Справа № 199/1282/22
(2/199/1341/22)
РІШЕННЯ

Іменем України

08.12.2022 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська

у складі головуючого судді Авраменка А.М.,

при секретарі судового засідання Хамула А.С.,

за участю: позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП,

ВСТАНОВИВ:

22 лютого 2022 року до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська звернувся позивач через свого представника із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого послався на те, що 12 жовтня 2021 року з вини відповідача, як власника та водія автомобіля «ГАЗ 2705» д.н.з. НОМЕР_1 на вул. Шолохова в м. Дніпро сталася ДТП, внаслідок якої було пошкоджено належний позивачу автомобіль «Ford Fusion» д.н.з. НОМЕР_2 , вартість відновлювального ремонту якого склала 29969,82 гривень. За таких обставин, посилаючись на те, що цивільно-правова відповідальність відповідача, як власника транспортного засобу, перед третіми особами на момент ДТП застрахована не була, позивач просив суд стягнути з відповідача означену вартість відновлювального ремонту, а також витрати на проведення експертизи з визначення розміру майнової шкоди. Крім того, посилаючись на те, що пошкодженням автомобіля позивачу було завдано моральної шкоди, яка полягала і в тому, що внаслідок пошкодження авто порушився звичайний уклад побуту, роботи та сформований активний образ життя позивача, а агресивна, неконструктивна, асоціальна поведінка відповідача, небажання компенсувати завдану матеріальну шкоду посилила моральні переживання позивача, останній просив суд також стягнути з відповідача в якості відшкодування моральної шкоди 10000 гривень, а також покласти судові витрати по справі на відповідача.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 квітня 2022 року позовну заяву залишено без руху, надано позивачу відповідний строк для усунення недоліків його позову.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 02 червня 2022 року у зв`язку із повним та своєчасним усуненням позивачем недоліків його позову позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі, яку вирішено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

В судовому засіданні позивач, його представник позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити в повному обсязі з викладених у позові підстав.

Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував в повному обсязі, посилаючись на те, що ДТП сталася не з його вини, а з вини саме позивача, оскільки саме позивач здійснив наїзд на авто відповідача, яке перебувало без руху, а не навпаки. Заперечив відповідач і заявлений позивачем факт завдання моральної шкоди, зокрема заперечив твердження позивача про агресивну, асоціальну поведінку, використання ненормативної лексики тощо.

Вислухавши учасників справи та дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку на підставі нижчевикладеного.

Судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини сторін.

В судовому засіданні встановлено, що 12 жовтня 2021 року мала місце ДТП. Відповідач у вказаний день о 12 годині 05 хвилин, керуючи транспортним засобом «ГАЗ 2705» д.н.з. НОМЕР_1 , в порушення вимог п.10.9 Правил дорожнього руху, у м. Дніпрі на вул. Шолохова, 7 при здійсненні руху заднім ходом не переконався в безпеці, не звернувся за допомогою до інших осіб для забезпечення безпеки руху, внаслідок чого скоїв зіткнення із автомобілем «Ford Fusion» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням позивача. Внаслідок ДТП зазначені транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Викладені фактичні обставини ДТП, а також вина відповідача в її скоєнні встановлені постановою судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 02 листопада 2021 року, якою відповідач був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення та притягнутий до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП. Оскільки дана постанова суду набрала законної сили ще 15 листопада 2021 року, викладені в ній фактичні обставини спричинення майнової шкоди та вина відповідача у її спричиненні відповідно до ст.82 ч.6 ЦПК України є преюдиційно встановленими та не підлягають доказуванню. Копія постанови наявна в матеріалах справи.

Як встановлено судом, автомобіль «Ford Fusion» д.н.з. НОМЕР_2 на момент вищевказаної ДТП і дотепер належить на праві власності позивачу, що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу.

В судовому засіданні у відповідності до ст.82 ч.1 ЦПК України встановлено і не спростовується матеріалами справи, що володільцем транспортного засобу «ГАЗ 2705» д.н.з. НОМЕР_1 на момент ДТП від 12 жовтня 2021 року був відповідач, який і керував цим транспортним засобом, тобто був його законним володільцем у відповідності до п.2.2 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306.

