ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6495/22 Справа № 208/6105/15-ц Суддя у 1-й інстанції - Івченко Т.П. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів Куценко Т.Р., Макарова М.О.

при секретарі Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк на рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 22 жовтня 2021 року по справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулось до суду з уточненим 05 лютого 2018 року позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи його тим, що 20 серпня 2008 року між банком та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №DZB0GL00O000O241, за умовами якого банк зобов`язався надати кредит у розмірі 25 499,51 доларів США на термін до 20 серпня 2028 року, а ОСОБА_1 зобов`язалась повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Вказували, що з метою забезпечення належного виконання зобов`язань за кредитним договором 20 серпня 2008 року між банком та ОСОБА_2 укладено договір поруки, за умовами якого ОСОБА_2 відповідає за належне виконання позичальником ОСОБА_1 зобов`язань, які виникають з кредитного договору.

Зазначали, що банк виконав умови договору у повному обсязі, надавши обумовлені ним кредитні кошти, позичальник допустила порушення зобов`язань за кредитним договором.

Посилаючись на те, що станом на 25 січня 2018 року заборгованість за кредитним договором складає 77 277,69 доларів США, що складається з заборгованості за кредитом у розмірі 24 397,86 доларів США; заборгованості по відсоткам за користування кредитом у розмірі 20 859,01 доларів США; пені за несвоєчасність виконання зобов`язань у розмірі 28 332,68 доларів США; штрафу (фіксована частина) 8,66 доларів США та штрафу (процентна складова) у розмірі 3 679,48 доларів США, а тому просили суд ухвалити рішення, яким стягнути вказану заборгованість з відповідачів у солідарному порядку.

Рішенням Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 22 жовтня 2021 року позов АТ КБ Приватбанк задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ ПриватБанк заборгованість за кредитним договором №DZB0GL від 20 серпня 2008 року у розмірі 34 448,24 доларів США, що за курсом 28,86, відповідно до службового розпорядження від 25 січня 2018 року, становить 994 176,21 грн. Вирішено питання стосовно судових витрат.

Не погодившись з таким рішенням суду, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 22 жовтня 2021 року в частині незадоволених вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ними надано достатньо належних та допустимих доказів для повного задоволення заявлених позовних вимог. Проценти погашались до 10 червня 2013 року, тому висновки суду першої інстанції є помилковими. Штраф та пеня передбачені договором, а тому повинні бути стягнуті. Порука не припинилась.

Правом на надання відзиву на апеляційну скаргу сторони по справі не скористались.

Положення цього принципу мають вираження і у частині першій статті 367 ЦПК України, за змістом якої суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Відповідно до ст.ст.263,264 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим та має стосуватися, зокрема питань: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із установлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин тощо.

Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає з огляду на таке.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що 20 серпня 2008 року між банком та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №DZB0GL00O000O241, за умовами якого банк зобов`язався надати кредит у розмірі 25 499,51 доларів США на термін до 20 серпня 2028 року, а ОСОБА_1 зобов`язалась повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Відповідно договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості: за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору (т.1 а.с.20-23).

