Справа №201/6143/20
Провадження № 2/201/119/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2022р. Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого: судді - Ткаченко Н.В.

за участю секретаря - Помельнікової Я.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, про відшкодування моральної шкоди та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

ВСТАНОВИВ:

До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 26.06.2020р. надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, про відшкодувння моральної шкоди.

Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 01.07.2020р. по цивільній справі було відкрито провадження і відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Позивач у своїй позовній заяві (збільшивши ці позовні вимоги 15.07.2022р.), посилався на те, що 25.01.2020р. о 21 год. 50 хв. на регульованому перехресті вул. Аеропортівська - вул.Яснополянська - вул.Старокодацька у м. Дніпрі сталася ДТП за участю автомобіля "Мазда", д/н НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 та автомобіля "Хюндай", д/н НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 Автомобіль "Хюндай", д/н НОМЕР_2 належить позивачу, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 . Постановою Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 06.03.2020р. ОСОБА_2 було визнано винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в дохід держави. Згідно постанови Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 06.03.2020р. ОСОБА_2 вину у скоєнні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбаченого ст. 124 КУпАП, визнала частково. 12.03.2020р. було проведено експертизу щодо визначення вартості матеріальної шкоди, заподіяної власникові автомобіля. Згідно висновку експертного дослідження автотоварознавця №64/20А вартість матеріальної шкоди становить 326 020 грн. 96коп. Страховою компанією позивачу було виплачено страхове відшкодування у розмірі 99 000 грн. Згідно Акту виконаних робіт №АЛ00232192 від 30.04.2020р., Акту виконаних робіт №АЛ00231865 від 05.05.2020р. та Акту виконаних робіт №АЛ00233412 від 25.05.2020р., загальна вартість ремонту пошкодженого автомобіля "Хюндай", д/н НОМЕР_2 становить 319 977 грн. На теперішній час автомобіль позивача відремонтовано. Різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою становить 220 977 грн. (сума фактичного ремонту 319 977 грн - страхове відшкодування 99 000 грн). Позивачем також понесені витрати за проведення експертного дослідження авто товарознавця №64/20А від 12.03.2020р. у розмірі 2 500 грн. Загальна сума відшкодування становить 223 477 грн. Позивач по тексту позову також зазначав, що відповідно до п.6 ч.3 ст.175 ЦПК України ним було вжито заходів досудового врегулювання, а сааме відповідачці було надіслано лист - вимогу від 04.06.2020р., який остання отримала 05.06.2020р. Втім, вимоги, заявлені у листі від 04.06.2020р., не виконала. Також, позивач зазначав, що діями ОСОБА_2 йому була спричинена моральна шкода, яка виразилася у душевних стражданнях, які він зазнав у зв`язку із пошкодженням його майна, яку він оцінив у розмірі 40 000 грн.

На підставі ст.ст.15, 16, 23, 1166, 1167, 1187 ЦК України позивач просив стягнути з відповідачки в рахунок відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 220 977 грн., в рахунок компенсації витрат на проведення експертного дослідження автотоварознавця 2 500грн, а також в рахунок відшкодування моральної шкоди 40 000грн.

30.09.2020р. в порядку ст. 178 ЦПК України від ОСОБА_2 надійшов відзив на позов (а.с. № 69-72 т. № 1), по тексту якого, заперечуючи проти позовних вимог відповідачка посилалася на те, що в даній дорожньо - транспортній пригоді, яка сталася 25.01.2020р. винним є і позивач ОСОБА_1 , а тому відповідність за скоєне ДТП має бути покладена і на позивача та останній має відшкодувати їй шкоду відповідно до ст.1188 ЦК України.

Також 30.09.2020р. від ОСОБА_2 надійшов зустрічний позов до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в обґрунтування якого ОСОБА_2 посилалася та те, що 25.01.2020р. о 21 год. 50 хв. на регульованому перехресті вул.Аеропортівська - вул.Яснополянська - вул.Старокодацька в м. Дніпрі, сталася ДТП, за участю автомобіля "Мазда", д/н НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 та автомобіля "Хюндай", д/н НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 . У зустрічному позові ОСОБА_2 зазначає, що ДТП сталася, як з її вини, так і з вини ОСОБА_1 .

