03 серпня 2022 року м. Київ
справа № 640/9459/18
провадження № 61-6188св20
Приймаючи постанову про задоволення касаційної скарги, суд касаційної інстанції виходив із того, що ОСОБА_1 в установленому законом порядку набув право власності на будинок АДРЕСА_2 29 квітня 2004 року, тобто на момент прийняття Харківською міською радою оскаржуваного рішення від 26 лютого 2014 року про передачу у власність ОСОБА_2 земельної ділянки по АДРЕСА_2 позивач був власником розташованого на цій земельній ділянці будинку з надвірними будівлями. Оскільки ОСОБА_2 набув право власності на спірну земельну ділянку для обслуговування будинку, який був витребуваний з його незаконного володіння, обґрунтованими є доводи ОСОБА_1 про порушення його прав та інтересів внаслідок прийняття Харківською міською радою оскаржуваного рішення. Обставина знесення належного ОСОБА_1 будинку на момент розгляду справи судом та внесення про це відповідного запису до державного реєстру на підставі заяви ОСОБА_2 , який не був його власником, не є підставою для відмови в задоволенні вимог про визнання протиправним та скасування рішення Харківської міської ради від 26 лютого 2014 року.
Однак з висновками колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду не погоджуємось з огляду на таке.
Приймаючи постанову про скасування рішень судів попередніх інстанцій, якими у задоволенні позову позивача було відмовлено, та задовольняючи позов, суд касаційної інстанції виходив з того, що Харківська міська рада не мала підстав для прийняття рішення про передачу у власність ОСОБА_3 зазначеної земельної ділянки, оскільки будинок, який знаходиться на спірній земельній ділянці, належить позивачу на праві власності, а відтак до нього перейшло і право користування спірною земельною ділянкою на підставі частини першої статті 377 ЦК України та частини першої статті 120 ЗК України.
Згідно з частиною першої статті 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Отже, під час розгляду спору суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.
Установлено, що рішенням Київського районного суду м. Харкова від 01 липня 2014 року, яке набрало законної сили, задоволено позов ОСОБА_1 та витребувано з чужого незаконного володіння ОСОБА_2 житловий будинок АДРЕСА_4 .
Також встановлено, що спірний житловий будинок з надвірними будівлями на час набрання чинності рішенням Київського районного суду м. Харкова від 01 липня 2014 року був знесений та 1 жовтня 2014 року здійснено анулювання державної реєстрації права власності на зазначені будівлі.
Відповідно до статті 349 ЦК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) право власності на майно припиняється в разі його знищення. У разі знищення майна, права на яке підлягають державній реєстрації, право власності на це майно припиняється з моменту внесення за заявою власника змін до державного реєстру.
Таким чином, приймаючи постанову про задоволення касаційної скарги, суд касаційної інстанції не звернув уваги на те, що оскаржуване рішення Харківської міської ради про передачу ОСОБА_2 у приватну власність земельної ділянки не порушує права позивача, оскільки знищення житлового будинку, який був витребуваний на користь позивача, та аналювання державної реєстрації на зазначену будівлю унеможливлює висновок про порушення прав ОСОБА_1 на спірну земельну ділянку для обслуговування житлової будівлі, право власності на яку припинене, відповідно до статті 349 ЦК України.
Крім того, посилання суду касаційної інстанції на недотримання Харківською міською радою вимог закону при передачі ОСОБА_2 у приватну власність земельної ділянки, з тих підстав, що на час прийняття оскаржуваного позивачем рішення сесії Харківської міської ради від 26 лютого 2014 року в провадженні суду знаходився спір між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про витребування будинку із чужого незаконного володіння, є помилковими, оскільки судове рішення про витребування від ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 будинку, який був розміщений на спірній земельній ділянці, було ухвалено після прийняття рішення міської ради про передачу земельної ділянки у власність, а саме 01 липня 2014 року. Подальше припинення права власності на знищене майно з моменту внесення змін до державного реєстру унеможливлює захист прав та інтересів колишнього власника будинку на земельну ділянку в обраний ним спосіб.
Оскільки позов про недійсність та скасування рішення ради про передачу земельної ділянки у власність відповідача підлягав задоволенню тільки з огляду на порушення цивільних прав або інтересів позивача (стаття 21 ЦК України), а при знищенні будинку та відповідної реєстрації про це, право власності позивача на будинок є припиненим (стаття 349 ЦК України), підстави для висновку про порушення цивільних прав або інтересів позивача з боку Харківської міської ради прийняттям оскаржуваного рішення відсутні.
СуддяС. Ю. Бурлаков
СуддяМ. Є. Червинська