Провадження № 2/686/4076/22
УХВАЛА

26 травня 2022 року

м. Хмельницький

Суддя Хмельницького міськрайонного суду Салоїд Н.М., вивчивши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 , який діє через законного представника ОСОБА_4 ОСОБА_5 про припинення права власності на частку будинковолодіння та земельні ділянки, визнання права власності на частку будинковолодіння та земельні ділянки, стягнення грошової компенсації за частку у будинковолодінні, -

встановила:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про припинення права власності на частку будинковолодіння та земельні ділянки, визнання права власності на частку будинковолодіння та земельні ділянки, стягнення грошової компенсації за частку у будинковолодінні.

Заява оформлена не у відповідності до вимог цивільно-процесуального законодавства.

Згідно частини 5 статті 177 ЦПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Проте, будь-яких доказів, що підтверджують заявлені вимоги позивач до справи не додала та на них не посилається.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 176 ЦПК України ціна позову визначається у позовах про визнання права власності на майно або його витребування вартістю майна.

Під дійсною вартістю майна, як зазначено у п. 12 а Постанови Пленуму Верховного Суду України N 20 від 22 грудня 1995 року "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", розуміється грошова сума, за яку майно може бути продано в даному населеному пункті чи місцевості.

Крім цього, як вказав Верховний Суд у справі N 336/4407/15 від 17.07.2019, аналіз конструкції норм статей 364 та 365 ЦК України свідчить, що положення статті 365 ЦК України регулюють випадки, коли позивач співвласник майна, домагається позбавлення права власності на частку майна інших співвласників відповідачів у справі. Випадки, коли співвласник майна бажає позбутися належної йому частки у спільному майні шляхом отримання від інших співвласників компенсації вартості належної йому частки та визнання за останніми права власності на все майно регулюються статтею 364 ЦК України. Відповідно до частин першої, другої статті 364 ЦК України кожен із співвласників спільної часткової власності має право на виділ у натурі належної йому частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 13 січня 2016 року у справі N 6-2925цс15.

Частиною 2 статті 365 Цивільного кодексу України визначено, що суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Тобто, враховуючи вищенаведене, вбачається, що підставою для розгляду позовної заяви про припинення права на частку в спільному майні є внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

При цьому, з матеріалів позовної заяви вбачається, що докази про внесення вартості частки спірного майна на депозитний рахунок суду відсутні, у тексті позовної заяви позивачі зазначають, що така буде внесена на депозитний рахунок суду лише після визначення вартості майна. Крім того, в матеріалах справи також відсутні будь-які відомості про те, чи відповідач погодився на отримання такої компенсації за частку, право власності на яку бажають припинити та визнати за собою позивач. Відсутність такої інформації може в майбутньому перешкодити суду у прийнятті законного та обгрунтованого рішення.

Згідно частини 1 статті 177 ЦПК України позивач зобов`язана сплатити судовий збір за кожну майнову вимогу в розмірі 1% від ціни позову, але не менш як 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та надати оригінали квитанції сплати судового збору, однак судового збору не сплатила та в підтвердження його сплати квитанції не додала. Судовий збір сплатила лише в мінімальному розмірі в сумі 992,4 грн., ціну позову визначила неправильно. Підстав для звільнення судового збору не надала та суд таких не вбачає.

Судовий збір підлягає сплаті за такими реквізитами: отримувач коштів УК у Хмельниц.р-ні/Хмельн.р-н/22030101, код отримувача (код за ЄДРПОУ) 38045535 , банк отримувача Казначейство України (ЕАП) , код банку отримувача (МФО) 899998, рахунок отримувача A0022490 , код класифікації доходів бюджету 22030101.

Тому за наведених обставин вказану заяву слід залишити без руху, надати заявнику строк для усунення недоліків.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 175, 177, 185, 353 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 , який діє через законного представника ОСОБА_4 ОСОБА_5 про припинення права власності на частку будинковолодіння та земельні ділянки, визнання права власності на частку будинковолодіння та земельні ділянки, стягнення грошової компенсації за частку у будинковолодінні, залишити без руху надавши строк для усунення недоліків протягом п`яти діб з дня отримання копії ухвали, інакше заява буде вважатися неподаною і повертається позивачеві.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: