Провадження № 2/161/3996/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 грудня 2022 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Кихтюка Р.М.,

секретаря Дмитрук Т.В.,

з участю позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про захист честі, гідності та ділової репутації,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 про захист честі, гідності та ділової репутації, стягнення моральної шкоди.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що працював у ТОВ «Луцька картонно-паперова фабрика» на посаді слюсаря з КВПіА допоміжних дільниць (черговим) 6 розряду і його права було грубо порушені під час роботи на даному підприємстві.

Наказом відповідача від 27.10.2021 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності», за невиконання своїх безпосередніх обов`язків та вчинення дій, які призвели до виникнення аварійної ситуації на обладнання котельної дільниці 18.10.2021 року, йому оголошено догану.

Вважає, що даний наказ принижує його честь і гідність та ділову репутацію, оскільки відповідач у письмовому вигляді у формі письмових документів, повідомив твердження щодо нього, які є недостовірними та довів до відому усьому персоналу.

При цьому, у наказі вказано про проведення службового розслідування, однак ніяких перевірок знань повноважними структурами проведено не було, ніяких екзаменаційних заходів не проводилось, відповідних актів, протоколів чи розпоряджень, наказів не вказувалися і не підписувалися. Тому вважає, що вибраний спосіб образи його як спеціаліста із значним досвідом роботи за фахом вчинений відповідачем навмисно, безпідставно.

Зазначає, що вбачає недостовірною та принижуючою його честь і гідність та ділову репутацію інформацією слова : « ОСОБА_1 через незнання алгоритмів роботи автоматики на котельній дільниці».

Крім того, зазначає, що така недостовірна інформація негативно вплинула на нього і його душевний стан і такими діями відповідача йому була завдана моральна шкода, яка полягала у порушені звичайного способу життя, спричиненні хвилювання, знервованості, викликала душевні головні болі, підвищення артеріального тиску і погіршення сприйняття суспільства і оточуючих людей.

З врахуванням викладеного, просить суд визнати недостовірною інформацію, яка викладена у наказі ТОВ «Луцька картонно-паперова фабрика» №8-С від 27.10.2021 року, зобов`язати відповідача спростувати недостовірну інформацію, викладену у цьому наказі, зобов`язати відповідача спростувати даний наказ та оголосити його на зборах працівників товариства не пізніше, як протягом 5 робочих днів з дати набрання законної сили рішенням суду по даній справі та стягнути моральну шкоду в розмірі 111111 грн.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у заяві та просив задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні просив у задоволенні позову відмовити з підстав, викладених у відзиві.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов безпідставний та не підлягає до задоволення.

Судом з`ясовано, що з 24.04.2018 року по 01.12.2021 року ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з ТОВ «Луцька картонно-паперова фабрика» на посаді слюсаря з КВПіА допоміжних дільниць 6 розряду (а.с. 8).

Наказом ТзОВ «Луцька картонно-паперова фабрика» від 27.10.2021 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» № 8-С, за порушення трудової дисципліни, невиконання своїх безпосередніх обов`язків та вчинення дій, які призвели до виникнення аварійної ситуації на обладнання котельної дільниці 18.10.2021 року, ОСОБА_1 оголошено догану (а.с. 9).

З даного наказу вбачається, що на підставі службової записки начальника служби контрольно-вимірювальних приладів і автоматики ТОВ «ЛКПФ» (далі по тексту КВПіА) ОСОБА_4 від 21.10.2021 року, службою економічної безпеки ТОВ «ЛКПФ» було проведено службове розслідування, в результаті якого встановлено, що дійсно 18.10.2021 року під час перебування на зміні ОСОБА_1 через незнання алгоритмів роботи автоматики на котельній дільниці, неузгодженість своїх дій з черговим персоналом дільниці та прийняття неправильних рішень, допустив аварійну ситуацію в роботі обладнання, яка могла призвести до зупинки роботи котельні і, як наслідок, - до повної зупинки виробництва. При цьому, допущені ОСОБА_1 порушення підтверджується зібраними в ході службового розслідування доказами та поясненнями причетних осіб. У наданих письмових поясненнях ОСОБА_1 не навів жодних поважних причин невиконання ним трудових обов`язків та вчинення дій, які призвели до виникнення аварійної ситуації. Цим же наказом наказано довести даний наказ до відома підпорядкованого персоналу (а.с. 9).