На підставі ст.ст. 23, 220, 1166, 1167, 1187 ЦК України просила стягнути з ОСОБА_1 в рахунок відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 70 253 грн. 62коп.

09.10.2020р. в порядку ст. 179 ЦПК України від представника позивача адвоката Самухи А.О. надійшла відповідь на відзив на основний позов, де адвокат просила відхилити заперечення ОСОБА_2 , які викладені у відзиві на позов ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, посилаючись на безпідставність викладених обставин та визнання ОСОБА_2 винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

04.03.2021р. в порядку ст. 178 ЦПК України від представника позивача адвоката Самухи А.О. (діє на підставі ордеру від 02.10.2020р. а.с. 153 № т.№1) надійшов відзив на зустрічний позов (а.с. № 154-158 т. № 1), по тексту якого адвокат звертала увагу суду на те, що зустрічний позов було підписано та подано особою, яка не має на це повноважень згідно з чинним ЦПК України (в позові позивачем є ОСОБА_2 , яка виступає в інтересах ОСОБА_3 , ОСОБА_2 просить задовольнити позов на користь ОСОБА_3 , позов підписано ОСОБА_2 , яка діє на підставі довіреності). Також адвокат Самуха А.О. посилалася на те, що висновок судово товарознавчої експертизи №120/20А від 11.05.2020р., який було долучено до зустрічного позову та висновок експертного дослідження 19/104-9/2д/6/7 від 21.02.2020р. не можуть бути належним та допустимим доказами у розумінні ст.ст.77,78 ЦПК України. Просила суд відмовити у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_3 , до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП.

Правом подачі відповіді на відзив на зустрічний позов (ст. 179 ЦПК України) ОСОБА_2 або її представник не скористалися.

02.12.2020р. від представника позивача ОСОБА_1 адвоката Губаренко О.А. (діє на підставі ордеру від 16.11.2020р.а.с.№125т.№1) надійшли письмові пояснення, де адвокат заперечувала проти прийняття зустрічного позову для сумісного розгляду з основним (а.с.№130-131т.№1).

Ухвалою суду від 02.12.2020р. (постановлена без виходу до нарадчої кімнати з огляду на положення ст. 353 ЦПК України) у відповідності до положень ст. 193 ЦПК України зустрічний позов було прийнято до сумісного розгляду, оскільки правовідносини в обох позовах виникли з однієї самої дорожньо-транспортної пригоди,яка сталася 25.01.2020р. за участю обох сторін (а.с.№ 132 т.№1).

Ухвалою суду від 06.04.2021р. (постановлена без виходу до нарадчої кімнати з огляду на положення ст. 353 ЦПК України) у зв,язку з прийняттям зустрічного позову у відповідності до правил ч.4 ст. 193 ЦПК України здійснено перехід до розгляду справи зі спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін в загальному позовному провадженні, а також витребувані з архіву Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська матеріалів адміністративної справи № 201/1316/20 у відношенні ОСОБА_2 (а.с. № 163 т. № 1).

Ухвалою суду від 06.04.2021р. за клопотанням відповідачки за основним позовом (позивачки за зустрічним позовом) ОСОБА_2 була призначена комплексна судова авто-технічна та фото-технічна експертиза (а.с. № 165- 166 т. № 1).

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 16.06.2021р. ухвала суду від 06.04.2021р. про призначення комплексної судової авто-технічної та фото-технічної експертизи була залишена без змін (а.с. № 195-198 т. № 1).

Висновок комплексної судової авто-технічної та фото-технічної експертизи від 20.09.2021р. за № КСЕ-19/104-21/22830 надійшов суду 30.09.2021р. (а.с. № 1, 2-7 т. № 2).

Провадження по цивільній справі було поновлено ухвалою від 05.10.2021р. (а.с. № 9 т. № 2).

