, що з ОСОБА_1 підлягає стягненню заборгованість на підставі пункту 6.5 кредитного договору та частини другої статті 625 ЦК України, що підтверджена наданим розрахунком заборгованості, який не спростований відповідачем.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, апеляційний суд виходив із того, що вже існує рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, тому заявлені вдруге такі вимоги позивачем за тим самим кредитним договором та іпотечним договором не можуть бути задоволені, оскільки Закон України «Про іпотеку» не передбачає подвійне звернення стягнення на предмет іпотеки.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

У січні 2022 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 .

Ухвалою Верховного Суду від 02 лютого 2022 року відкрито касаційне провадження в указаній справі за касаційною скаргою ОСОБА_1 .

У січні 2022 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга ТОВ «Кредитні ініціативи».

Ухвалою Верховного Суду від 28 березня 2022 року відкрито касаційне провадження в указаній справі за касаційною скаргою ТОВ «Кредитні ініціативи».

У лютому 2022 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_2 .

Ухвалою Верховного Суду від 05 травня 2022 року відкрито касаційне провадження в указаній справі за касаційною скаргою ОСОБА_2 .

Ухвалою колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 12 жовтня 2022 року справу призначено до розгляду в складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Аргументи учасників справи

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційних скаргах ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просять скасувати судові рішення та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Підставою касаційного оскарження заявники зазначають застосування норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 12 квітня 2021 року у справі № 400/1832/20, провадження № К/9901/30786/20, від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19, від 25 лютого 2021 року у справі № 679/219/20, провадження № К/9901/29453/20, від 12 квітня 2021 року у справі № 400/1832/20, провадження № К/9901/30786/20 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Крім того, підставою касаційного оскарження вказаних судових рішень заявники зазначають порушення норм процесуального права, оскільки суди розглянули справу за відсутності учасника справи, належним чином не повідомленого про дату, час і місце судового засідання (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

Касаційна скарга мотивована тим, що розрахунок заборгованості, який взятий до уваги апеляційний судом, належним чином не завірений та складений особою, яка не має права на його складання, що є недопустимим доказом.

Крім того, в матеріалах справи відсутній протокол судового засідання від 07 грудня 2021 року, тому встановити, чи досліджувався наданий позивачем розрахунок заборгованості неможливо, оскільки фіксування судового розгляду не відбулось через технічні причини у зв`язку з відсутністю звуку.

У касаційній скарзі ТОВ «Кредитні ініціативи», посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати судове рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалити судове рішення про їх задоволення.

Підставою касаційного оскарження заявник зазначає застосування норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16, провадження № 12-142гс19, від 05 березня 2019 року у справі № 5017/1987/2012, від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц, провадження № 14-67цс20 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційним судом не враховано, що на даний час основне зобов`язання за кредитним договором включає в себе відсотки за неправомірне користування кредитними коштами, які на даний час не погашені, тому основне зобов`язання залишається не виконаним, а відтак підстав для припинення іпотеки, передбачених статтею 17 Закону України «Про іпотеку», немає.

Крім того, суд апеляційної інстанції не звернув уваги на те, що предметом спору є інша сума заборгованості аніж та, що була стягнута рішенням суду від 01 листопада 2010 року. При цьому вимоги за процентами за неправомірне користування кредитними коштами забезпечені іпотечним договором.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У червні 2022 року до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу ОСОБА_2 від ТОВ «Кредитні ініціативи», у якому вказано, що доводи касаційної скарги ОСОБА_2 є необґрунтованими, тому просило залишити її без задоволенні.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

15 вересня 2006 року між ПАТ «АКПІБ» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 2353, відповідно до якого ОСОБА_1 отримала кредит в розмірі 25 000 євро.

Згідно пункту 2.2 договору за користування кредитом встановлюються процентна ставка в розмірі 13 % річних в євро.

Згідно пункту 6.5. у випадку порушення позичальником строку погашення одержаного ним кредиту він сплачує проценти в розмірі 24 % річних в євро від простроченої суми згідно частини другої статті 625 ЦК України.

