Справа № 944/2442/21 Головуючий у 1 інстанції: Швед Н.П.
Провадження № 22-ц/811/319/22 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2022 року м. Львів

Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді Бойко С.М.,

суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря Юзефович Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні без фіксування судового процесу звукозаписувальним технічним засобом цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Яворівського районного суду Львівської області від 07 грудня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації, стягнення моральної шкоди, завданої розповсюдженням неправдивих відомостей,

в с т а н о в и в:

У травні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_2 100000 грн. на відшкодування моральної шкоди, завданої розповсюдженням неправдивих відомостей (наклепом) особою публічного права у сфері публічних відносин, що паплюжать його честь і гідність, спричинили репутаційні втрати та заподіяли істотну шкоду його здоров`ю, призвели до встановлення йому статусу особи з інвалідністю.

В обгрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 25 жовтня 2019 року на вимогу Яворівської районної ради, яка виступала на правах засновника Новояворівського НВК «ЗОШ II ст.-ліцей», він, будучи на той час директором Новояворівського НВК «ЗОШ II ст.-ліцей», звітував про діяльність та досягнення вказаного навчального закладу на засіданні сесії перед депутатами Яворівської районної ради Львівської області.

Після його виступу та відповідей на запитання депутатів виступив колишній голова Яворівської районної ради ОСОБА_3 , який наголосив, що надійшло звернення від переважної більшості депутатів Новояворівської міської ради з вимогою звільнити його (позивача) з посади директора Новояворівського НВК «ЗОШ II ст.-ліцей», підтримати визнання роботи незадовільною та вжити заходів щодо звільнення його із займаної посади. Посилаючись на це звернення, на сесії районної ради роботу позивача визнали незадовільною, як наслідок, керівником відділу освіти Яворівської РДА ОСОБА_4 до нього (позивача) було застосовано три дисциплінарні стягнення у виді догани та видано наказ про звільнення з посади директора Новояворівського НВК «ЗОШ II ст.-ліцей» за систематичне невиконання посадових обов`язків з підстав, передбачених ч.3 ст.40 КЗпП України (наказ №03-03/460-К від 09.12.2019 року). Одне з дисциплінарних стягнень за невиконання наказу МОН від 28.01.2005 року №55, про що йдеться у зверненні і через невиконання вимог якого автори звернення, в тому числі й відповідач, вимагали його (позивача) звільнення.

Застосовані до нього дисциплінарні стягнення він оскаржив у судовому порядку і рішенням Яворівського районного суду Львівської області вони визнані незаконними, зобов`язано відділ освіти Яворівської РДА скасувати такі накази та виплатити йому компенсацію за заподіяну моральну шкоду у зв`язку з незаконним притягненням до дисциплінарної відповідальності. Справа про поновлення його (позивача) на посаді директора Новояворівського НВК «ЗОШ II ст.-ліцей» та стягнення виплат за час вимушеного прогулу на даний час перебуває на розгляді у Верховному Суді.

Наведені обставини спричинили загострення у нього хронічної хвороби цукрового діабету. В результаті таких протиправних дій відповідача він переніс глибокі душевні страждання, втрату здоров`я, внаслідок чого він тривалий час перебував на амбулаторному та стаціонарному лікуванні в медичних закладах м. Новояворівська та м. Львова, йому було встановлено третю групу інвалідності, а в подальшому, другу групу інвалідності.

Крім того, він, як педагогічний працівник з багаторічним стажем, вчитель-методист, вчитель вищої категорії, магістр за напрямком підготовки менеджмент організацій (менеджмент освітньої діяльності), директор найуспішнішого навчального закладу у Яворівському районі, зазнав невідворотних репутаційних втрат.

Зазначає, що своїми діями відповідач спричинив приниження його честі, гідності, репутації керівника, вчителя, науковця. Репутаційні втрати, викликані поширенням неправдивої інформації, викладеної у зверненні групи депутатів Новояворівської міської ради від 23.10.2019 року №1891/10, яке підписав відповідач, болісно позначилися на його повсякденному житті, оскільки на той момент він відчував себе переслідуваною та приниженою людною, результати роботи якої в частині педагогічної, управлінської та наукової діяльності несправедливо були спаплюжені.

Так, зокрема, відповідач звинуватив його у тому, що неналежним чином організовано діяльність закладу освіти та допущено порушення вимог чинного законодавства, а саме, не проведено щорічний звіт, запроваджений наказом МОН від 28.01.2005 року №55, однак, він не міг робити такий звіт, оскільки, не перебував на той час на посаді директора, обов`язки директора Новояворівського НВК «ЗОШ II ст.-ліцей» в період з 07.05.2019 року по 01.09.2019 року виконувала інша особа.

У зверненні відповідач без жодних доказів звинуватив його у неефективному управлінні навчальним закладом, у порушенні демократичних норм та прав учнівської молоді щодо реалізації права на здобуття освіти.