Від представника позивача адвоката Самухи А.О. 07.12.2021р. надійшли письмові зауваження щодо висновку комплексної судової авто-технічної та фото-технічної експертизи (а.с. № 17-19 т. № 2), де адвокат звертала увагу суду на те, що висновок експерта від 20.09.2021р. №КСЕ-19/104-21/22830, складеного експертом Решетніковим С.Ю., було виконано з порушенням Методики проведення комплексної автотехнічної, фототехнічної і відеотехнічної експертизи з метою встановлення обставин ДТП. Київський НДІСЕ Мінюсту України. 2014» та з порушенням Розділу ІІ Наказу Міністерства юстиції № 53/5 від 08.10.1998р. «Про затвердження Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень».

В порушення абзацу 4 ст. 2.2 Розділу ІІ Інструкції експерт Решетніковим С.Ю., маючи лише кваліфікацію 6.1 (дослідження фотозображень та технічних засобів їх виготовлення) та 10.1 (дослідження обставин дорожньо-транспортної пригоди), перевищивши свою компетенцію, виконав комплексну судову автотехнічну, фототехнічну і відеотехнічну експертизу, в ході якої досліджуючи відеофайл «VIDEO_TS_01_1.VOB» встановив час руху автомобіля «Мазда» з моменту зміни напрямку руху до моменту зіткнення та швидкість руху автомобіля «Хюндай». Відповідно до методики «Методика проведення комплексної автотехнічної, фототехнічної і відеотехнічної експертизи з метою встановлення обставин ДТП. Київський НДІСЕ Мінюсту України. 2014», яка 29.01.2016р. під реєстраційним кодом 10.1.16. зареєстрована в Реєстрі методик проведення судових експертиз Міністерства юстиції України встановлення часу переміщення об`єктів та швидкості їх руху передбачає застосування трьох кваліфікацій а саме: 7.1 «Технічне дослідження матеріалів та засобів відеозвукозапису», 6.1 «Дослідження фотозображень та технічних засобів їх виготовлення» та 10.1 «Дослідження обставин дорожньо-транспортної пригоди». В рамках проведення комплексних автотехнічних, фототехнічних і відеотехнічних досліджень встановлюються ознаки монтажу. Вказані параметри були встановлені експертом ОСОБА_4 при наявності лише кваліфікації 6.1. Однак кваліфікація 6.1 «Дослідження фотозображень та технічних засобів їх виготовлення» передбачає дослідження лише отриманих відеофреймів (скріншотів) після розкадрування яке проводить виключно експерт з кваліфікацією 7.1. ОСОБА_4 без наявності кваліфікації експертної спеціальності 7.1 самостійно встановив частоту кадрів відеоряду. Встановлена експертом ОСОБА_4 відстань, на якій перебував автомобіль «Хюндай» від місця зіткнення в момент виникнення його водієві небезпеки, доля руху 35.4м, не відповідає фактичній (встановлене без необхідної кваліфікації (7.1) з урахування швидкості, яка не відповідала фактичній (43км/год і встановлена, знову ж таки, без необхідної кваліфікації) та з моменту, який суперечить новітнім методичним підходам.

15.07.2022р. представником позивача адвокатом Самухою А.О. була подана уточнена редакція позовних вимог (а.с. № 49-53 т. № 2), в цій уточненій позовній заяві було додатково заявлено про компенсацію витрат по оплаті проведення судової інженерно-технічної експертизи з дослідження обставин механізму ДТП від 20.05.2022р.за № 10.1/012 у розмірі 17 000 грн. До уточненої редакції позовних вимог ОСОБА_1 адвокатом долучено висновок судової інженерно-технічної експертизи з дослідження обставин механізму ДТП від 20.05.2022р. за № 10.1/012 та проведено аналіз висновку експертного дослідження від 21.02.2020р. № 19/104-9/2д/6/7, а також висновку комплексної судової авто-технічної та фото-технічної експертизи від 20.09.2021р. за № КСЕ-19/104-21/22830 (а.с. № 54-64 т. № 2).

