Справа №932/3960/22
Провадження №2/932/1414/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

«27» грудня 2022 року м.Дніпро

Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Цитульського В.І.

секретаря судового засідання Дубовик К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження, в залі суду в м. Дніпрі справу за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в :

Позивач Акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості.

Стислий виклад позиції позивача.

Відповідно до укладеного договору DNHLGB00000646 від 21.12.2006 відповідач отримав кредит у розмірі 34000,00 дол.США на термін до 21.12.2026. В порушення умов кредитного договору, відповідач свої зобов`язання не виконав, а саме не здійснював погашення заборгованості за кредитом у встановленому договором порядку та строки. Банк змушений був звернутися до суду про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення. 10.12.2014 рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська було ухвалено рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки. Оскільки з відповідача в рахунок погашення заборгованості було звернуто стягнення за кредитним договором за період з дати укладання кредитного договору до дати поточної заборгованості, яка була вказана в рішенні Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 10.12.2014, тобто за період з 21.12.2006 по 17.09.2014, то за період після ухвалення рішення, з 20.09.2014 по 15.07.2022 відповідач має заборгованість у розмірі 7117,73 дол.США, яка є 3% річних від простроченої суми на підставі ч.2 ст.625 ЦК України, і яку просять стягнути з відповідача на користь позивача.

Стислий виклад заперечень відповідача.

Від представника відповідача - адвоката Сустав Н.В. надійшов відзив на позовну заяву, в якому вони просять суд відмовити у задоволенні позовних вимог застосувавши строк позовної давності, посилаючись на таке. Дійсно між сторонами був укладений кредитний договір з кінцевою датою погашення кредиту 21.12.2026. Для забезпечення виконання зобов`язань за цим кредитом був укладений договір іпотеки від 12.02.2008. 10 грудня 2014 року Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська було ухвалено рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, предметом якого стала квартира АДРЕСА_1 . Тобто позивач реалізував своє право дострокового погашення кредиту та зазначені дії свідчать про зміну позивачем строку дії кредитного договору. Проте з дати ухвалення судового рішення по сьогоднішній день позивач жодних дій щодо звернення стягнення на предмет іпотеки не вжив, що свідчить про бездіяльність позивача та ігнорування виконання рішення суду. Позов про стягнення 3% річних був поданий через вісім років після початку перебігу строку позовної давності, з надуманим та безпідставним нарахуванням заборгованості за кредитним договором. За таких умов вимоги позивача про стягнення заборгованості не підлягають задоволенню. Оскільки позивач пропустив трирічний строк позовної давності.

Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 06 вересня 2022 року у справі відкрито провадження, яке постановлено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження.

Фактичні обставини встановлені судом.

Як установлено судом та вбачається з матеріалів справи, АТ КБ «ПриватБанк», звертаючись до суду з позовом, посилались на те, що між банком та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір DNHLGB00000646 від 21.12.2006, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 34000,00дол.США на термін до 21.12.2026, та зобов`язався повернути кредитні кошти та сплатити відсотки у встановленому кредитним договором строки.

12.02.2008 в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 був укладений іпотечний договір, предметом якого стала квартира АДРЕСА_2 .

ОСОБА_1 неналежним чином виконувала свої зобов`язання за кредитним договором у зв`язку з чим ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення. Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 10.12.2014 позов задоволено частково та в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № DNHLGB00000646 від 21.12.2006 року станом на 17.09.2014 р. в розмірі 424537,81 долар США, що за курсом 13,08 відповідно до службового розпорядження НБУ від 17.09.2014 року складає 5552954,55 грн. (п`ять мільйонів п`ятсот п`ятдесят дві тисячі дев`ятсот п`ятдесят чотири гривні 55 коп.), яка складається з : 33352,58 долар США - заборгованість за кредитом; 21980,83 долар США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3606,66 долар США - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 365597,74 долар США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором: звернуто стягнення на предмет іпотеки: квартиру загальною площею 36,10 кв.м., житловою площею 16,10 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки № DNHLGB00000646 від 12.02.2008 р.) ПУБЛІЧНИМ АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "ПРИВАТБАНК" (49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50, ) з укладанням від свого імені договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, а також надання ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. В частині позову про виселення відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 червня 2015 року, рішення Бабушкінського районного суду міста Дніпра від 10.12.2014, змінено та доповнено резолютивну частину абзацем наступного змісту: «Виконання рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки відстрочити до закінчення дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03 червня 2014 року»

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України, судові рішення ухвалюються іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно зі ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій. Посадових чи службових осіб та громадян в підлягають виконанню на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Як убачається з матеріалів справи, з відповідача в рахунок погашення заборгованості було звернуто стягнення за кредитним договором за період з 21.12.2006 по 17.09.2014, а за період з 20.09.2014 до 15.07.2022 відповідач має основну суму заборгованості за договором в сумі 30590,81 доларів США, з якої відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, 3% річних від простроченої суми становить 7117,73 доларів США.

Норми права застосовані судом.

Частиною 1 ст. 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

За статтею 11 ЦК України зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать.

Згідно із статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Принцип належного виконання полягає в тому, що виконання має бути проведене: належними сторонами; щодо належного предмета; у належний спосіб; у належний строк (термін); у належному місці.

Частиною 1 статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

З метою захисту законних прав та інтересів фізичних та юридичних осіб при укладанні договорів, насамперед інтересів кредитора, у главі 49 ЦК України визначено види забезпечення виконання зобов`язання. Інститут забезпечення виконання зобов`язання спрямований на підвищення гарантій забезпечення майнових інтересів сторін договору, належного його виконання, а також усунення можливих негативних наслідків неналежного виконання боржником взятих на себе зобов`язань.