При цьому, як вбачається з інформації з централізованої бази даних МТСБУ, доступ до якої є загальнодоступним (https://policy-web.mtsbu.ua/), станом на 12 жовтня 2021 року транспортний засіб «ГАЗ 2705» д.н.з. НОМЕР_1 не є забезпеченим транспортним засобом, і відповідно договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, за яким вказаний автомобіль значиться як забезпечений транспортний засіб, а відповідач як страхувальник чи особа, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, на момент ДТП був відсутній (не укладався). Дані обставини визнав і відповідач в судовому засіданні.

Разом з тим, як встановлено судом в ході розгляду справи з пояснень позивача та його представника, що не спростовуються матеріалами цивільної справи, позивач, як потерпілій в ДТП, до МТСБУ ані з повідомленням про ДТП, ані із заявою про страхове відшкодування не звертався, і, відповідно, відмови МТСБУ у здійсненні регламентної виплати на свою користь не отримував.

Згідно висновку експерта №3211/21 (товарознавчої експертизи по визначенню вартості матеріального збитку, заподіяного власнику КТЗ) розмір матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля «Ford Fusion» д.н.з. НОМЕР_2 , становить 29969,82 гривень. При цьому розрахований матеріальний збиток є вартістю відновлювального ремонту вказаного автомобіля та визначався без розрахунку коефіцієнту фізичного зносу замінюваних деталей, оскільки при здійсненні такого ремонту відсутні складові частини авто, які підлягають заміні. Вартість послуг судового експерта з визначення розміру матеріального збитку склала 2500 гривень. Викладені обставини підтверджуються копією відповідного висновку експертного дослідження з додатками, копією квитанції.

Правовідносини, які виникли між сторонами, врегульовані нормами ЦК України, Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України «Про деякі питання здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 09 липня 2010 року №566 (далі Розпорядження).

Так, відповідно до ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.11 ЦК України підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, акти цивільного законодавства, а також завдання майнової (матеріальної) шкоди іншій особі.

Згідно ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є в тому числі діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Статтею 1188 ЦК України визначено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

При цьому, нормою ст.1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Положеннями ст.22 ЦК України закріплено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. До збитків належать і витрати, яких особа зазнала зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються в повному обсязі, якщо інше не встановлено законом або договором.

Згідно ст.999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування).

Відповідно до ст.21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТСБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування.

Положеннями ст.ст.3, 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст.979, 980 ЦК України передбачено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників (страхувальників) наземних транспортних засобів здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

За змістом ст.ст.1, 17 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.981 ЦК України договір обов`язкового страхування, яким особа страхує свою цивільно-правову відповідальність, укладається у письмові формі, зокрема, шляхом видачі страховиком страхувальникові страхового свідоцтва поліса.

Згідно ст.11 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик подає інформацію про укладені та достроково припинені договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності до централізованої бази даних у порядку, встановленому у положенні про централізовану базу даних щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, яке затверджується Уповноваженим органом за поданням МТСБУ.

Відповідно до ст.41 п.41.1 пп.а), п.41.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. МТСБУ не відшкодовує шкоду потерпілим, якщо вони можуть задовольнити вимоги на підставі договорів інших видів страхування. В таких випадках МТСБУ відшкодовується частина шкоди, яка не компенсована за договорами інших видів страхування.

Нормою до ст.9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова сума це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 тисяч гривень на одного потерпілого. Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю потерпілих, становить 100 тисяч гривень на одного потерпілого. Страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування. Розміри страхових сум переглядаються Уповноваженим органом відповідно до рівня інфляції та індексу споживчих цін.

Пунктом 1 Розпорядження, яке було чинним на момент виникнення спірних правовідносин, встановлено, що розміри страхових сум за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеними після набрання чинності цим розпорядженням з урахуванням останніх змін (з 21 вересня 2019 року), за шкоду, заподіяну майну потерпілих, у розмірі 130000 гривень на одного потерпілого.

За змістом ст.ст.12, 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розмір якої не може перевищувати 2% від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих.

За змістом норм ст.ст.28, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» різновидом шкоди, заподіяної в результаті ДТП майну потерпілого, є шкода, пов`язана з пошкодженням транспортного засобу. У зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Згідно ст.33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний, окрім іншого, невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених ст.41 цього Закону, МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу.

Нормою ст.35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених ст.41 цього Закону, МТСБУ) заяву про страхове відшкодування та долучає до неї визначені законом документи.

Відповідно до ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених ст.41 цього Закону, МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна. Виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом "а" пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов`язані з відшкодуванням збитків.

Нормою ст.16 ЦК України визначено, що однією із форм судового захисту цивільних прав та інтересів є примусове виконання обов`язку в натурі.

Оцінюючи дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд вважає їх належними, допустимими, достовірними та достатніми для прийняття рішення у справі по суті.

Аналізуючи встановлені судом на підставі таких доказів фактичні обставини в контексті викладених норм законодавства, суд приходить до наступного висновку на підставі нижчевикладеного.

Так, наведене вище судом чинне на час виникнення та існування спірних правовідносин сторін законодавство визначає порядок, підстави та розміри відшкодування винною особою матеріальної шкоди (збитків), завданих потерпілій особі. При цьому, законом передбачена певна особливість регулювання тих деліктних правовідносин, за якими шкода потерпілій особі завдана внаслідок ДТП транспортним засобом (джерелом підвищеної небезпеки). Така особливість полягає, зокрема, в участі у врегулюванні правовідносин третьої сторони страховика (страхової організації, що має право на здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів) власника (володільця/користувача) транспортного засобу, винного у заподіянні шкоди (заподіяної майну та/або життю та здоров`ю) потерпілій особі. Такий страховик, за умови обов`язкового за законом попереднього укладення з винним у ДТП власником (володільцем/користувачем) авто (страхувальником або особи, відповідальність якої застрахована) договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, здійснює відшкодування в межах ліміту своєї відповідальності (страхової суми) завданої страхувальником шкоди потерпілій особі. Якщо ж винний в ДТП власник (володілець/користувач) транспортного засобу в порушення вимог закону не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, обов`язки страховика в такому випадку виконує МТСБУ, виплачуючи потерпілій особі регламентну виплату в межах встановленої законодавством страхової суми, чинної на момент ДТП. За таких обставин, згідно положень закону покладення на винну в ДТП особу, навіть ту, яка не застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, обов`язку з відшкодування потерпілому шкоди можливе лише у випадку обґрунтованої, законної відмови страховика (МТСБУ) здійснити таке відшкодування або у випадку, якщо виплачене страховиком (МТСБУ) страхове відшкодування (страхова/регламентна виплата) є меншим від розміру фактично завданої шкоди. В останньому випадку власником/володільцем транспортного засобу, який спричинив ДТП, сплачується потерпілій особі різниця між фактично завданою шкодою та розміром виплаченого страхового відшкодування (регламентної виплати). Непред`явлення вимоги до страховика або МТСБУ, який/яке має відшкодувати шкоду відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», є підставою для відмови у позові до особи, яка завдала шкоди.

Наведений вище правовий висновок суду узгоджується із правовими позиціями Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постановах від 04 липня 2018 року по справі №755/18006/15-ц, від 03 жовтня 2018 року по справі №760/15471/15-ц, правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у постановах 06 березня 2019 року по справі №369/11306/16-ц, від 13 березня 2019 року по справі №227/2552/17, від 13 березня 2019 року по справі №727/1881/16-ц, від 20 березня 2019 року по справі №522/438/18, від 20 березня 2019 року по справі №695/882/15-ц, від 22 липня 2019 року по справі №185/5812/16-ц, від 28 жовтня 2019 року по справі №722/1384/15-ц, від 23 січня 2020 року по справі №183/3948/16, від 10 березня 2020 року по справі №761/2941/17, від 11 березня 2020 року по справі №367/7666/16-ц, від 18 березня 2020 року по справі №369/10426/16-ц, від 18 березня 2020 року по справі №757/34520/16-ц, від 18 березня 2020 року по справі №643/2224/17, від 16 червня 2021 року по справі №199/4778/18.

Внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди виникають цивільні права й обов`язки, пов`язані з її відшкодуванням. Зокрема, потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідне відшкодування за Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність (у визначених Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» випадках МТСБУ) та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, зокрема на суму франшизи, чи якщо страховик (МТСБУ) за Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Тобто внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ). Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палата Верховного Суду від 14 грудня 2021 року по справі №147/66/17.

Стосовно обставин спірних правовідносин сторін у даній цивільній справі, то в ході її розгляду судом встановлено, що ДТП від 12 жовтня 2021 року, внаслідок якої було пошкоджено належний позивачу автомобіль «Ford Fusion» д.н.з. НОМЕР_2 , сталася з вини відповідача, як водія автомобіля «ГАЗ 2705» д.н.з. НОМЕР_1 . Вартість завданої позивачу внаслідок зазначеної ДТП матеріальної шкоди, яка є вартістю відновлювального ремонту, становить 29969,82 гривень. При цьому на момент вказаної ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача, як власника/водія автомобіля, застрахована не була, що, в свою чергу, зумовило виникнення саме у МТСБУ на підставі ст.41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язку виплатити позивачу, як потерпілому, регламентну виплату в межах відповідного ліміту (130000 гривень) з урахуванням коефіцієнту зносу замінюваних складових частин пошкодженого транспортного засобу позивача. При цьому, за законом стягнення матеріальної шкоди (вартості відновлювального ремонту) із винуватця ДТП, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, тобто з відповідача, а не з МТСБУ, можливе лише в тих випадках, коли МТСБУ на підставі Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не має обов`язку здійснити регламентну виплату. В свою чергу, непред`явлення вимоги до МТСБУ, яке має відшкодувати шкоду відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», є підставою для відмови у позові до особи, яка завдала шкоди, тобто до відповідача у справі. За таких обставин, підсумовуючи вищевикладене та приймаючи до уваги, що розмір завданої позивачу діями відповідача матеріальної шкоди (вартість відновлювального ремонту) повністю охоплюється лімітом відповідальності МТСБУ за майнову шкоду, завдану пошкодженням авто, не потребує визначення коефіцієнту зносу замінюваних складових частини пошкодженого авто позивача, а також враховуючи, що позивач взагалі не звертався до МТСБУ як в позасудовому, так і в судовому порядку з вимогами про здійснення на його користь регламентної виплати в розмірі завданої майнової шкоди, а отже і не отримував відмови у здійсненні регламентної виплати з боку МТСБУ, натомість в порушення закону подав позов одразу до винуватця ДТП, яким є відповідач, суд приходить до висновку про неможливість задоволення позову в частині позовних вимог про відшкодування майнової шкоди в розмірі 29969,82 гривень.

При цьому, суд критично оцінює, вважає хибним та не приймає до уваги твердження сторони позивача про неможливість пред`явлення вимог до МТСБУ через пропуск встановлених ст.ст.33, 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» строків для подання до МТСБУ позивачем повідомлення про ДТП та заяви про страхове відшкодування. Така оцінка судом зазначених тверджень сторони позивача зумовлена тим, що за змістом ст.37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» саме лише несвоєчасне повідомлення МТСБУ не може бути підставою для відмови у здійсненні регламентної виплати, а є належною підставою для такої відмови тільки в тому випадку, якщо це призвело до неможливості МТСБУ встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди. Натомість, факт ДТП за участю сторін від 12 жовтня 2021 року, її причини, обставини та наслідки було зафіксовано правоохоронними органами, а в подальшому і судом за наслідками розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно відповідача, що, в свою чергу, не позбавляє МТСБУ можливості взяти до уваги вже встановлені обставини як цілком достовірні та вирішити питання про здійснення регламентної виплати.

Більш того, попереднє звернення потерпілого у випадках, передбачених законом, до МТСБУ із заявою про виплату страхового відшкодування в порядку, визначеному ст.35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», загалом не є обов`язковим та не виключає право особи звернутися безпосередньо до суду із позовом про стягнення відповідного страхового відшкодування (регламентної виплати). Правильним є висновок про необхідність стягнення страхового відшкодування (регламентної виплати) незважаючи на те, що позивач не звертався до страховика (МТСБУ) із заявою про відшкодування шкоди і за таким відшкодуванням звернувся безпосередньо до суду в межах річного строку з моменту ДТП. Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2019 року по справі №465/4287/15.