Підготовче засідання у справі у відповідності до положень ст. 197 та п.3 ч.2 ст. 200 ЦПК України проведено 22.11.2022р., завершено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 19.12.2022р. (а.с. № 93 т.№2).

Представник позивача за основним позовом та відповідача за зустрічним позовом адвокат Самуха А.О. в заяві до суду від 19.12.2022р. підтримала позовні редакції в редакції від 15.07.2022р., просила задовольнити позовні вимоги, а в задоволенні зустрічного позову відмовити. Також в цій заяві адвокат просила проводити розгляд справи 19.12.2022р. за її відсутності та без технічної фіксації для забезпечення рівності прав сторін у справі, оскільки 19.12.2022р. в судове засідання не з,явилася ні відповідачка за основним позовом, ні її представник. До заяви представник позивача за основним позовом долучила документи, які підтверджують понесені ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу, а саме Договір про надання правничої/правової допомоги №б/н від 22.07.2020р. та рахунок - фактуру №ПП-0000008 від 10.06.2022р., отже просила, окрім інших судових витрат, стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 і суму витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 30 000 грн. (а.с. № 104, 105-107, 112-113 т.№ 2).

Відповідачка за основним позовом та позивачка за зустрічним позовом ОСОБА_2 , а також її представник адвокат Капітанов Д.Г. (діє за ордером від 30.09.2020р. - а.с. № 85 т. № 1) ні в підготовче засідання 22.11.2022р., ні в судове засідання 19.12.2022р. не з,явилися, про дату розгляду справи були повідомлені налженим чином, як рекомендованими листами з повідомленнями, так і шляхом розміщення оголошення на сайті «Судова влада України», так і шляхом направленн sms-повідомлень, які були вчасно отримані обома (а.с. № 85-91, 97-103 т. № 2).

Про причини неявки суду не сповістили, заяв про відкладення розгляду справи суду не скерували.

За вищезазначеного, у відповідності до положень ст. 223, ч. 2 ст. 247 ЦПК України судовий розгляд по справі в судовому засіданні 19.12.2022р. відбувався за відсутності обох сторін (їх представників) та без фіксування судового процесу технічними засобами.

Підстав для ухвалення у справі заочного рішення не має, оскільки відсутня сукупність підстав, яка визначена ч.1 ст. 280 ЦПК України, а саме у справі наявний зустрічний позов та відзив на основний позов, отже суду позиція відповідачки за основним позовом та позивачки за зустрічним позовом ОСОБА_2 відома і їй буде дана належна оцінка в ході розгляду справи.

Суд, вивчивши матеріали справи, надавши оцінку змісту заперечень стосовно основного та зустрічного позовів, оглянувши матеріали адміністративної справи № 201/1316/20 у відношенні ОСОБА_2 про притягнення останньої до адміністративної відповідальності за ст. 124 КобАП України, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення стосовно позову, об`єктивно оцінивши докази за принципами ст. 89 ЦПК України у сукупності з нормами чинного законодавства України, вважає, що основний позов підлягає задоволенню, а в задоволенні зустрічного позову слід відмовити з наступних підстав.

Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст.4 ЦПК України).

Згідно із ч.1 ст.16 ЦК України установив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом, серед яких є і визнання права.

Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1. ст.13 ЦПК України).

Судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

У відповідності до положень п.п. 7 9 ч. 2 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу; способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Позивач є власником транспортного засобу марки "Хюндай", д/н НОМЕР_2 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 .

25.01.2020р. о 21 год. 50 хв. на регульованому перехресті вул.Аеропортівська - вул.Яснополянська - вул.Старокодацька в м. Дніпрі, сталася ДТП, за участю автомобіля "Мазда", д/н НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 та автомобіля "Хюндай", д/н НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 .

Постановою Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 06.03.2020р. у справі № 201/1316/20 ОСОБА_2 визнано винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в дохід держави. Як вбачається з постанови суду ОСОБА_2 свою вину у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП визнала частково (а.с. № 14 т. № 1).

