Справа № 497/1455/22
Провадження № 2/497/491/22
08.11.2022 року Болградський районний суд Одеської області в складі:
головуючого судді Раца В.А.,
секретаря Божевої І.Д.,
розглянувши у загальному позовному провадженні, у відкритому судовому засіданні в місті Болграді, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів, -
05.08.2022 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом та просить постановити рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 на її користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з квітня 2008 року по 30 липня 2022 року у розмірі 173 738,25 грн.
Вимоги обґрунтовує тим, що на підставі рішення Болградського районного суду від 18 квітня 2008 року (справа № 2-ц-543/08) Болградським РВ ДВС відкрито виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_2 на її користь аліментів на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини всіх видів доходів платника аліментів, але не менш 30% встановленого законом прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 08 квітня 2008 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 . ОСОБА_2 аліменти своєчасно не сплачує, тому утворилася заборгованість з їх сплати в розмірі 2 566 623,30 грн. Так як відповідачем своєчасно не сплачуються аліменти, вона має право на стягнення пені у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. За її підрахунками неустойка (пеня), що підлягає стягненню з відповідача за період часу з квітня 2008 року по 30 липня 2022 року становить 2 566 623,30 грн., але згідно в вимогами ч.1 ст.196 СК України розмір пені, що підлягає стягненню з боржника не може перевищувати 100 відсотків заборгованості аліментів, тому вона просить стягнути саме цю суму, як пеню по заборгованості зі сплати аліментів.
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, про час, дату та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, в позовній заяві просить розглянути справу без її участі.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причину своєї неявки суд не повідомив, з заявами про відкладення розгляду справи не звертався, тому суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України за відсутності заперечень до того позивача.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного.
Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Зі ст. 81 ЦПК України вбачається, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно ч.1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Крім того, відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 вказаної Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Крім того, стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
В Декларації прав людини проголошено, що дитині законом та іншими заходами повинен бути забезпечений соціальний захист та надані можливості та умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та в соціальному відношенні здоровим та нормальним шляхом, що дитина повинна рости під піклуванням та відповідальністю своїх батьків та у будь-якому разі в атмосфері матеріальної забезпеченості, що суспільство та органи публічної влади повинні здійснювати особливе піклування про дитину, яка немає достатніх коштів для існування, що дитина за будь-яких обставин повинна бути серед тих, хто першим отримує захист та допомогу.
Згідно зі ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Судом встановлено, що рішенням Болградського районного суду Одеської області від 18 квітня 2008 року по справі № 2-ц-543/08 з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 було стягнуто аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку, але не менш 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 08 квітня 2008 року до 03 березня 2023 року. На підставі цього рішення 21.04.2008 року було видано виконавчий лист (а.с.14), який звернуто до примусового виконання та відкрите виконавче провадження за № 7262390 від 25.04.2008 року (а.с.16).
Станом на 30.07.2022 року начальником Болградського районного відділу ДВС Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Івашинським В.І. складено розрахунок заборгованості по аліментах по АСВП № 7262390 від 04.08.2022 року, відповідно до якого за ОСОБА_2 рахується заборгованість у розмірі 173 738,25 грн., при цьому з розрахунку вбачається, що відповідачем тільки двічі сплачувалися аліменти в розмірі по 700 грн., а саме у липні місяці 2008 року та 2009 року, з липня 2009 року боржником не було сплачено жодного щомісячного платежу (а.с.17-21).
Ні яких доказів сплати аліментів боржником за період з 08.04.2008 року по день ухвалення рішення, суду надано не було, тому на підставі наданих суду доказів, слід вважати, що ніяких оплат з липня місяця 2009 року, а до цього виплати були не регулярними та не в повному обсязі, на утримання дочки ОСОБА_3 боржник не здійснював.
Згідно розрахунків позивача, сума пені (неустойки), яку відповідач зобов`язаний сплатити на її користь станом на 30 липня 2022 року складає 2 566 623 грн. 30 коп., але враховуючи, що відповідно до ч.1 ст. 196 СК України розмір пені не може бути більше 100% заборгованості, тому, розмір пені за прострочення сплати аліментів становить 173 738,25 грн. Суд погоджується з цім розрахунком.
У відповідності до ч.1 ст. 195 СК України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном.
Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості (ч.2 ст.195 СК України).
Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом (ч.3 ст.195 СК України).
Згідно з ч. 1 ст. 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.
Разом із тим згідно з ч. 3 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України.
Отже, розмір заборгованості зі сплати аліментів визначається державним виконавцем (а не стягувачем, чи боржником). Лише визначивши розмір такої заборгованості, можна обчислювати неустойку.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 22 Постанови «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за №3 від 15 травня 2006 року - передбачена ст.196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.
Так, відповідачем не надано до суду доказів, що заборгованість по аліментах утворювалася з незалежних від нього причин.
За змістом положень ст. ст. 76-81, 89 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
За змістом наявного в матеріалах справи розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 04.08.2022 року АСВП № 7262390 станом на 30.07.2022 року заборгованість по сплаті аліментів склала 173 738,25 грн.
Поряд із цим ч. 1 ст. 196 СК України встановлене обмеження щодо стягнення суми неустойки (пені), яка не може бути більшою 100 відсотків заборгованості.
Ураховуючи викладене, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає неустойка (пеня) за прострочення сплати аліментів на утримання дитини у розмірі 173 738,25 грн.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі.
У відповідності до ч. 1 ст.141 ЦПК України суд, задовольняючи позовні вимоги, стягує з відповідача на користь держави судовий збір, з розрахунку 1% від ціни позову, що складає 1 737,38 грн..
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 141, 155, 180, 181, 184, 191, 195, 196 СК України, ст. ст. 76-81, 89, 178, 247, 263-265, 275, 279, 280, 281, 354, 355 ЦПК України, суд,
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , пеню (неустойку) по заборгованості зі сплати аліментів за період з квітня 2008 року до 30 липня 2022 року в розмірі 173 738 (сто сімдесят три тисяч сімсот тридцять вісім) гривень 25 копійок.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь держави суму судового збору в розмірі 1 737 (одна тисяча сімсот тридцять сім) гривень 38 копійок.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В.А. Раца