Як слідує зі змісту матеріалів цивільної справи, позивачем на дату звернення до суду із даним позовом до відповідача, а не МТСБУ, ще не було пропущено згаданий вище річний строк.

Торкаючись питання дотримання річного строку звернення з вимогою до МТСБУ про здійснення регламентної виплати, суд вважає за необхідне відзначити і наступне.

З огляду на те, що пропуск річного строку звернення із заявою до страховика (страхової компанії) не зазначений у законодавстві (ст.12 ЦК України) як підстава для припинення матеріального права, цей строк не може бути розцінений як преклюзивний і такий, що припиняє існуюче право на отримання відшкодування шкоди в розмірі регламентних виплат взагалі. Відтак, аналізуючи законодавство в сукупності з загальними принципами цивільного права, як то добросовісність поведінки та спрямованість на відновлення порушеного права, слід дійти висновку, що потерпіла особа при відмові страховика (страхової компанії) у виплаті регламентних платежів у зв`язку з пропуском річного строку, має право на пред`явлення вимоги до страховика (страхової компанії) винної у спричиненні шкоди особи про відшкодування шкоди в межах страхової суми протягом строку позовної давності. У випадку, якщо потерпіла особа звернеться до страховика (страхової компанії) за відшкодуванням шкоди з пропуском встановленого річного строку, однак доведе, що нею здійснено розумних заходів для отримання відшкодування за рахунок страховика, та строк пропущено через незалежні від потерпілої особи причини, вона має право на відшкодування шкоди в межах страхової суми за рахунок страховика (страхової компанії) винної у спричиненні шкоди особи, у тому числі у судовому порядку. Такий правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року по справі №147/66/17, і він, за переконанням суду, справедливий і відносно правовідносин позивача та МТСБУ, оскільки останнє за законом виконує функцію страховика винної в ДТП особи, яка не застрахувала свою цивільно-правову відповідальність.

Таким чином, позовні вимоги в частині вимог про стягнення з відповідача вартості матеріальної шкоди (відновлювального ремонту) є безпідставними та необґрунтованими, а отже такими, що задоволенню не підлягають.

Вирішуючи позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди, суд, окрім наведених вище фактичних обставин та норм закону, керувався наступним.

За змістом ст.ст.23, 1167, 1188 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується винною особою. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Нормою ст.16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Не викликає в суду сумнівів дійсність спричинення позивачу внаслідок ДТП від 12 жовтня 2021 року з вини відповідача моральної шкоди, яка полягає в душевних стражданнях і хвилюваннях, тривалої емоційної напруженості позивача через пошкодження його транспортного засобу, неможливості його використання протягом певного часу, а також внаслідок зміни звичного укладу та розпорядку життя позивача. Разом з тим, суду не надані достатні докази, що об`єктивно свідчили б про заподіяння позивачу такої моральної шкоди і настання таких суттєвих негативних наслідків саме для його психологічного стану, які б дозволяли обґрунтувати заявлений в позові грошовий розмір моральної шкоди. Більш того, заявлений позивачем факт неконструктивної, агресивної, асоціальної поведінки відповідача, використання ним ненормативної лексики відносно позивача взагалі не знайшов свого підтвердження через відсутність будь-яких доказів такої поведінки та категоричне її заперечення відповідачем в судовому засіданні. Крім того, факт відмови відповідача відшкодувати позивачу вартість відновлювального ремонту в позасудовому порядку, з огляду на наведені вище висновки та результати розгляду вимоги про відшкодування майнової шкоди, не є неправомірним, а тому не може бути прийнятий судом до уваги як такий, що завдав моральної шкоди позивачу. З урахуванням викладеного, враховуючи, що характер завданої позивачу моральної шкоди не охоплюється положеннями ст.ст.23, 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а отже не може відшкодовуватись МТСБУ, суд, керуючись вимогами розумності та справедливості при визначенні розміру відшкодування, вважає позовні вимоги про стягнення моральної шкоди такими, що підлягають частковому задоволенню шляхом стягнення з відповідача на користь позивача 2000 гривень.

