судді Верховного Суду у Касаційному цивільному судіПророка В. В.
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду розглянув в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 лютого 2021 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 02 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи: об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Вишневецького, 12», ОСОБА_5 , про визнання недійсними договорів купівлі-продажу квартир та скасування записів про реєстрацію права власності і постановою від 27 липня 2021 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.
Водночас з рішенням колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду не можу погодитися з огляду на таке.
1. Суди першої та апеляційної інстанцій, з доводами яких погодився і Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду (далі - колегія суддів), прийшли до висновку, що ОСОБА_1 не надав жодних доказів на підтвердження порушення його прав, зокрема і того, що він є власником будь-якого приміщення в будинку.
3. Зазначену обставину підтвердила і сама ОСОБА_5 в судовому засіданні.
4. Так відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
5. Частиною другою статті 382 ЦК України передбачено, що усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку.
6 . Відповідно до пунктів 2, 6 частини першої статті 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» допоміжні приміщення багатоквартирного будинку - приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців (колясочні, комори, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші підсобні і технічні приміщення). Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.
7. Згідно з частинами першою - третьою статті 4 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» власниками квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку можуть бути фізичні та юридичні особи, територіальні громади, держава. Власники квартир та нежитлових приміщень є співвласниками спільного майна багатоквартирного будинку.
8 . Якщо квартира або нежитлове приміщення належить більш як одному співвласникові, реалізація прав та виконання обов`язків співвласниками квартири або нежитлового приміщення, включаючи участь в управлінні багатоквартирним будинком, здійснюються в порядку, передбаченому законодавством для реалізації права спільної власності.
9. Частинами першою та другою статті 355 ЦК України визначено, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.
10. Відповідно до частин першої та третьої статті 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.
11. Майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки (частина перша статті 190 ЦК України).
12. Згідно зі статтею 60 Сімейного кодексу України (далі - СК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
13. Частиною першою статті 65 СК України передбачено, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.
14. Положеннями статті 369 ЦК України встановлено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
15. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом.
16. Аналіз наведених положень закону, які визначають порядок розпорядження майном, що знаходиться у спільній сумісній власності подружжя, дозволяє дійти висновку, що чоловік та дружина розпоряджаються цим майном за взаємною згодою, наявність якої презюмується.
17. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28 липня 2022 року у справі № 911/1413/20.
18. Таким чином, позивач є власником приміщення № НОМЕР_1 , на праві спільної сумісної власності, а відтак і співвласником багатоквартирного будинку, та має право на участь в управлінні багатоквартирним будинком, зокрема, звертаючись до суду за захистом своїх порушених прав на користування допоміжними приміщеннями.
19. Щодо обраного позивачем способу захисту свого права вважаємо помилковим як позицію судів попередніх інстанцій так і позицію колегії суддів, яка у своїй постанові зазначила, що відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , суди попередніх інстанцій правильно виходили з того, що захист порушених прав позивача, який вважає себе співвласником майна, відчуженого за спірними правочинами, можливий лише шляхом пред`явлення віндикаційного позову до набувачів цього майна з підстав, передбачених статтями 387, 388 ЦК України.
20. Так Велика Палата Верховного суду у своїй постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 924/1220/17 дійшла висновку, що відповідно до частини першої статті 316, частини першої статті 317 та частини першої статті 319 ЦК Україниправом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
21. За приписами статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
22. Згідно із частиною першою статті 321 цього ж Кодексу право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
23. Водночас за змістом статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
24. У розумінні приписів наведеної норми право власності може бути також порушене без безпосереднього вилучення майна у власника. Власник у цьому випадку має право вимагати захисту свого права і від особи, яка перешкоджає його користуванню та розпорядженню своїм майном, тобто може звертатися до суду з негаторним позовом.
25. Звернутися з негаторним позовом може власник або титульний володілець, у якого знаходиться річ, щодо якої відповідач ускладнює здійснення повноважень користування або розпорядження, а відповідачем - лише та особа, яка перешкоджає позивачеві у здійсненні його законного права користування чи розпорядження річчю.
26. Підставою для подання негаторного позову є вчинення третьою особою перешкод власнику в реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном. Однією з умов подання такого позову є триваючий характер правопорушення і наявність його в момент подання позову. Характерною ознакою негаторного позову є протиправне вчинення перешкод власникові у реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном.