Саме вищезазначена інформація, викладена у наказі від 27.10.2021 року № 8-С та розповсюдження її серед працівників, на думку позивача, є недостовірною та такою, що принижує його честь, гідність та ділову репутацію.

Разом з тим, суд не погоджується з такими доводами позивача з огляду на наступне.

Згідно ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Згідно ст. 1 Закону України «Про інформацію» під інформацією слід розуміти будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

У законодавстві при цьому робиться чітке розмежування між інформацією фактичного характеру, яка має бути доведена й оціночними судженнями, які не підлягають доведенню і спростуванню (ст. 30 Закону України "Про інформацію").

Згідно з роз`ясненням Пленуму Верховного Суду України у п. 6 постанови від 27.02.2009 №1 «Про судову практику розгляду цивільних справ про захист гідності та честі фізичної особи, а також репутації фізичної та юридичної особи», позов про захист гідності, честі чи ділової репутації вправі пред`явити фізична особа у разі поширення про неї недостовірної інформації, яка порушує її особисті немайнові права, а також інші заінтересовані особи (зокрема, члени її сім`ї, родичі), якщо така інформація прямо чи опосередковано порушує їхні немайнові права.

Пунктом 4 постанови від 27 лютого 2009 року № 1 визначено, що чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту.

Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків.

За змістом ст. 277 ЦК України, частини четвертої статті 32 Конституції України, статті 10 Конвенції про захист прав людини і основних свобод кожному гарантується право на захист честі, гідності, ділової репутації та спростування недостовірної інформації особою, яка поширила таку інформацію.

Поруч з цим, при розгляді спору щодо захисту гідності та честі важливим є юридичний склад дій, що становлять порушення відповідних прав.

Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності, честі чи ділової репутації, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Таким чином, крім доведення поширення недостовірної інформації щодо позивача, останній має довести, що поширення інформації порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Згідно з положеннями статті 277 ЦК України і статті 81 ЦПК України обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення (ч.1 ст. 15 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частина 2 ст. 16 ЦК України передбачає способи захисту цивільних прав та інтересів.

Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду, порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджене порушення було обґрунтованим.

Неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану суб`єктивних прав та обов`язків особи, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов`язку.

Отже, здійснюючи передбачене статтею 55 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту, а суд, вирішуючи спір, зобов`язаний надати суб`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Так, якщо особа вважає, що її суб`єктивне право у певних правовідносинах не може бути реалізоване належним чином, або на неї протиправно поклали певний обов`язок, така особа має право звертатися за судовим захистом.

В разі відповідного звернення особи суд повинен розглянути питання про наявність порушеного суб`єктивного права заявника у конкретних правовідносинах і на підставі цього вирішити спір.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1 ст. 81 ЦПК України).

Главою 10 КЗпП України визначені норми, які регулюють трудову дисципліну працівників.

Відповідно до ст. 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Трудова дисципліна на підприємствах, в установах, організаціях забезпечується створенням необхідних організаційних та економічних умов для нормальної високопродуктивної роботи, свідомим ставленням до праці, методами переконання, виховання, а також заохоченням за сумлінну працю. У необхідних випадках заходи дисциплінарного впливу застосовуються стосовно окремих несумлінних працівників (ч.ч.1, 2 ст. 140 КЗпП України).

Дисциплінарний проступок визначається як винне невиконання чи неналежне виконання працівником своїх трудових обов`язків. Складовими дисциплінарного проступку є дії (бездіяльність) працівника; порушення або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов`язків; вина працівника; наявність причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків.

За порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення.

Дисциплінарні стягнення, відповідно до ч.1 ст. 147-1 КЗпП України застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника.

Відповідно, відповідач, перебуваючи на посаді керівника роботодавця, встановивши підстави для притягнення працівника (позивача) до відповідальності, згідно процедури, визначеної для притягнення до дисциплінарної відповідальності, вправі застосувати до позивача дисциплінарне стягнення, а позивач у визначеному ст. 150 КЗпП України порядку - оскаржити дисциплінарне стягнення, чим він й скористався, оскільки попередньо вже звертався до суду із позовом про визнання такого наказу незаконним.

