05.08.2022 Справа № 756/4574/22
Унікальний номер 756/4574/22
Провадження номер 2/756/3824/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2022 року м. Київ

Оболонський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Шролик І.С.,

секретар судового засідання - Олифіренко Д.М.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в м. Києві в порядку загального провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання особи такою, що втратила право користування житлового приміщення,-

ВСТАНОВИВ:

В червні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вищевказаним позовом, в якому просила суд: визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 ; стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що власниками квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 , ОСОБА_4 ,та ОСОБА_3 .

У згаданій квартирі зареєстроване місце проживання відповідача ОСОБА_2 .

Як стверджувавала позивачка з серпня 2018 року в спірній квартирі зареєстроване місце проживання відповідача, який був її чоловіком. Після розірвання шлюбу в 2020 році ОСОБА_2 припинив проживати в квартирі АДРЕСА_1 , однак залишається зареєстрований в ній. На неодноразові прохання позивача знятися з реєстраційного обліку відповідач не реагує.

Факт реєстрації ОСОБА_2 порушує право позивача на вільне розпорядження і користуванням майном, тому вказані обставини стали підставою для звернення з позовом до суду.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28 червня 2022 року справу передано для розгляду головуючому судді Шролик І.С.

Ухвалою суду від 29 червня 2022 року відкрито провадження по справі та призначено справу до судового розгляду.

Ч. 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

За змістом п. 1 ст. 6, ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Позивач у судове засіданні не з`явилася, подала до суду заяву, в якій просила розглядати справу за її відстуності, підтримала заявлені вимоги з підстав, наведених у позовній заяві, просила суд їх задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи поавідомлявся у встановленому законом порядку, подав до суду заяву, в якій позов ОСОБА_1 визнав і не заперечував проти ухвалення судом рішення про задоволення позову. Крім того, у телефонній розмові повідомив, що немає можливості добровільно знятися з реєстраційного обліку оскільки перебуває за межами міста.

Треті особи у судове засідання не з`явивлися, про день та час розгляду справи поавідомлялися у встановленому законом порядку, подали до суду заяви, в яких просили розглядати справу за їх відстуності, позов ОСОБА_1 підтримали.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи.

Відповідно до ст. 206 ЦПК України, відповідач може визнати позов протягом усього часу судового розгляду. Оскільки, визнання відповідачем позову не суперечить вимогам закону і не порушує прав та інтересів будь-яких осіб, суд його приймає.

За приписами ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Суд, дослідивши матеріали справи, надавши оцінку доказам наявним у справі, в їх сукупності, дотримуючись принципів об`єктивності, диспозитивності цивільного судочинства, приходить до висновку про задоволення позовних вимог виходячи з наступного.

Судом встановлено, що згідно свідотва про право власності на житло від 28 вересня 2000 року, ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 є власниками квартири АДРЕСА_1 (а. с. 17-18).

У подальшому право власності на 1/4, що перебувала у власності ОСОБА_5 було успадковано ОСОБА_4 , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом № 1035 від 26 березня 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Клітко В.В. (а.с. 19-23)

Відповідно до витягу з Реєстру територіальної громади м. Києва про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні № 81190258 від 22 червня 2022 року вбачається, що у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2 ( а.с. 33).

18 лютого 2020 року розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 (а.с. 24).

Оскільки відповідачем подано заяву про визнання позову, то фактично ним не заперечується те, що він не проживанє в приміщенні квартири АДРЕСА_1 , тому в порядку ч. 1 ст. 82 ЦПК України не підлягає доказуванню.

Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною 1 ст. 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Судом встановлено, що відповідач з 2020 року не проживає в квартирі АДРЕСА_1 . Відповідач ОСОБА_2 у телефонній ромові вказане підтвердив, та пояснив, що не має можливості знятися з реєстраційного обліку тому що перебуває поза межами міста.

Жодних доказів, що відповідач користуються житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 матеріали справи не містять. Окрім того, відповідач ОСОБА_2 не заперечував проти задоволення пред`явленого позову.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» зняття особи із задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) у разі звернення до органу реєстрації або через центр надання адміністративних послуг за місцем задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) здійснюється за заявою власника житла приватної форми власності, поданої у паперовій формі, стосовно повнолітньої особи, місце проживання (перебування) якої зареєстровано або задекларовано в житлі, що належить власнику на підставі права власності.

За приписами п. 1 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» орган реєстрації вносить зміни до реєстру територіальної громади на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житло або права користування житлом, про виселення, визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Виходячи з наведеного, враховуючи, що відповідач після розірвання шлюбу з позивачем, з 2020 року не проживає в квартирі АДРЕСА_1 , яка на праві власності належить позивачу та третім особам, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню та визнання відповідача ОСОБА_2 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд присуджує з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача судовий збір у сумі 992,40 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. 41 Конституції України, ст. ст. 316, 317, 319, 321, 383, 391, 405 ЦК України; ст.ст. 64, 109, 150, 156 ЖК УРСР; ст. ст. 4, 12, 13, 76, 81,141, 263, 264, 265, 268, 274, 279, 352, 354 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання особи такою, що втратила право користування житлового приміщення - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) витрати по сплаті судового збору у розмірі 992,40 грн.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 05 серпня 2022 року.

Суддя І.С. Шролик