Відповідно до ч.6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, постановою у справі про адміністративне правопорушення встановлено, що відповідачка за основним позовом ОСОБА_2 здійснила дорожньо-транспортну пригоду, внаслідок якої був пошкоджений транспортний засіб марки «"Хюндай", д/н НОМЕР_2 , який належить позивачу на праві приватної власності.

30.01.2020р. ОСОБА_1 звернувся до ТДВ "СК "Ю.Ес.Ай" з заявою про страхове відшкодування.

12.03.2020р. було проведено експертизу щодо становлення вартості матеріальної шкоди, заподіяної власникові КТС. Згідно висновку експертного дослідження автотоварознавця №64/20А, вартість матеріальної шкоди, заподіяної власникові КТС становить 326 020 грн. 96коп. Страховою компанією ОСОБА_1 було виплачено страхове відшкодування у розмірі 99 000 грн.

Таким чином, страхова компанія повністю виконала свої зобов`язання за полісом № АР 1707222 від 11.03.2021р. щодо виплати страхового відшкодування.

Згідно Акту виконаних робіт №АЛ00232192 від 30.04.2020р., Акту виконаних робіт №АЛ00231865 від 05.05.2020р. та Акту виконаних робіт №АЛ00233412 від 25.05.2020р., загальна вартість ремонту пошкодженого автомобіля "Хюндай", д/н НОМЕР_2 становить 319 977 грн.

Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно із ч. 2 ст. 1166 ЦК України, особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування лише у разі, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини.

Таким чином, ч. 2 ст. 1166 ЦК України встановлено презумпцію вини завдавача шкоди, що означає, що особа, яка завдала шкоду, буде вважатися винною, якщо вона сама не доведе відсутність своєї вини (у зв`язку із наявністю вини іншої особи або у зв`язку із дією об`єктивних обставин).

Отже, для відшкодування шкоди за правилами ст. 1166 ЦК України необхідно довести наступні факти: неправомірність поведінки особи, тобто будь-якої поведінки, внаслідок якої завдано шкоду, якщо завдавач шкоди не був уповноважений на такі дії; наявність шкоди; втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права (життя, здоров`я тощо); причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди; вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини. Наявність всіх вищезазначених умов є підставою для відшкодування завданої шкоди.

Згідно із ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоду. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (ч.2 ст. 1187 ЦК України).

Відповідно до роз`яснень, що викладені в пункті 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01.03.2013р., розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України, шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Як вбачається з матеріалів справи, різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою становить 220 977 грн. (сума фактичного ремонту у розмірі 319 977 грн. - страхове відшкодування у розмірі 99 000 грн. = 220 977 грн.).

Витрати за послуги експертів склали 19 500 грн. (17 000 грн. + 2 500 грн. ).

Отже, загальна сума відшкодування, яка підлягає стягненню, становить 220 977 грн.

В матеріалах справи мається висновок експертного дослідження від 21.02.2020р. № 19/104-9/2д/6/7, який долучено ОСОБА_2 до відзиву на позов від 30.09.2020р. (а.с. № 74-78 т.№ 1).

Згідно даного висновку ДТП, яка мала місце 25.01.2020р. на регульованому перехресті вул.Аеропортівська - вул.Яснополянська - вул.Старокодацька в м. Дніпрі, за участю автомобіля "Мазда", д/н НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 та автомобіля "Хюндай", д/н НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 , сталася внаслідок порушення ПДР України, як з боку ОСОБА_2 так і з боку ОСОБА_1 .

Згідно висновку комплексної судової авто-технічної та фото-технічної експертизи від 20.09.2021р. за № КСЕ-19/104-21/22830, водій ОСОБА_1 з технічної точки зору перебуває у причинному зв`язку з настанням події даної ДТП (а.с. № 1, 2-7 т. № 2).