Відповідно до п.8, яким передбачені особливі умови договору, п.п.8.1. банк зобов`язується надати "позичальникові" кредитні кошти на строк з 20 серпня 2008 року по 20 серпня 2028 року включно у вигляді непоновлюваної лінії (далі - «кредит») у розмірі 27 989.71 доларів США на наступні цілі: у розмірі 25 499,51 доларів США на придбання нерухомості / на споживчі цілі, з них 25 000,00 доларів США на придбання нерухомості / на споживчі цілі шляхом: видачі готівки через касу, а також у розмірі 375 доларів США на сплату винагороди за надання фінансового інструменту у момент надання кредиту, 58.84 доларів США - для сплати страхового платежу страхування майна за договором страхування майна на перший рік дії кредиту, 65.67 доларів США - для сплати особистого страхування за договором особистого страхування на перший рік дії кредиту, а також у розмірі 2 490.20 доларів США на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених п.п.2.1.3,2,2.7 даного договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,46% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 1,50% від суми заданого кредиту у момент надання кредиту, винагорода за резервування ресурсів у розмірі 1,80% річних, від суми зарезервованих ресурсів, винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п.7.2. даного договору. Періодом сплати вважати період з "20" по "25" число кожного місяця. Погашення заборгованості за цим договором (за винятком винагороди, що оплачується в момент надання кредиту) здійснюється в наступному порядку: щомісяця в Період сплати позичальник сплачує відсотки, розраховані відповідно до п.п.3.1,3.3, винагороди, розрахованої відповідно до п.п.1.1,3.6 цього договору. Погашення кредиту провадиться в строки відповідно до графіка погашення кредиту (додаток №2). п.п.8.2. Для виконання даного договору, банк відкриває позичальникові рахунок НОМЕР_1 для зарахування коштів, спрямованих на погашення заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороді та іншими платежам. Позичальник доручає, без додаткового узгоджених, перерахувати кредитні кошти: винагороду за надання фінансового інструменту банку у розмірі 375 доларів США, на оплату страхових платежів у розмірі 124,51 доларів США на поточний рахунок страхової компанії «Інгосстрах». Позичальник доручає банку провадити погашення заборгованості по даному кредитному договору в передбачені даним договором строки за рахунок коштів, розміщених па рахунку №, що відповідає платіжній картці №, емітованої ПриватБанком. Зазначене доручення позичальника не підлягає виконанню банком у випадку пред`явлення позичальником документа, що підтверджує сплату заборгованості іншим способом. Кредит надається в обмін на зобов`язання позичальника по поверненню кредиту, сплаті відсотків, винагороди в зазначені даним договором строки. п.п.8.3. Забезпеченням виконання позичальником зобов`язань за даним договором виступає іпотека квартири, 2-кімнатна квартира загальною площею 44,20 кв.м, що знаходиться в АДРЕСА_1 , договір поруки №DZBOGL/1 від 20 серпня 2008 року, укладений з ОСОБА_2 (т.1 а.с.23).

Отже, умовами договору сторони погодили як і загальний строк кредитування, так і строки виконання боржником окремих зобов`язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту основного зобов`язання.

З метою забезпечення належного виконання зобов`язань за кредитним договором, 20 серпня 2008 року між банком та ОСОБА_2 укладено договір поруки, за умовами якого остання відповідає за належне виконання позичальником ОСОБА_1 усіх зобов`язань, які виникають з кредитного договору. Порука за цим договором припиняється після закінчення 5 років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором.

Згідно ордеру про отримання коштів від 20 серпня 2008 року ОСОБА_1 на її рахунок № НОМЕР_2 20 серпня 2008 року зараховано платіж у розмірі 25 000 доларів США, з призначенням платежу на придбання квартири згідно кредитного договору №DZBOGL від 20 серпня 2008 року (т.1 а.с.178).

Відповідачем порушені зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту та допущено заборгованість.

Станом на 25 січня 2018 року заборгованість за кредитним договором складає 77 277,69 доларів США, що складається з заборгованості за кредитом у розмірі 24 397,86 доларів США; заборгованості по відсоткам за користування кредитом у розмірі 20 859,01 доларів США; пені за несвоєчасність виконання зобов`язань у розмірі 28 332,68 доларів США; штрафу (фіксована частина) 8,66 доларів США та штрафу (процентна складова) у розмірі 3 679,48 доларів США.

Задовольняючи частково позовні вимоги банку суд першої інстанції виходив з того, що банк має право на стягнення заборгованості у розмірі 34 448,24 доларів США з позичальника. Поруку вважав припиненою з врахуванням того, що останній платіж здійснено 10 липня 2012 року. Дійшов висновку, що штраф та пеня це подвійний вид відповідальності, а пеня розрахована у доларах до стягнення не підлягає оскільки умовами кредитного договору пеня визначена у гривні.

Колегія суддів не може у повній мірі погодитись з висновками суду першої інстанції у зв`язку з наступним.

Згідно з ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Відповідно до ст.ст.525,526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна його умов не допускається.

Частиною 1 ст.625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно з ч.ч.1,2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Статтею 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч.1 ст.638 та ч.1 ст.640 ЦК України договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі згоди з усіх істотних умов договору.

За змістом ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Між сторонами по справі виникли договірні відносини шляхом укладання кредитного договору від 20 серпня 2008 року та договору поруки від 20 серпня 2008 року.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 ЦК України).

