Номер провадження: 22-ц/813/5296/22
Справа № 509/4374/20
Головуючий у першій інстанції Гандзій Д. М.
Доповідач Цюра Т. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.12.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді: Цюри Т.В.,

суддів Сегеди С.М., Комлевої О.С.,

За участю секретаря судового засідання: Мілєвої М.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - Крилової Олени Леонідівни на ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 11 листопада 2021 року про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню по справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИВ:

09 вересня 2020 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулось до Овідіопольського районного суду Одеської області із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором (а.с.1-3).

06 жовтня 2020 року заочним рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області позов Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 (ІПН : НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 14849,52 грн. (заборгованість за простроченим тілом кредиту) та судовий збір у сумі 2102 грн.

В задоволенні решти позову відмовлено (а.с.61-68).

03 листопада 2021 року ОСОБА_2 звернулось до Овідіопольського районного суду Одеської області із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню (а.с.76-78).

11 листопада 2021 року ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області заяву ОСОБА_1 , за участю стягувача Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», заінтересованої особи: Овідіпольський РВ ДВС в Одеському районі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню задоволено.

Зупинено стягнення за виконавчим провадженням № 66665471 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» заборгованості за простроченим тілом кредиту у розмірі 14849,52 грн., та судового збору в розмірі 2102 грн.

Визнано виконавчий лист виданий Овідіопольським районним судом Одеської області від 23.06.2021 року по цивільній справі № 509/4374/20 таким, що не підлягає виконанню (а.с.100-101).

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду, Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулось із апеляційною скаргою в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить суд скасувати ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 11.11.2021 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити відповідачу в повному обсязі у вимогах про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню (а.с.104-106).

25 січня 2022 року Одеським апеляційним судом отримано відзив на апеляційну скаргу. У поданому відзиві, ОСОБА_1 наголошує на тому, що рішення суду нею виконано в добровільному порядку до відкриття виконавчого провадження, а тому вважає, що постанова державного виконавця, яка була винесена на підставі виконавчого документу, виданого судом безпідставно. З огляду на вказане, відповідач просить суд апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення (а.с.121-123).

Судове засідання призначено на 24 листопада 2022 року об 14 год 30 хв.

Заяв чи клопотань про відкладення розгляду справі від сторін до суду не надходило.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, ненадання жодних доказів щодо існування підстав для відкладення розгляду справи, апеляційний суд вважає за необхідне розглянути справу у відсутності сторін.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення зазначеним вимогам відповідає, з огляду на таке.

Задовольняючи заяву ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що виконавчий лист по цивільній справі № 509/4374/20 було видано помилково, через відсутність у ОСОБА_1 , матеріально правового обов`язку, який виключає необхідність у проведенні виконавчих дій за цим виконавчим документом, у зв`язку із добровільним виконанням боржницею ОСОБА_1 , заочного рішення Овідіопольського районного суду від 06.10.2020 року.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, вважає правильними вказані висновки суду першої інстанції виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що з письмовою заявою ОСОБА_1 , на адресу Овідіопольського районного суду від 26.10.2020 року було долучено квитанцію на загальну суму 17000 грн., квитанція № BASS_0 від 13.10.2021 року з метою добровільного виконання заочного рішення Овідіопольського районного суду від 06.10.2020 року, що підтверджується штампом вхідної кореспонденції Овідіопольського районного суду від 26.10.2020 року (а.с. 79-80).

Також встановлено, що постановою державного виконавця Овідіопольського ВДВС в Одеському районі Одеської області ПМУМЮ (м. Одеса) Гайдученко В.О., від 02.09.2021 року було відкрито виконавче провадження № 66665471 про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором в розмірі 14849,52 грн., за простроченим тілом кредиту та судовий збір у сумі 2102 грн. (а.с. 81).

Звертаючись із апеляційною скаргою, апелянт наголошує на тому, що сплата боржником сум на виконання рішення не є належним виконанням рішення, оскільки, як вказує апелянт, боржнику продовжувалось нарахування штрафних санкцій за невиконання кредитного договору та сплачені суми були перераховані саме на погашення штрафних санкцій за кредитним договором, а саме пені.

Колегія суддів відхиляє вказані доводи апеляційної скарги з огляду на таке.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 432 ЦПК України, суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Згідно зі ст.1 Закону «Про виконавче провадження», виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження.

Відповідно до положень ст. 124 Конституції України, судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України.

Процесуальними підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема:

- видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню);

- коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню;

- видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа;

- помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване;

- видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката;

- пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 432 ЦПК України, суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Отже, закон передбачає можливість визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, якщо він виданий компетентним судом і є належним виконавчим документом, однак наявними є обставини, які виключають необхідність проведення виконавчих дій за цим виконавчим документом.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що після прийняття рішення суду, яким стягнуто заборгованість з ОСОБА_1 , нею в добровільному порядку було виконано рішення суду, а саме сплачено відповідну суму та надано відповідні докази квитанцію (а.с.79-80).

Також слід наголосити на тому, що відповідачем виконано рішення суду 13.10.2020 року, через 6 днів після його прийняття судом першої інстанції.

Виходячи із викладеного, пояснення апелянта щодо нарахування штрафних санкцій та перерахування сплаченої суми на погашення пені є нічим необґрунтованими, адже відповідачем сплачено вищевказану суму в рахунок заборгованості за тілом кредиту, як і вказано судом при прийнятті рішення по справі.

Слід зауважити, що зарахування сплаченої суми в рахунок погашення пені, апелянтом нічим не пояснено та не зазначено на підставі чого було здійснено таке зарахування.

У постанові від 20 лютого 2019 року справа № 2-4671/11 провадження № 61-45337св18 Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду роз`яснив, що підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові, зокрема, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання, та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання тощо.

Однак, перелік підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за змістом статті 432 ЦПК України, не є виключним, оскільки передбачає також інші підстави для прийняття такого рішення, ніж прямо зазначені у цій норми процесуального права.

У цьому випадку саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню з урахуванням права стягувача на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.

Таким чином, до підстав для невиконання рішення суду (визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню), відносяться випадки, коли немає матеріальної передумови для виконання рішення, тобто об`єктивно відсутній обов`язок боржника; або ж випадки видачі виконавчого документа, коли його не треба було видавати, тобто випадки помилкової видачі виконавчого листа; або випадки, коли після видачі виконавчого документа був змінений зміст рішення.

В даному випадку має місце відсутність матеріальної передумови для виконання рішення, адже відсутній обов`язок боржника, з огляду на те, що рішення вже було ним виконано.

Тому, відсутня необхідність щодо примусового виконання рішення суду, а отже і необхідність видачі виконавчого листа також не вбачається.

З огляду на те, що виконавчий лист по даній справі було видано, то правильним є висновок суду першої інстанції щодо наявності підстав для визнання вказаного виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Виходячи із викладеного, апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги такими, що не знайшли своє підтвердження в матеріалах справи та такими, що не дають підстав для скасування оскаржуваної ухвали суду.

Тому, дослідивши матеріали справи, колегія суддів прийшла до висновку про правильність висновків суду першої інстанції, а тому оскаржувану ухвалу суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Отже, апеляційний суд вважає, що судове рішення ґрунтується на повно та всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

На підставі ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, тому відповідно до ст. 141 ЦПК України новий розподіл понесених сторонами судових витрат не здійснюється.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд ,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - Крилової Олени Леонідівни - залишити без задоволення.

Ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 11 листопада 2021 року про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню по справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором- залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 05.12.2022 року.

Судді Одеського апеляційного суду Т.В. Цюра

С.М. Сегеда

О.С. Комлева