27. Також Верховний Суд у постанові від 27 травня 2020 року у справі № 910/1310/19 дійшов висновку, що умовами для задоволення негаторного позову є сукупність таких обставин: майно знаходиться у власника або титульного володільця; інша особа заважає користуванню, розпорядженню цим майном; для створення таких перешкод немає правомірних підстав (припису закону, договору між власником та іншою особою тощо); у позові має бути чітко та конкретно визначено дії, які повинен здійснити відповідач для усунення порушень права власника (володільця).
28. Крім цього Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц дійшла висновку, що предметом віндикаційного позову є вимога власника, який не є фактичним володільцем індивідуально-визначеного майна, до особи, яка незаконно фактично володіє цим майном, про повернення його з чужого незаконного володіння.
29. Негаторний позов - це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод. Означений спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов`язані з позбавленням його володіння майном.
30. Визначальним критерієм для розмежування віндикаційного та негаторного позовів є наявність або відсутність в особи права володіння майном на момент звернення з позовом до суду.
31. Отже, ОСОБА_1 як співвласник майна багатоквартирного будинку за адресою АДРЕСА_1 правомірно звернувся до суду саме з негаторним позовом, з метою усунення перешкод у користуванні горищем.
32. У ОСОБА_1 відсутні правові підставити пред`являти вимогу про витребування на свою користь допоміжних приміщень, які є спільною власністю усіх співвласників.
33. Крім цього колегія суддів не звернула уваги на те, що відповідно до декларації про готовність об`єкта до експлуатації будинок по АДРЕСА_1 загальна площа 3 122,85 кв. м., житлова - 1 668,12 кв. м. вважається закінченим будівництвом, об`єкт готовий до експлуатації.
35. В зазначеній декларації вказано, що генеральним підрядником при будівництві будинку по АДРЕСА_1 є ТОВ «Домобудівник», а також вказано, що датою закінчення будівництва є жовтень 2011 року.
36. Водночас договір про дольову участь у фінансуванні житлового будівництва, який укладений між ТОВ "Домобудівник" (Виконавець) та ОСОБА_2 (Дольовик) укладений 28 грудня 2011 року, тобто після фактичного закінчення будівництва та введення в експлуатацію будинку по АДРЕСА_1 .
37. Предметом зазначеного договору є будівництво нежитлового приміщення № 171 загальною площею 107,3 кв. м. за адресою АДРЕСА_1 , введення його в експлуатацію та передача у власність ОСОБА_2 .
39. Договір про дольову участь, як різновид договору інвестування спрямований на залучення інвестицій, зокрема, у спорудження приміщення та отримання інвестором, зокрема, нерухомого майна, тобто не може оформлюватися з метою будівництва того, що вже збудоване.
40. Крім цього відповідно до частини другої статті 4 Закону України «Про інвестиційну діяльність» забороняється інвестування в об`єкти, створення і використання яких не відповідає вимогам санітарно-гігієнічних, радіаційних, екологічних, архітектурних та інших норм, встановлених законодавством України, а також порушує права та інтереси громадян, юридичних осіб і держави, що охороняються законом.
41. Водночас, відповідно до законодавства України перехід права власності на об`єкт нерухомого майно від однієї особи до іншої можливий, зокрема, на підставі такого договору, як договір купівлі-продажу, який підлягає обов`язковому нотаріальному посвідченню.
42. Згідно частини другої статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин).
43. Таким чином, оскільки оформлення договору про дольову участь у фінансуванні житлового будівництва було спрямоване на відчуження на користь ОСОБА_2 нежитлового приміщення у вже збудованому та введеному в експлуатацію будинку за адресою АДРЕСА_1 такий договір є нікчемним.
Враховуючи вищевикладене вважаю, що колегія суддів дійшла помилкових висновків про необхідність залишення касаційної скарги ОСОБА_1 без задоволення, а належним процесуальним рішенням у цій справі було б прийняття постанови про задоволення касаційної скарги ОСОБА_1 , скасування рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 лютого 2021 року та постанови Тернопільського апеляційного суду від 02 листопада 2021 року і задоволення позову.
Суддя В. В. Пророк