Згідно висновку судової інженерно-технічної експертизи з дослідження обставин механізму ДТП від 20.05.2022р. за № 10.1/012: водій автомобіля Mazda ОСОБА_2 , для забезпечення безпеки дорожнього руху, повинна була діяти відповідно до вимог п.п. 10.1 та 16.6 Правил дорожнього руху; водій автомобіля Mazda ОСОБА_2 мала технічну можливість запобігти дорожньо-транспортній пригоді шляхом своєчасного виконання нею вимог п.п. 10.1 та 16.6 Правил дорожнього руху, виконання яких було необхідною умовою для запобігання події з її боку і для їх виконання у неї не було будь-яких перешкод технічного характеру, які не дозволили б їй виконати їх та дії водія автомобіля Mazda ОСОБА_2 не відповідали вимогам п.п.10.1 та 16.6 Правил дорожнього руху, що, з технічної точки зору, перебувало у причинному зв`язку з настанням ДТП (а.с. № 54-64 т.№ 2).

Судом при ухваленні рішення береться до уваги саме висновок судової інженерно-технічної експертизи з дослідження обставин механізму ДТП від 20.05.2022р. за № 10.1/012, оскільки вищевказані висновки експертного дослідження від 21.02.2020р. № 19/104-9/2д/6/7 та висновок комплексної судової авто-технічної та фото-технічної експертизи від 20.09.2021р. за № КСЕ-19/104-21/22830 були виконані з порушенням Закону України «Про судову експертизу», ст. 273 КУпАП та розділу II наказу № 53/5 від 08.10.1998р. Міністерства юстиції України «Про затвердження Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень».

Так, в порушення абзацу 4 ст. 2.2 Розділу ІІ Інструкції експерт Решетніковим С.Ю., маючи лише кваліфікацію 6.1 (дослідження фотозображень та технічних засобів їх виготовлення) та 10.1 (дослідження обставин дорожньо-транспортної пригоди), перевищивши свою компетенцію, виконав комплексну судову автотехнічну, фототехнічну і відеотехнічну експертизу, в ході якої досліджуючи відеофайл «VIDEO_TS_01_1.VOB» встановив час руху автомобіля «Мазда» з моменту зміни напрямку руху до моменту зіткнення та швидкість руху автомобіля «Хюндай». Відповідно до методики «Методика проведення комплексної автотехнічної, фототехнічної і відеотехнічної експертизи з метою встановлення обставин ДТП. Київський НДІСЕ Мінюсту України. 2014», яка 29.01.2016р. під реєстраційним кодом 10.1.16. зареєстрована в Реєстрі методик проведення судових експертиз Міністерства юстиції України встановлення часу переміщення об`єктів та швидкості їх руху передбачає застосування трьох кваліфікацій а саме: 7.1 «Технічне дослідження матеріалів та засобів відеозвукозапису», 6.1 «Дослідження фотозображень та технічних засобів їх виготовлення» та 10.1 «Дослідження обставин дорожньо-транспортної пригоди». В рамках проведення комплексних автотехнічних, фототехнічних і відеотехнічних досліджень встановлюються ознаки монтажу. Вказані параметри були встановлені експертом ОСОБА_4 при наявності лише кваліфікації 6.1. Однак кваліфікація 6.1 «Дослідження фотозображень та технічних засобів їх виготовлення» передбачає дослідження лише отриманих відеофреймів (скріншотів) після розкадрування яке проводить виключно експерт з кваліфікацією 7.1. ОСОБА_4 без наявності кваліфікації експертної спеціальності 7.1 самостійно встановив частоту кадрів відеоряду. Крім того, встановлена експертом ОСОБА_4 відстань, на якій перебував автомобіль «Хюндай» від місця зіткнення в момент виникнення його водієві небезпеки, доля руху 35.4м, не відповідає фактичній (встановлене без необхідної кваліфікації (7.1) з урахування швидкості, яка не відповідала фактичній (43км/год і встановлена, знову ж таки, без необхідної кваліфікації) та з моменту, який суперечить новітнім методичним підходам.

З огляду на вищевикладене суд відхиляє цей експертний висновок, оскільки він складений з порушенням та без відповідної кваліфікації експерта.

