З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"12" грудня 2022 р. Справа № 596/1421/21
Провадження № 2/596/62/2022
Гусятинський районний суд Тернопільської області
в складі: головуючого суду Лисюк І.О.
за участю секретаря Стасюк О.Д.,
розглянувши розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Гусятин цивільну справу за позовною заявою за позовом ОСОБА_1 в інтересах якої діє адвокат Возьний Ярослав Володимировича до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Тернопільський міськрайонний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) про визнання батьківства, внесення відомостей в актові записи про народження, стягнення аліментів,-
Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Возьний Я.В. в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом про визнання батьківства та стягнення аліментів. В обґрунтування позову посилається на те, що з відповідачем ОСОБА_2 позивач проживала однією сім`єю без державної реєстрації шлюбу з 2012 року в м. Тернопіль на орендованій квартирі.
Позивач народила сина ОСОБА_3 25.12.2013 ІНФОРМАЦІЯ_1 , після чого вони почали проживати в батька відповідача ОСОБА_4 . З 2014 року проживали в с. Довжанка Тернопільського району в матері відповідача ОСОБА_5 1979 року народження, де позивач народила дочку ОСОБА_6 21.06.2015 ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Діти зареєстровані по батькові відповідача « ОСОБА_7 та ОСОБА_8 », що додатково підтверджує факт наявності кровної спорідненості, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень був проведений в порядку, передбаченому ст. 135 Сімейного кодексу України. Після народження дітей відповідач постійно спілкувався з ними та проводив час, цікавився їх особистим життям, брав участь у вихованні, надавав матеріальну допомогу. Відповідач є їх батьком, однак він відмовився подати в органи реєстрації актів цивільного стану заяву про реєстрацію батьківства. З 2018 року позивач не спілкується з відповідачем та не підтримує сімейних відносин, і вона змушена саме без жодних умов для існування без родичів, без роботи, без житла, забезпечувати двох дітей.
Ухвалою судді від 08.11.2021 року відкрито провадження у цивільній справі та прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 про визнання батьківства та стягнення аліментів. Постановлено провести розгляд справи за правилами загального позовного провадження.
31 жовтня 2022 року ухвалою суду провадження в справі поновлено.
В судових засіданнях 14.04.2022 року, 29.04.2022 року позивач ОСОБА_1 , представник позивача адвокат Возьний Я.В. підтримали позовні вимоги з підстав наведених у позові.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання повторно не з`явився, і не повідомив суд про причину своєї неявки, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце судового розгляду за місцем його реєстрації, що підтверджується документально.
Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Таким чином, суд, зі згоди позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.280 ЦПК України.
Представник третьої особи Тернопільського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи за відсутності представника третьої особи.
Суд, заслухавши показання позивача ОСОБА_1 , допитаної в якості свідка, показання свідка ОСОБА_9 , дослідивши письмові докази в справі, прийшов до наступного.
ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що 22 січня 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції зроблено відповідний актовий запис за №150. (а.с.6,9).
ОСОБА_6 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що 12 листопада 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції зроблено відповідний актовий запис за №2615. (а.с.7,10).
Як встановлено, відомості про батька записані на підставі заяви матері, згідно з ч.1 ст.135 СК України.
Як слідує із довідки Підгородянської сільської ради Тернопільського району від 28.10.2021 року №37, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . (а.с.27).
Згідно довідки Підгородянської сільської ради Тернопільського району від 30.09.2021 року №33, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживала в АДРЕСА_1 з 2012 року без реєстрації місця проживання, а з 2017 року по 23.06.2020 року була зареєстрована та проживала разом з дітьми ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 однією сім`єю за вказаною адресою. (а.с.34).
Як вбачається із фототаблиць, на них зафіксовано, як позивач та відповідач проводять спільне дозвілля та відпочинок разом з дітьми. (а.с.14-19).
Обставини спільного проживання сторін однією сім`єю доводяться також показаннями позивача ОСОБА_1 , допитаної в якості свідка, а також показаннями свідка ОСОБА_9 .