З викладених вище підстав суд не погоджується з твердженнями сторони відповідача про відсутність підстав для навіть часткового задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, оскільки пошкодження належного особі коштовного майна не може залишити цю особу байдужою до цього, не викликавши певного рівня стурбованості та стресу.

Разом з тим, суд не приймає до уваги твердження сторони відповідача про те, що ДТП від 12 жовтня 2021 року сталася не з його вини, а з вини позивача, оскільки наявна постанова судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 02 листопада 2021 року по справі №199/8344/21 (провадження №3/199/4361/21), якою встановлено вину відповідача у спричиненні зазначеної ДТП. І ця постанова набрала законної сили ще 15 листопада 2021 року, а тому має преюдиційне значення для розгляду даної цивільної справи у відповідності до ст.82 ч.6 ЦПК України. Щодо наданих відповідачем суду доказів його невинуватості, а саме фотокарток та диску з відеозаписом, то з огляду на те, що вказані докази в порушення вимог ст.83 ч.ч.3, 8, 9 ЦПК України були подані з пропуском строку на їх подання, копії таких доказів не надсилались стороні позивача, а поважні причини для такого несвоєчасного та неналежного подання доказів у відповідача відсутні, суд не приймає їх до уваги, будучи позбавленим ґрунтувати на них своє рішення.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, керуючись положеннями ст.ст.133, 137, 139, 141 ЦПК України, враховуючи кількість та характер заявлених позовних вимог, результат їх розгляду, характер спірних правовідносин та предмет позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача сплачений останнім при зверненні до суду судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, тобто в сумі 99,31 гривень. Витрати в розмірі 2500 гривень на проведення замовленої позивачем експертизи з визначення розміру майнової шкоди (вартості відновлювального ремонту) задоволенню не підлягають, оскільки вони нерозривно пов`язані, зумовлені та ґрунтуються на задоволенні позовних вимог про відшкодування майнової шкоди, у задоволенні яких судом відмовлено. Стосовно заявлених стороною позивача витрат на професійну правничу допомогу, то суд не знаходить підстав для стягнення таких витрат з відповідача на користь позивача з огляду на неподання доказів оплати таких послуг позивачем своєму адвокату, якими (доказами) могли б бути такі платіжні документи як квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки тощо. Більш того, матеріали справи взагалі не містять жодних документів/доказів, з яких би можна було встановити, що між позивачем та його адвокатом/представником взагалі було обумовлено заявлену до стягнення суму витрата на професійну правничу допомогу. Крім того, обов`язковою умовою для стягнення витрат на професійну правничу допомогу є подання детального опису фактично виконаних робіт та наданих адвокатом послуг, однак такі документи суду подані не були. Аналогічні правові висновки викладені постановах Верховного Суду від 30 вересня 2020 року по справі №379/1418/18, від 23 листопада 2020 по справі №638/7748/18від 07 липня 2021 року по справі №308/11679/17.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.11, 15, 16, 22, 979-981, 999, 1166, 1187, 1188 ЦК України, ст.ст.1, 3, 5, 9, 11, 12, 17, 21, 22, 28, 29, 33, 35, 36, 40, 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», п.1 Розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України «Про деякі питання здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 09 липня 2010 року №566, п.3 Порядку залучення Моторним (транспортним) страховим бюро України аварійних комісарів, експертів або юридичних осіб, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти, для визначення причин настання страхових випадків та розміру збитків, затвердженого розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг від 23 лютого 2006 року №5417, ст.ст.2, 5, 12, 13, 76-82, 89, 95, 133, 137, 141, 223, 240, 247, 258, 259, 263-265, 268, 273, 280, 289, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ; адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_4 ; адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_2 ) про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_4 ; адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ; адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 ) у рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої пошкодженням транспортного засобу внаслідок ДТП від 12 жовтня 2021 року, 2000 гривень.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

У рахунок відшкодування судових витрат по справі стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_4 ; адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ; адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 ) судовий збір в розмірі 99,31 гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення суду складено 09 грудня 2022 року.

Суддя А.М. Авраменко