Пунктом 6.9. договору визначено, що будь-які протиріччя, що можуть виникнути між сторонами при виконанні умов цього договору, вирішуються шляхом переговорів між ними, а у випадку недосягнення згоди у судовому порядку відповідно до чинного законодавства України. При цьому строк позовної давності встановлюється тривалістю у 10 років.

До договору було додано два додатки № 1 та № 2 з графіками погашення кредиту.

17 грудня 2008 року між сторонами підписано договір про внесення змін № 1694 до договору, згідно якого додаток № 1 до нього втратив чинність, а погашення кредиту буде здійснюватися згідно додатку № 2.

На забезпечення умов виконання договору між ОСОБА_2 та ПАТ «АКПІБ» було укладено іпотечний договір, реєстровий № 899568 від 15 вересня 2006 року, за яким ОСОБА_2 передав в іпотеку банку належні йому на праві власності квартири АДРЕСА_3 та АДРЕСА_2 .

Заочним рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 01 листопада 2010 року позов ПАТ «АКПІБ» задоволено та стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 солідарно на користь ПАТ «АКПІБ» суму заборгованості по кредитному договору № 2353 від 15 вересня 2006 року із змінами № 1694 від 17 грудня 2008 року в розмірі 26 769,56 євро та 10 100,73 грн в межах вартості заставленого майна шляхом стягнення на предмет іпотеки: квартиру під АДРЕСА_1 , яка складається з двох житлових кімнат, має загальну площу 44,10 кв. м, в тому числі житлову площу 29,20 кв. м; квартиру під АДРЕСА_2 , яка складається з двох житлових кімнат, має загальну площу 42,00 кв. м, в тому числі житлову площу 27,10 кв. м, з реалізацією квартир в порядку виконавчого провадження із визначенням початкової ціни їх продажу.

За вказаним рішенням було видано дублікат виконавчого листа від 04 червня 2015 року.

Ухвалою Кіцманського районного суду Чернівецької області від 20 вересня 2016 року заяву ТОВ «Кредитні ініціативи» задоволено. Замінено сторону (стягувача) у виконавчому провадженні за виконавчим листом № 718/726/15 про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «АКПІБ» суму заборгованості в розмірі 26 769,56 євро та 10 100,73 грн в межах вартості заставленого майна шляхом стягнення на предмет іпотеки, на ТОВ «Кредитні ініціативи». Видано останньому дублікат виконавчого листа № 718/726/15-ц.

Згідно розрахунку заборгованості за кредитом на підставі пункту 6.5. кредитного договору заборгованість складає за період з 01 лютого 2017 року по 01 липня 2020 року 18 753,11 євро.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Так, частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановленні в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційні скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 підлягають залишенню без задоволення, а касаційна скарга ТОВ «Кредитні ініціативи» - задоволенню.

Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) дійшла висновку про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18) викладено висновок про те, що чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу. Розстрочення або відстрочення виконання судового рішення не припиняє договірного зобов`язання відповідача, а тому не звільняє його від наслідків порушення відповідного зобов`язання, зокрема шляхом сплати сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України.

Також в ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 24 січня 2019 року у справі № 5017/1987/2012 колегія суддів зазначила про те, що згідно з пунктом 6.23 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 910/1238/17 плата за прострочення виконання грошового зобов`язання врегульована законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У пункті 6.20. цієї постанови також зазначається, що термін «користування чужими грошовими коштами» може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення виконання грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх. Таким чином, правова позиція Великої Палати Верховного Суду полягає у тому, що відповідно до частини другої статті 625 ЦК України кредитний договір може встановлювати проценти за неправомірне користування боржником грошовими коштами як наслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання. І такі проценти можуть бути стягнуті кредитодавцем й після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Згідно пункту 6.5. кредитного договору у випадку порушення позичальником строку погашення одержаного ним кредиту він сплачує проценти в розмірі 24 % річних в євро від простроченої суми згідно частини другої статті 625 ЦК України.