ЦК України передбачає спеціальні способи, які забезпечують захист майнових інтересів кредитора на випадок невиконання чи неналежного виконання своїх зобов`язань боржником, які є видами забезпечення виконання зобов`язання.

У частині 1 статті 546 ЦК України зазначено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися заставою.

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (ч. 1 ст. 575 ЦК України).

Згідно із частин 1, 3 ст. 33 Закону України "Про іпотеку" (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Таке забезпечувальне зобов`язання має акцесорний, додатковий до основного зобов`язання характер і не може існувати самостійно (подібний висновок міститься у п. 86 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.01.2022 у справі № 910/17048/17).

Шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, передбачений законом (зокрема на підставі рішення суду), кредитор задовольняє свої вимоги за основним зобов`язанням в межах предмету іпотеки.

В силу ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України визначено обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Оскільки ст. 625 ЦК України розміщена в розділі І "Загальні положення про зобов`язання" книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини щодо виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Таким чином, у ст. 625 ЦК України визначено загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт (аналогічний висновок міститься у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справі №646/14523/15-ц, від 09.11.2021 у справі № 320/5115/17).

За своєю правовою природою судове рішення є засобом захисту прав або інтересів фізичних та юридичних осіб.

За загальним правилом судове рішення забезпечує примусове виконання зобов`язання, яке виникло з підстав, що існували до його ухвалення, але не породжує таке зобов`язання, крім випадків, коли положення норм чинного законодавства передбачають виникнення зобов`язання саме з набранням законної сили рішенням суду (аналогічний висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09.11.2021 у справі №320/5115/17).

Судове рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки засвідчує факт неналежного виконання стороною свого зобов`язання відповідно до цивільно-правових договорів кредиту та іпотеки.

Якщо за рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України (подібний висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №310/11534/13-ц).

Главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність.

Аналіз змісту наведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених ст.625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Порядок відліку позовної давності наведено у ст. 261 ЦК України. Зокрема, відповідно до частини 1 цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Невиконання боржником грошового зобов`язання, яке встановлено на підставі рішенні суду про звернення стягнення на предмет іпотеки (в резолютивній частині якого вказана заборгованість за кредитним договором, виконання якого забезпечується іпотекою) є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі ст. 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Також, враховуючи практику Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32). ЄСПЛ зауважує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності у суді після закінчення певного періоду часу після вчинення правопорушення. Періоди позовної давності, які є звичним явищем у національних правових системах Договірних держав, переслідують декілька цілей, що включають гарантування правової визначеності й остаточності та запобігання порушенню прав відповідачів, які могли би бути ущемлені у разі, якщо би було передбачено, що суди ухвалюють рішення на підставі доказів, які могли стати неповними внаслідок спливу часу» (див. mutatis mutandis рішення у справах «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії» від 20 вересня 2011 року («OAO Neftyanaya Kompaniya Yukos v. Russia», заява № 14902/04, § 570), «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства» від 22 жовтня 1996 року («Stubbings and Others v. the United Kingdom», заяви № 22083/93 і № 22095/93, § 51)).

Згідно із ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Висновки суду.

Отже, з аналізу положень статей 526, 575, 599, 611, 625 ЦК України вбачається, що наявність судового рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, у якому вказана заборгованість за кредитним договором, який боржник належним чином не виконав, свідчить про наявність у кредитора права на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за невиконання грошового зобов`язання за увесь час прострочення.

Оскільки відповідач ОСОБА_1 має заборгованість за кредитним договором, яка на час подачі зазначеного позову не сплачена, позивач просить стягнути з відповідача 3% річних відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України за період з 20.09.2014 до 15.07.2022 в сумі 7117,73 доларів США.

Представником відповідача - адвокатом Сустав Н.В. було заявлено про застосування строку позовної давності.

Оскільки період за який Банк просить суд стягнути 3% річних від простроченої суми зазначено станом на 20.09.2014, однак звернувся до суду із зазначеним позовом лише 22.07.2022, тобто з пропуском трирічного строку позовної давності, визначеного ст. 257 ЦК України.

Таким чином, суд дійшов висновку про відмову у позовних вимогах у зв`язку з пропуском строків позовної давності для звернення до суду за захистом своїх прав.

Представником відповідача - адвокатом Сустав Н.В. було заявлено про стягнення з позивача на користь відповідача судові витрати, пов`язані з правовою допомогою в розмірі 7500,00 грн.

Відповідно до частин 1 та 3 (пункт 1) статті 133 та частин 1 - 3 ст. 137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частини 1-3 статті 134 ЦПК України визначають, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.

Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Разом з цим, Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

З матеріалів справи вбачається, що представництво інтересів ОСОБА_1 здійснювала адвокат Сустав Н.В. на підставі Договору про надання правничої (правової) допомоги від 26.10.2022; Ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії АЕ № 1160406.

Разом з тим, до відзиву представником відповідача не надано, ані договору про надання правничої допомоги, акту про надання юридичних послуг, детального опису робіт (наданих послуг), акту виконаних адвокатом робіт. А тому вимоги щодо стягнення витрат на правову допомогу задоволенню не підлягають.

Крім того відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а в разі відмови покладається на позивача.

Керуючись Конституцією України, статтями 11, 207, 252-257, 261, 267, 525-526, 530, 610, 626, 629, 631, 1046-1056 ЦК України, статтями 2, 7, 10-13, 18, 43, 44, 49, 76-83, 133, 141, 263, 265, 268 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

У задоволенні позову акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Строк подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду складено та підписано 27.12.2022.

Суддя: В.І.Цитульський