Крім того, суд зазначає, що постановою Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 06.03.2020р. у справі № 201/1316/20 ОСОБА_2 було визнано винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в дохід держави. Відповідачем було сплачено адміністративне стягнення у розмірі 340 грн, що підтверджується квитанцією №0.0..1 від 20.03.2020р. Отже, сплата адміністративного штрафу свідчить про те, що ОСОБА_2 погодилася з ухваленим рішенням суду.

Варто зазначити, що в апеляційному порядку постанова Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 06.03.2020р. у справі № 201/1316/20 винною особою не оскаржувалась.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1,6 ст.81 ЦПК України).

Суд зазначає, що докази у справі відповідно до положень ст. 89 ЦПК України оцінюються, окрім іншого, за принципом їх достатності і взаємного зв`язку у їх сукупності.

Суд відхиляє заперечення ОСОБА_2 проти позовних вимог ОСОБА_1 , які нею викладені по тексту відзиву на позов, з огляду на те, що під час розгляду цивільної справи судом не знайшла свого підтвердження вина зі сторони ОСОБА_1 у дорожньо-транспортній пригоді, що сталася 25.01.2020р. за участю двох автомобілів.

Що стосується вимог, викладених у зустрічному позові, то суд вважає, що у їх задоволенні слід відмовити, оскільки ОСОБА_2 не доведено тих обставин та не надано суду доказів, на які посилається остання у своєму позові.

За вищезазначеного, суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 220 977 грн., а в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди відмовити.

Стосовно позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, суд зазначає наступне.

Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної особи (пункти 2, 4 частини другої статті 23 ЦК України).

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України).

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування (частина четверта статті 23 ЦК України).

Моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини (частина перша статті 1167 ЦК України).

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (п.9) визначено, що визначенні розміру моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Позивач наполягає на відшкодуванні йому відповідачкою моральної шкоди у розмірі 40 000грн., при цьому посилається, що моральна шкода йому спричинена неправомірними діями відповідачки, яка порушила правила дорожнього руху, завдала значної матеріальної шкоди автомобілю, позбавила його на тривалий час змінити звичайний ритм життя та переживати з приводу пошкодження коштовного автомобіля.

Втім, суд вважає, що розмір моральної шкоди, що полягає у душевних стражданнях з приводу вищезазначених подій та обставин, яких зазнав позивач та яку він оцінює у розмірі 40 000грн., явно завищена, не відповідає ні характеру та обсягу страждань, ні засадам розумності, виваженості та справедливості.

За вищезазначеного, суд вважає доцільним зменшити суму в рахунок відшкодування позивачці моральної шкоди до 5 000грн., відмовивши в задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 стосовно відшкодування моральної шкоди.

Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, приймаючи до уваги результати вирішення справи судом, судові витрати у цій справі слід розподілити наступним чином.

При подачі основного позову ОСОБА_1 було сплачено судовий збір за вимоги майнового характеру 2 234 грн. 77 коп. та за вимоги немайнового характеру (відшкодування моральної шкоди) 840грн. 80коп. за ставками 2020р., коли і було подано позов.

Позивачем оплачено судовий збір у розмірі 2 234 грн. 77коп. замість 2 209 грн.77коп., оскільки до суми позовних вимог майнового характеру помилково зараховано суму витрат оплаті проведення експертного дослідження у розмірі 2 500грн., що не є майнової шкодою, а є судовими витратами.

Так само, при подачі уточненого позову 15.07.2022р. позивачем було помилково сплачено судовий збір у розмірі 170 грн. (а.с. № 48 т.№ 2) за вимоги по оплаті витрат по проведенню судової інженерно-технічної експертизи у розмірі 17 000 грн., що також не є майнової шкодою, а є судовими витратами ОСОБА_1 .

За вищезазначеного, з відповідачки за основним позовом слід стягнути на користь позивача судовий збір за позовні вимоги майнового характеру 2 209 грн. 77коп. ( 1% від суми 220 977 грн.).