Так, допитана в якості свідка 29.04.2022 року позивач ОСОБА_1 показала, що з відповідачем ОСОБА_2 вона проживала однією сім`єю без державної реєстрації шлюбу з 2012 року в м. Тернопіль на орендованій квартирі. Після народження сина ОСОБА_10 25.12.2013 ІНФОРМАЦІЯ_1 , вони почали проживати в батька відповідача ОСОБА_4 . З 2014 року проживали в с. Довжанка Тернопільського району в матері відповідача ОСОБА_5 , де позивач народила дочку ОСОБА_6 21.06.2015 ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Після народження дітей вони разом проживали як одна сім`я, відповідач постійно спілкувався з ними та проводив час, цікавився їх особистим життям, брав участь у вихованні, надавав матеріальну допомогу. Проте останній відмовився подати в органи реєстрації актів цивільного стану заяву про реєстрацію батьківства. З 2018 року вона не спілкується з відповідачем та не підтримує сімейних відносин, і змушена саме без жодних умов для існування без родичів, без роботи, без житла, забезпечувати двох дітей.
Свідок ОСОБА_9 повністю підтвердила показання ОСОБА_1 , зокрема, щодо обставин спільного проживання сторін однією сім`єю з 2012 року до 2017 року. Пояснила, що вона часто навідувала їх, допомагала з ремонтом. Діти ОСОБА_10 і ОСОБА_11 є їхніми спільними дітьми. Сторони жили в складних матеріальних умовах. Відповідач ОСОБА_2 зловживав алкогольними напоями.
Судом, з метою з`ясування обставин у справі, ухвалою від 03 червня 2022 року, призначалась судова молекулярно-генетична експертиза, на вирішення якої було поставлено запитання: Чи являється ОСОБА_2 , біологічним батьком дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ? Чи являється ОСОБА_2 , біологічним батьком дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ?
25 жовтня 2022 року до Гусятинського районного суду Тернопільської області з Вінницького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України надійшло повідомлення про неможливість проведення експертизи та повернуто матеріали цивільної справи №596/1421/21. Як слідує із повідомлення, сторони повторно не з`явились для відбору експериментальних зразків. (а.с.151,152-153).
Так, статтею 109 ЦПК України передбачено, що у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.
Як встановлено, судова молекулярно-генетична експертиза не була проведена, зокрема, і через ухилення відповідача від участі в експертизі.
Європейський суд з прав людини, рішення якого є джерелом права, зауважив, що «на сьогодні ДНК тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства (Kalacheva v Russia, №3451/05 від 07.05.209 року).
Згідно роз`яснень Верховного Суду України, викладених в постанові № 3 від 15.05.2006 "Про застосування окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ст.212 ЦПК України, згідно з якою жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення. У разі коли ухилення сторони у справі зазначеної категорії від участі в експертизі або від подання необхідних матеріалів, документів тощо унеможливлює її проведення, суд відповідно до ст.146 ЦПК України може визнати факт, для з`ясування якого її було призначено, або відмовити в його визнанні (залежно від того, хто зі сторін ухиляється, а також яке значення має для них ця експертиза).
Згідно ст. 128 СК України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу.Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.
За змістом ст.121 СК України, права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 2 ст. 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини, за рішенням суду.
Встановлення батьківства на підставі частини другої статті 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи. Для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства.
Доказами визнання батьківства можуть бути листи, заяви, анкети, інші документи, а також показання свідків, пояснення самих сторін, які достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства. Батьківство може бути визнано як у період вагітності матері (наприклад, висловлення бажання мати дитину, піклування про матір майбутньої дитини тощо), так і після народження дитини.
Спільне проживання та ведення спільного господарства в зазначених випадках може підтверджуватися наявністю обставин, характерних для сімейних відносин (проживання в одному жилому приміщенні, спільне харчування, спільний бюджет, взаємне піклування, придбання майна для спільного користування тощо). Припинення цих відносин до народження дитини може бути підставою для відмови в позові лише у випадках, коли це сталося до її зачаття.
Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами;2) висновками експертів;3) показаннями свідків.
Суд дослідивши та оцінивши докази встановив, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 перебували у шлюбних стосунках та проживали без реєстрації шлюбу, як чоловік та дружина з 2012 до 2018 року, зокрема, проживали в одному жилому приміщенні, спільно харчувалися, вели спільний бюджет та взаємно піклувалися про сина ОСОБА_10 та доньку ОСОБА_11 , а також спільно їх виховували. Відомості про батька дітей було записано на підставі ч.1 ст.135 СК України, тобто за вказівкою матері.