Дисциплінарне стягнення може бути оскаржене працівником у порядку, встановленому чинним законодавством (глава XV цього Кодексу) (ст. 150 КЗпП України).

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 31.05.2022 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ТОВ «Луцька картонно-паперова фабрика» про скасування наказів про накладення дисциплінарного стягнення, скасування наказу про звільнення, зміну дати і підстави звільнення з роботи, стягнення коштів за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди відмовлено повністю (а.с. ).

Постановою Волинського апеляційного суду від 03.10.2022 року, апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Луцького міськрайонного суду від 31.05.2022 року скасовано та ухвалено нове рішення. Позов ОСОБА_1 до ТОВ «Луцька картонно-паперова фабрика» про скасування наказів про накладення дисциплінарного стягнення, скасування наказу про звільнення, зміну дати і підстави звільнення з роботи, стягнення коштів за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди задоволено частково. Змінено дату звільнення ОСОБА_1 з посади слюсаря з КВПіА допоміжних дільниць 6 розряду ТОВ «Луцька картонно-паперова фабрика», відповідно до п. 1 ст. 36 КЗпП України, з 1 грудня 2021 року на 08 грудня 2021 року (а.с. ).

Тобто, постановою Волинського апеляційного суду від 03.10.2022 р., яка набрала законної сили 03.10.2022р., було відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 , зокрема, про скасування наказу від 27.10.2021р. №8-С «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності».

Таким чином, зважаючи на процесуальну законність дій сторін у справі - відповідача, як роботодавця, - накласти на підставі та у порядку, визначеного КЗпП України, на позивача (працівника) адміністративне стягнення, а позивача (працівника) - право на оскарження дисциплінарного стягнення, яким ОСОБА_1 безпосередньо скористався, на думку суду, викладена у наказі про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності інформація, не може бути предметом захисту честі, гідності, ділової репутації.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 29.04.2021 року № 753/21884/17.

Відтак, така інформація не може бути, ані спростована, ані підтверджена, та не може бути предметом спору, а тому в частині позовних вимог щодо захисту честі, гідності та ділової репутації, спростування недостовірної інформації, слід відмовити.

Разом з тим, у статтях 23, 1167 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Як слідує із позовної заяви, ОСОБА_1 пов`язує завдання йому моральної шкоди через інформацію викладену у наказі, оскільки внаслідок цього відчував презирливе ставлення людей, колег, які йому не повірили, втрати набутої суспільної оцінки ділових і професійних якостей при виконанні трудових обов`язків, що призвело до хвилювань, нервувань, сильних головних болей.

Проте, всупереч вимогам ст.ст. 12, 81 ЦПК України, позивач не надав суду будь-яких доказів, які б свідчили, що йому саме діями відповідача завдана моральна шкода та в чому полягає така моральна шкода.

Виписки з медичної картки ОСОБА_1 не підтверджують погіршення стану здоров`я, спричиненого винесенням наказу ТОВ «Луцька картонно-паперова фабрика» від 27.10.2021 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» № 8-С, оскільки, датуються значно пізніше від дати винесення наказу (а.с. 12).

Водночас, позивач, звернувшись до суду із позовом до відповідача про скасування наказів про накладення дисциплінарного стягнення, скасування наказу про звільнення, зміну дати і підстави звільнення з роботи, стягнення коштів за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди, за наслідками розгляду якого, суд визнав законним наказ про притягнення його до дисциплінарної відповідальності, відповідно правових підстав для звернення до суду з вимогою про стягнення моральної шкоди в даній судовій справі не має, оскільки, позивач пов`язує завдання йому моральної шкоди, саме з винесенням зазначеного наказу.

Таким чином, дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 77, 78, 81, 133, 137, 141, 259, 263-265, 268, 354, 355 ЦПК України, на підставі ст. 34, 68 Конституції України, ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст.16, 201, 270, 271, 275, 277, 297 Цивільного кодексу України, ст.ст. 139, 140, 147, 147-1, 150 КЗпП України, суд,-

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про захист честі, гідності та ділової репутації, стягнення моральної шкоди відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 13 грудня 2022 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області Р.М. Кихтюк