Що стосується судових витрат за позовні вимоги немайнового характеру, які судом задоволено частково, то з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 слід стягнути судовий збір пропорційно задоволеній частині цих позовних вимог, а саме у розмірі 105 грн. 10 коп. (5 000 грн. * 840грн. 80коп. : 40 000 грн. = 105 грн. 10коп.).

Отже судовий збір слід стягнути з відповідачки на користь позивача у загальному розмірі 2 314 грн. 87коп. (2 209грн.77коп. + 105 грн. 10 коп. = 2 314 грн. 87коп.).

Крім того, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 слід стягнути судові витрати по оплаті проведення експертного дослідження у розмірі 2 500грн. (а.с. № 40 т. № 1) та по оплаті витрат по проведенню судової інженерно-технічної експертизи у розмірі 17 000 грн. (а.с. № 69-70 т. № 2).

Що стосується судових витрат ОСОБА_1 на професійну правничу допомогу, то суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п.1 ч.3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з ч.8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

До заяви від 19.12.2022р. адвокатом Самухою А.О. долучено Договір про надання правничої/правової допомоги №б/н від 22.07.2020р., укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , а також рахунок - фактуру №ПП-0000008 від 10.06.2022р. на суму 30 000 грн., (а.с. № 108-112, 113 т. № 2).

В матеріалах справи також наявний ордер адвоката Самухи А.О. (а.с. № 82 т. № 1) та свідоцтво на право зайняття адвокатською діяльністю від 12.03.2019р. (а.с. № 81зв. т. № 1).

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020р. у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) зазначено, що при визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію їхньої реальності (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.

Суд вважає, що вказані документи можна визнати належними доказами на підтвердження понесених позивачем за основним позовом витрат на професійну правничу допомогу, яка йому надана адвокатом ОСОБА_5 . Розмір цих витрат відповідає рівню складності цивільної справи, кількості заяв по суті, які складені адвокатом тощо.

Оскільки відповідно до постанови Верховного Суду від 03.10.2019р. у справі № 922/445/19 зазаначено, що судові витрати, які не пов,язані зі сплатою судового збору, не повинні бути не пропорційними до предмету позову. За вищезначеного, з урахуванням тих обставин, що позовні вимоги ОСОБА_1 були задоволені частково, то судові витрати на професійну правничу допомогу, яку здійснювала для позивача адвокат ОСОБА_5 , та яка заявлена та підтверджена у розмірі 30 000грн, повинна бути зменьшена у вдповідності до розміру задоволенної частини позовних вимог, а саме до розміру 25 976 грн. 66 коп. (225 977грн. (220 977 грн. + 5 000грн.) х 30 000грн. : 260 977 грн. (220 977 грн. + 40 000грн.) = 25 976 грн. 66 коп.).

Загалом з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати на загальну суму 47 791 грн. 53коп.

З урахуванням відмови у задоволенні зустрічного позову, судові витрати, які були понесені відповідачкою по основному позову (позивачкою за зустрічним позовом) ОСОБА_2 відносяться на її рахунок.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 23, 1166, 1167, 1187 ЦК України, ст.ст. 4, 10, 12, 13, 19, 76-81, 89, 128-131, 133, 137, 141, 223, ч.2 ст. 247, ст.ст. 259, 263-265 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, про відшкодування моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 220 977 грн. (двісти двадцать тисяч дев,ятсот сімдесят сім грн.).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 5 000 грн. (п,ять тисяч грн.).

В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди відмовити.

В задоволенні зустрічних позовних ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі, які складаються з судового збору у розмірі 2 314 грн. 87 коп., по оплаті витрат по проведенню експертного дослідження у розмірі 2 500грн., по оплаті витрат по проведенню судової інженерно-технічної експертизи у розмірі 17 000 грн., а також витрат по оплаті професійної правничої допомоги розміру 25 976 грн. 66 коп., а загалом 47 791 грн. 53коп.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст.273 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя: Ткаченко Н.В.