За таких обставин, суд приходить до висновку про обгрунтованість позовних вимог щодо визнання батьківства. Слід ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, визнати батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Відповідно до п.п. 1.7, 2.13, 2.13.1, 2.16, 2.16.4 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України № 96/5 від 12.01.2011, зміни до актового запису цивільного стану вносяться відділом державної реєстрації актів цивільного стану за місцем зберігання відповідного актового запису, за винятком випадків, встановлених у пункті 2.28 розділу II цих Правил.
Зміни, доповнення, виправлення вносяться в паперові носії актових записів цивільного стану та одночасно до Державного реєстру актів цивільного стану громадян. На підставі рішення суду про визнання батьківства в актовому записі про народження змінюються відомості про батька та вносяться пов`язані з цим інші зміни згідно із зазначеними в рішенні суду.
Отже, рішення суду про визнання батьківства з дня набрання таким рішенням законної сили підлягає виконанню шляхом внесення змін у відомості про батька дитини в актовому записі про народження дитини відділом державної реєстрації актів цивільного стану.
Враховуючи вказане, суд на підставі ч. 7 ст. 265 ЦПК України в судовому рішенні одночасно вказує і порядок виконання рішення суду.
Відтак, Тернопільському міськрайонному відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) внести зміни до актового запису про народження ОСОБА_3 № 150 від 22 січня 2014 року народження, включивши відомості про батька дитини: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України. Також внести зміни до актового запису про народження ОСОБА_6 № 2615 від 12 листопада 2015 року народження, включивши відомості про батька дитини: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України. На підставі викладеного, позов про визнання батьківства підлягає до задоволення.
Щодо позовних вимог про стягнення аліментів, суд приходить до наступного.
Як вбачається із змісту пояснень позивача, відповідач ОСОБА_2 не надає позивачу матеріальної допомоги на утримання дітей.
Син Радомир та дочка ОСОБА_11 проживають з матір`ю ОСОБА_1 в АДРЕСА_2 . Добровільно питання утримання неповнолітніх дітей сторонами не врегульовано .
Судом також встановлено, що починаючи з 29.09.2021 року і по теперішній час між позивачем та відповідачем не досягнуто домовленості щодо способів виконання обов`язку утримувати дітей.
За змістом ч.2 ст.51 Конституції України та ст.180 Сімейного кодексу України обов`язок щодо утримання дитини покладений на обох батьків.
Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.
Згідно зі статтею 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3 1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;3 2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Частиною другою зазначеної статті визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Відповідно до ч.2 ст. 27 Конвенції про захист прав дитини, батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність, за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
На підставі викладеного, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначені у твердій грошовій сумі у розмірі 1300 грн., але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 29 вересня 2021 року та до досягнення дитиною повноліття; на утримання доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначені у твердій грошовій сумі у розмірі 1300 грн., але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 29 вересня 2021 року та до досягнення дитиною повноліття.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст.141 ЦПК України - судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
На підставі вищезазначеного суд рахує за необхідне стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 сплачений нею судовий збір в сумі 908 грн..
Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 141, ч. 4 ст. 223, 258, 263, 264-265, 268, 280 ЦПК України, ст.ст.128,129,133 СК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року "Про застосування окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", суд, -
Позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , жительки: АДРЕСА_3 , паспорт серії НОМЕР_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Тернопільський міськрайонний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) про визнання батьківства, внесення відомостей в актові записи про народження, стягнення аліментів про визнання батьківства, задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Тернопільському міськрайонному відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) внести зміни до актового запису про народження ОСОБА_3 № 150 від 22 січня 2014 року народження, включивши відомості про батька дитини: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України.
Тернопільському міськрайонному відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) внести зміни до актового запису про народження ОСОБА_6 № 2615 від 12 листопада 2015 року народження, включивши відомості про батька дитини: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України.
Стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жительки: АДРЕСА_3 , паспорт серії НОМЕР_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , щомісячно аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначені у твердій грошовій сумі у розмірі 1300 грн., але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 09 вересня 2021 року та до досягнення дитиною повноліття.
Стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жительки: АДРЕСА_3 , паспорт серії НОМЕР_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , щомісячно аліменти на утримання доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначені у твердій грошовій сумі у розмірі 1300 грн., але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 09 вересня 2021 року та до досягнення дитиною повноліття.
В задоволенні решти вимог відмовити.
Дане рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за 1(один) місяць допустити до негайного виконання.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 908 грн.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя: Ірина ЛИСЮК