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Такі висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 (провадження №14-10цс18) та від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц (провадження №14-154цс18).

Таким чином нарахування банком заборгованості за процентами за користування кредитом та пенею станом на 25 січня 2018 року, тобто вже після звернення з позовом у даній справі (12 серпня 2015 року) є незаконним.

Що стосується вимог про стягнення штрафу (фіксована частина) 8,66 доларів США та штрафу (процентна складова) у розмірі 3 679,48 доларів США.

Згідно з положенням статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

У постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі №6-2003цс15 зроблено висновок, що відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Враховуючи наведене, у задоволенні вимог про стягнення з відповідачів штрафу (фіксована частина) 8,66 доларів США та штрафу (процентна складова) у розмірі 3 679,48 доларів США слід відмовити.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі №373/2054/16-ц викладено висновок щодо виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті. Відповідно до цієї постанови як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046, частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, в розмірі та саме в тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

Тому до стягнення підлягає заборгованість у загальному розмірі 39 896 доларів США 33 центи, що складається з: заборгованості за кредитом у розмірі 24 397,86 доларів США; заборгованості по процентам за користування кредитом 10 050,38 доларів США та пені за несвоєчасність виконання зобов`язання за договором у розмірі 5 448,09 доларів США.

Одним із видів забезпечення виконання зобов`язання є порука (частина перша статті 546 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Згідно з частинами першою та другою статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом.

Аналіз наведених норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку, що у законі передбачено три способи визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки; протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання; протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов`язання не встановлено або встановлено моментом пред`явлення вимоги).

Зважаючи на наведене, строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб`єктивного права кредитора й суб`єктивного обов`язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі спливом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред`явлення позову), кредитор вчиняти не вправі (постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі №2-1169/11, від 19 червня 2019 року у справі №523/8249/14-ц, від 03 липня 2019 року у справі №1519/2-3165/11, від 26 травня 2020 року у справі №638/13683/15-ц, постанова Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі №6-2662цс15).

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

За частинами 1,2,4 статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

За ч.1 ст.79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК України).

Згідно ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до пункту 12 договору поруки, порука припиняється після закінчення 5 років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором (т.1 а.с.24).

З врахуванням того, що останній платіж за кредитним договором здійснено 28 жовтня 2013 року, вимогу про дострокове погашення заборгованості позичальнику та поручителю направлено 30 червня 2015 року, а позов у даній справі подано до суду 12 серпня 2015 року, банк не втратив права вимагати погашення допущеної заборгованості з позивальника та поручителя (т.1 а.с.7-8,9-14,16,17).

А тому доводи апеляційної скарги в частині наявності підстав для стягнення заборгованості з позичальника та поручителя у солідарному порядку приймаються до уваги та заборгованість у загальному розмірі 39 896 доларів США 33 центи, що складається з: заборгованості за кредитом у розмірі 24 397,86 доларів США; заборгованості по процентам за користування кредитом 10 050,38 доларів США та пені за несвоєчасність виконання зобов`язання за договором у розмірі 5 448,09 доларів США, підлягає до стягнення з відповідачів у солідарному порядку.

На підставі наведеного вище колегія суддів вважає, що рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Згідно з ч.ч.1,13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи результат розгляду даної справи, пропорційно до задоволених позовних вимог з відповідачів на користь АТ КБ ПриватБанк необхідно стягнути судові витрати, які складаються з судового збору за подання позовної заяви та за подачу апеляційної скарги у розмірі по 5 088,49 грн. з кожного.

Керуючись ст.ст.367,374,376,381-383 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк задовольнити частково.

Рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 22 жовтня 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частковою

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) та ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк () заборгованість за кредитним договором №DZB0GL від 20 серпня 2008 року у загальному розмірі 39 896 доларів США 33 центи, що складається з: заборгованості за кредитом у розмірі 24 397,86 доларів США; заборгованості по процентам за користування кредитом 10 050,38 доларів США та пені за несвоєчасність виконання зобов`язання за договором у розмірі 5 448,09 доларів США.

В іншій частині позову акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк судовий збір у розмірі по 5 088,49 грн. з кожної.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Демченко Е.Л

Судді: Куценко Т.Р.

Макаров М.О.