Таким чином, встановивши, що сторони у кредитному договорі визначили, що у випадку порушення позичальником строку погашення одержаного ним кредиту, він сплачує проценти в розмірі 24 % від простроченої суми згідно з частиною другою статті 625 ЦК України, тобто передбачили можливість стягувати за прострочення виконання грошового зобов`язання проценти та розмір таких процентів визначили в договорі, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з ОСОБА_1 заборгованості по відсотках, яка розрахована відповідно до частини другої статті 625 ЦК України та пункту 6.5 кредитного договору у розмірі 18 753,11 євро.

Доводи касаційних скарг ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про те, що у зв`язку із неповідомленням їх про розгляд справи у суді першої інстанції вони були позбавлені права подати до суду заперечення на позовну заяву та наданий позивачем розрахунок заборгованості, не можуть бути прийняті судом, оскільки, оскаржуючи рішення місцевого суду в апеляційному порядку, ОСОБА_2 всупереч положенням частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України не спростував пред`явлений позивачем розрахунок заборгованості та не скористався правом надати свій розрахунок заборгованості на противагу пред`явленого розрахунку заборгованості позивачем.

Щодо посилань у касаційній скарзі на те, що вони не були повідомлені про розгляд справи у суді першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що суд апеляційної інстанції врахував вказані посилання апеляційної скарги та скасував рішення місцевого суду відповідно до пункту 3 частини третьої статті 376 ЦПК України та ухвалив нове судове рішення, а отже виправив помилки, допущені місцевим судом під час розгляду справи.

Посилання ОСОБА_1 , ОСОБА_2 у касаційних скаргах на те, що наданий позивачем розрахунок заборгованості є недопустимим доказом, оскільки не завірений належним чином та складений особою, яка не мала права його складати, не можуть бути прийняті судом, оскільки долучений позивачем розрахунок заборгованості підписаний особою, яка має право на представництво інтересів товариства у суді, а отже є належним та допустимим доказом.

Доводи заявників про те, що у матеріалах справи відсутній протокол судового засідання від 07 грудня 2021 року, відхиляються колегією суддів, оскільки секретарем судового засідання складено довідку про те, що фіксування судового розгляду не здійснювалось з технічних причин, у зв`язку із відсутністю звуку. При цьому відповідно до частини другої статті 410 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Щодо доводів касаційної скарги ТОВ «Кредитні ініціативи» колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12цього Закону (частина перша статті 33 Закону України «Про іпотеку»).

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Апеляційним судом встановлено, що заочним рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 01 листопада 2010 року позов ПАТ «АКПІБ» задоволено та стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 солідарно на користь ПАТ «АКПІБ» суму заборгованості по кредитному договору № 2353 від 15 вересня 2006 року із змінами № 1694 від 17 грудня 2008 року в розмірі 26 769,56 євро та 10 100,73 грн в межах вартості заставленого майна шляхом стягнення на предмет іпотеки: квартиру під АДРЕСА_1 , яка складається з двох житлових кімнат, має загальну площу 44,10 кв. м, в тому числі житлову площу 29,20 кв. м; квартиру під АДРЕСА_2 , яка складається з двох житлових кімнат, має загальну площу 42,00 кв. м, в тому числі житлову площу 27,10 кв. м, з реалізацією квартир в порядку виконавчого провадження із визначенням початкової ціни їх продажу.

Вбачається, що за рахунок майна, переданого а іпотеку, стягнуто заборгованість за кредитним договором.

Суд апеляційної інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки виходив із того, що вже існує рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, тому заявлені вдруге такі вимоги позивачем за тим самим кредитним договором та іпотечним договором не можуть бути задоволені, оскільки Закон України «Про іпотеку» не передбачає подвійне звернення стягнення на предмет іпотеки.

Разом із тим, колегія суддів не згодна із вказаним висновком з огляду на таке.

Відповідно до пункту 6.5. у випадку порушення позичальником строку погашення одержаного ним кредиту він сплачує проценти в розмірі 24 % річних в євро від простроченої суми згідно частини другої статті 625 ЦК України.

У випадку прострочення позичальником виконання зобов`язання по поверненню суми боргу за цим договором він зобов`язаний відповідно до статті 625 ЦК України сплатити суму заборгованості з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення платежу (пункт 5.2.7. кредитного договору).