Вважає, що відповідач, будучи на той час депутатом Новояворівської міської ради, допустив грубе порушення норм законодавства України, з мотивів особистої неприязні чи з інших, невідомих йому (позивачу) причин, порушив норми депутатської етики, використавши депутатський мандат в особистих інтересах та корисливих цілях, порушив у своїй діяльності загальновизнані принципи порядності, честі і гідності, у публічному зверненні виклав та поширив недостовірні відомості відносно нього (позивача), як керівника освітньої установи, звинувативши у невиконанні неіснуючих нормативно-правових актів, що спричинило важкі наслідки: душевні, моральні переживання, втрату соціальної рівноваги та невідворотну втрату здоров`я, як наслідок, встановлення інвалідності: з лютого 2020 року третя група, а з березня 2021 року друга група інвалідності.

Рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 07 грудня 2021 року в задоволенні позову відмовлено

Рішення суду оскаржив позивач ОСОБА_1 , просить його скасувати з підстав неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач посилається на те, що суд, без доведення відповідачем належними і допустимими доказами правдивості поширеної інформації, визнав достовірною інформацію у листі Новояворівської міської ради Яворівського району Львівської області від 23.10.2019 року про надходження звернень від учительського колективу з приводу його (позивача) діяльності на посаді директора Новояворівського НВК «ЗОШ II ст.-ліцей», одночасно, дійшовши висновку про недостовірність поширеної відносно нього (позивача) інформації у вказаному листі.

Крім того, апелянт не погоджується з висновком суду, що належним відповідачем за його вимогами має бути Новояворівська міська рада, оскільки зміст звернення та його погодження не виносилося на порядок денний сесій Новояворівської міської ради минулого скликання, рішення про його скерування до Яворівської районної ради не приймалося.

Вважає, що та обставина, що звернення виготовлено на бланку Новояворівської міської ради і підписане депутатами цієї ради, в том у числі й відповідачем, не є підставою вважати, що відповідач діяв саме як депутат при виконанні своїх депутатських повноважень, а не від свого імені, як фізична особа.

Звертає увагу, що дане звернення є вираженням думки окремих депутатів, які його підписали, а тому по своїй суті є колективним зверненням, тому Новояворівська міська рада не може бути відповідачем у цій справі.

Просить врахувати, що відповідач не намагався довести правдивість викладеної у зверненні інформації.

Апелянт вважає висновок суду про недоведеність заподіяння йому моральної шкоди таким, що не відповідає нормам матеріального права.

Незаконним і необґрунтованим вважає й висновок суду про недоведеність факту погіршення стану його (позивача) здоров`я внаслідок формування та скерування даного листа (звернення).

На переконання апелянта, суд безпідставно відніс заклики, викладені у зверненні, до оціночних суджень.

В судове засідання апеляційного суду учасники справи не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи були належним чином повідомлені, клопотань про відкладення розгляду справи від них не надходило, тому відповідно до вимог ч.2 ст.247, ч.2 ст.372 ЦПК України розгляд справи проведено апеляційним судом у відсутності учасників справи без фіксування судового процесу звукозаписувальним технічним засобом.

Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 22.11.2022 року, є дата складення повного судового рішення 02.12.2022 року.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Статтею 32 Конституції України визначено, що кожному гарантується судовий захист права спростувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї.

Конституцією України (ст.34) також гарантується право кожного на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб на свій вибір.

Разом з тим, відповідно до частини першої статті 68 Конституції України, кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, гідність і честь інших людей.

Згідно із частиною четвертою статті 32 Конституції України, кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Статтею 297 ЦК України передбачено, що кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканими. Фізична особа має право звернутися до суду із позовом про захист її гідності та честі.

Право на повагу до гідності та честі відноситься до особистих немайнових прав фізичної особи, які не мають економічного змісту (статті 269, 270 ЦК).

Відповідно до статті 299 ЦК України, фізична особа має право на недоторканість своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у своїй постанові №1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» (п.1), беручи до уваги зазначені вище конституційні положення, суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку.

Відповідно до частини першої статті 277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

При спростуванні поширена інформація визнається недостовірною, а при реалізації права на відповідь особа має право на висвітлення власної точки зору щодо поширеної інформації та обставин порушення особистого немайнового права без визнання її недостовірною.

Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію, у такий же спосіб, у який вона була поширена (ч.ч.4, 7 ст.277 ЦК).

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Негативна інформація поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності).

Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (порушення норм моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Згідно з положеннями статті 277 ЦК України, роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України у пункті 18 названої вище постанови, обов`язок довести, що інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, необхідно визначити характер такої інформації та з`ясувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості (п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України).

У пункті 16 вказаної вище постанови Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Суди повинні мати на увазі, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції України, а не поширення недостовірної інформації. Разом з тим наявність у такому зверненні завідомо неправдивих відомостей, а також у разі встановлення, що для звернення особи до вказаних органів не було жодних підстав і було викликано не наміром виконати свій громадський обов`язок або захистити свої права, свободи чи законні інтереси, тягне відповідальність, передбачену законодавством України.