З пункту 1.1 іпотечного договору вбачається, що цей договір забезпечує вимоги іпотекодержателя, що випливають з кредитного договору № 2353 від 15 вересня 2006 року, в тому числі по сплаті процентів за неправомірне користування кредитом у розмірі 24 % річних.

Отже, вищевказаними договорами передбачена також сплата відсотків за неправомірне користування кредитними коштами відповідно до статті 625 ЦК України.

Звертаючись до суду із вказаним позовом, ТОВ «Кредитні ініціативи» просило стягнути заборгованість відповідно до пункту 6.5 кредитного договору та частини другої статті 625 ЦК України, звернути стягнення на предмети іпотеки.

Таким чином, враховуючи те, що позивач звернувся до суду із позовними вимогами щодо стягнення заборгованості по процентам відповідно до статті 625 ЦК України, суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про те, що останній позбавлений права задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки. Апеляційний суд не врахував, що позов кредитора, який задоволено заочним рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 01 листопада 2010 року, було пред`явлено з інших підстав, аніж позов у справі, яка переглядається. При цьому вказане судове рішення залишається невиконаним.

Згідно зі статтею 412 ЦПК Українисуд касаційної інстанції скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що судове рішення апеляційного суду в частині вирішення позовних вимог щодо звернення стягнення на предмет іпотеки не відповідає вимогам закону, тому підлягає скасуванню у вказаній частині з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.

При цьому колегія суддів вважає за необхідне також зазначити наступне.

Згідно з Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні»», на території України діє воєнний стан.

Законом України від 15 серпня 2022 року № 2500-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» затверджено Указ Президента України від 12 серпня 2022 року № 573/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», яким воєнний стан в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб.

Відповідно до Закону України від 15 березня 2022 року № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» Верховна Рада України постановила розділ VI «Прикінцеві положення» Закону України «Про іпотеку» доповнити пунктом 5-2 такого змісту:

«5-2. У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування щодо нерухомого майна (нерухомості), що належить фізичним особам та перебуває в іпотеці за споживчими кредитами, зупиняється дія статті 37 (у частині реалізації права іпотекодержателя на набуття права власності на предмет іпотеки), статті 38 (у частині реалізації права іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки), статті 40 (у частині виселення мешканців із житлових будинків та приміщень, переданих в іпотеку, щодо яких є судове рішення про звернення стягнення на такі об`єкти), статей 41, 47 (у частині реалізації предмета іпотеки на електронних торгах) цього Закону».

Ураховуючи, що на момент ухвалення Верховним Судом рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки воєнний стан в Україні триває, виконання рішення суду у частині реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах зупиняється на період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування.

Верховний Суд виходить з того, що норми Закону України «Про іпотеку» не втратили свою чинність, оскільки не були виключені з тексту зазначеного Закону, а спеціальним законом лише запроваджене зупинення виконання цих правил на певний період. Надалі у разі припинення запровадження воєнного стану дія згаданих правил відновить свою дію без окремого рішення та закону.

Керуючись статтями 400, 402, 412, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційні скарги заступника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 залишити без задоволення, а касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» задовольнити.

Постанову Чернівецького апеляційного суду від 07 грудня 2021 року в частині позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки скасувати.

Позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки задовольнити.

Звернути стягнення на належний ОСОБА_2 предмет іпотеки: квартиру під АДРЕСА_3 , яка складається з двох житлових кімнат, має загальну площу 44,10 кв. м, в тому числі житлову площу 29,20 кв. м, та квартиру під АДРЕСА_4 АДРЕСА_5 , в рахунок погашення заборгованості по відсотках, яка розрахована на підставі частини другої статті 625 ЦК України та пункту 6.5 кредитного договору від 15 вересня 2006 року № 2353 за період з 01 лютого 2017 року по 06 липня 2020 року та складає 18 753,11 євро, на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», шляхом проведення прилюдних торгів згідно з Законом України «Про виконавче провадження», за початковою ціною встановленою на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, визначеною на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна, під час проведення виконавчих дій.

В іншій частині постанову Чернівецького апеляційного суду від 07 грудня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

С. Ф. Хопта