У пункті 17 вказаної вище постанови Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що у порядку цивільного чи господарського судочинства не можуть розглядатися позови про спростування інформації, яка міститься, зокрема, у вироках та інших судових рішеннях, а також у постановах органів досудового слідства, висновках судових експертиз, рішеннях органів влади, місцевого самоврядування та інших відповідних органів, атестаційних комісій, рішеннях про накладення на особу дисциплінарного стягнення тощо, для яких законом установлено інший порядок оскарження.

Інформація, зазначена у позовній заяві чи іншій заяві, адресованій суду, а також в процесуальних документах (запереченнях на позов, апеляційних чи інших скаргах тощо), може бути підставою для захисту гідності, честі чи ділової репутації, за винятком випадків, коли ця інформація була визначена підставою пред`явленого позову і стосувалася його предмета, була доказом у справі, а так само предметом апеляційного чи іншого перегляду в порядку, встановленому процесуальним законом.

Не підлягають розгляду судами позови про захист гідності, честі чи ділової репутації, приниження яких відбулося внаслідок давання показань свідками, а так само іншими особами, які брали участь у справі, відносно осіб, які брали участь у тій справі, якщо наведена в них інформація була доказом у справі та оцінювалась судом при ухваленні судового рішення, оскільки нормами процесуальних кодексів встановлено спеціальний порядок дослідження та оцінки таких доказів. Вказана вимога по суті означала б вимогу повторної судової оцінки наданих суду доказів у раніше розглянутій

справі.

Судом встановлено, що оспорюваною позивачем є інформація, яка міститься у листі Новояворівської міської ради Львівської області від 23.10.2019 року, вих.№1891, підписаному секретарем ради та групою депутатів міської ради, який адресований голові Яворівської районної ради Сичаку В.Ф., про визнання незадовільною роботи позивача ОСОБА_1 на посаді директора Новояворівського НВК «ЗОШ II ст.-ліцей» та щодо вжиття заходів щодо звільнення його з цієї посади.

На момент формування вказаного звернення, відповідач ОСОБА_2 був депутатом Новояворівської міської ради, на території діяльності якої знаходився Новояворівський НВК «ЗОШ II ст.-ліцей».

У даному листі-зверненні зазначається, що «протягом двох років надходять звернення як від учительського колективу, так і від батьків Новояворівського НВК «ЗОШ II ст.-ліцей» щодо неефективного управління даним закладом директора ОСОБА_1 . Зокрема, ним неналежно організована діяльність закладу освіти та допущено порушення вимог чинного законодавства, а саме не був проведений щорічний звіт, який запроваджений наказом МОН від 28.01.2005 №55».

Підписанти такого звернення вважають, що «неналежне та неефективне управління навчальним закладом призведе до порушення демократичних принципів управління навчальним закладом, відсутності забезпечення оптимальних умов організації та функціонування закладу, порушення прав учнівської молоді щодо реалізації права на здобуття освіти».

Далі у листі зазначається, що «оскільки Новояворівська міська рада не є засновником Новояворівського НВК «ЗОШ II ст.-ліцей» і не може втручатися у його діяльність», просять «надати належну оцінку діяльності керівника закладу, врахувати усі звернення та зауваження при розгляді на засіданні сесії Яворівської районної ради та підтримати визнання роботи директора ОСОБА_1 незадовільною та вжити заходів щодо звільнення його з даної посади».

Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач зазначав, що посилаючись на це звернення, на сесії Яворівської районної ради його роботу визнали незадовільною, як наслідок, керівником відділу освіти Яворівської РДА ОСОБА_4 до нього (позивача) було застосовано три дисциплінарні стягнення у виді догани та видано наказ про звільнення з посади директора Новояворівського НВК «ЗОШ II ст.-ліцей» за систематичне невиконання посадових обов`язків з підстав, передбачених ч.3 ст.40 КЗпП України (наказ №03-03/460-К від 09.12.2019 року).

Застосовані дисциплінарні стягнення позивач оскаржив у судовому порядку до Яворівського районного суду Львівської області, а отже, обставини, вказані у зверненні, щодо незадовільної роботи позивача на посаді директора Новояворівського НВК «ЗОШ II ст.-ліцею» та неналежного виконання ним посадових обов`язків вже були предметом доказування при вирішенні трудового спору.

Правильними є висновки суду першої інстанції, що відповідач діяв як депутат Новояворівської міської ради в межах наданих йому законом повноважень, а не як фізична особа.

З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про безпідставність заявлених позивачем вимог, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Яворівського районного суду Львівської області від 07 грудня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. Повний текст постанови складений 02 грудня 2022 року.

Головуючий С.М. Бойко

Судді: С.М. Копняк

А.В. Ніткевич