ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2022 року м.Суми

Справа №591/6349/19

Номер провадження 22-ц/816/1014/22

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Ткачук С. С.

за участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

сторони:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі: Держава Україна в особі Сумської обласної прокуратури та Головного управління Національної поліції в Сумській області,

третя особа Державна казначейська служба України,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Сумської обласної прокуратури на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 30 серпня 2022 року в складі судді Клименко А.Я., ухвалене у м. Суми, повний текст якого складено 07 вересня 2022 року,

В С Т А Н О В И В:

09 жовтня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Держави Україна в особі Сумської обласної прокуратури, Держави Україна в особі Головного управління Національної поліції в Сумській області, третя особа Державна казначейська служба України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури та суду.

Свої вимоги мотивував тим, що відносно нього 28 травня 2016 року СУ ГУНП в Сумській області було порушено кримінальне провадження, яке внесене 28 травня 2016 року до ЄРДР № 0000434 за ч. 3 ст. 289 КК України. В рамках вказаного кримінального провадження було проведено ряд слідчих дій, після яких 09 червня 2016 року йому було повідомлено про підозру у скоєнні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України, а 10 червня 2016 року оголошено у розшук. Також під час кримінального провадження за ухвалами Зарічного районного суду м. Суми від 31 травня 2016 року, 04 серпня 2016 року було проведено ряд обшуків у нього та його родини. 16 вересня 2016 року на підставі ухвали Зарічного районного суду м. Суми від 10 червня 2016 року його було затримано о 14 год. 30 хв. у порядку ст. ст. 208-213 КПК України під час відпочинку в центрі м. Суми. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 17 вересня 2016 року йому було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави у 411000 грн, а у разі внесення застави з покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, визначено строк дії ухвали до 24 год. 12 листопада 2016 року. Фактично він перебував у ДУ «Сумський слідчий ізолятор» у період з 17 вересня 2016 року по 29 вересня 2016 року, до Сумського СІЗО прибув 17 вересня 2016 року. В подальшому заставодавцем ОСОБА_2 в рахунок застави були перераховані кошти у сумі 411000 грн на спеціальний рахунок суду. По зазначеному кримінальному провадженню постановою заступника прокурора Сумської області досудове слідство було продовжено спочатку до 4 місяців - до 22 листопада 2016 року, а потім до 6 місяців - до 22 січня 2017 року включно. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 11 листопада 2016 року було продовжено строк дії виконання обов`язків відносно ОСОБА_1 , визначених ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 17 вересня 2016 року, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України та визначено строк дії ухвали до 24 год. 09 січня 2017 року. Відповідно до повідомлення про підозру від 09 червня 2016 року він підозрювався у тяжкому злочині, а саме у тому, що 28 травня 2016 року в період часу з 16:05 год. до 16:50 год., скориставшись відповідним приладдям, що слугує для подолання охоронної системи, незаконно заволодів автомобілем «Mitsubishi L200» біля супермаркету «АТБ» у м. Охтирка Сумської області. Зазначає, що він вказаного злочину не скоював, неодноразово про це заявляв поліції, писав скарги на дії поліції, оскаржував постанови слідчих та ухвали суду. 14 липня 2017 року прокурором відділу процесуального керівництва при проведенні досудового розслідування нагляду прокуратури Сумської області Коротких Ж.О. було винесено постанову про закриття кримінального провадження стосовно ОСОБА_1 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 01 серпня 2017 року внесена застава, як запобіжний захід, була повернута. Таким чином, кримінальне переслідування відносно нього тривало з 28 травня 2016 року по 14 липня 2017 року. Зазначає, що протягом вказаного часу безперервно здійснювалися слідчі дії: допити його особисто, допити членів його сім`ї, обшуки за місцем його проживання та за місцем проживання родичів, відносно нього незаконно здійснювалося кримінальне переслідування: пред`явлена підозра у вчиненні особливо тяжкого правопорушення, оголошено у розшук, затримано, арештовано та обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Інформацію про начебто скоєння ним злочину прес-служба правоохоронних органів розповсюдила через ЗМІ та в інтернеті. Закриття кримінального провадження відносно нього з реабілітуючих підстав є підтвердженням незаконних дій органів досудового розслідування. Вважає, що визначений ним розмір моральної шкоди 500000 грн є обґрунтованим, тому посилаючись на вищевикладені обставини просив стягнути на його користь моральну шкоду в розмірі 500000 грн.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 30 серпня 2022 року позов ОСОБА_1 задоволений частково.

Стягнуто з Держави за рахунок коштів Державного бюджету України в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури та суду на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 150000 грн та 10000 грн в рахунок відшкодування судових витрат.

В іншій частині позовних вимог відмовлено у зв`язку з необґрунтованістю.

Не погоджуючись з рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 30 серпня 2022 року Сумська обласна прокуратура подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на необґрунтованість рішення суду, неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду змінити в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 щодо стягнення 150000 грн відшкодування моральної шкоди та зменшити розмір стягнутої моральної шкоди до 85583 грн 33 коп.

В доводах апеляційної скарги зазначається, що враховуючи період перебування під слідством та судом, а також розмір мінімальної заробітної плати на час розгляду справи судом, сума відшкодування моральної шкоди має становити 85583 грн 33 коп. (6500 грн * 13 місяців 13 днів), а не 150000 грн, як визначено місцевим судом.

Вказує, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами заподіяння моральної шкоди у визначеному ним розмірі.

У відзиві на апеляційну скаргу Сумської обласної прокуратури Головне управління Національної поліції в Сумській області просило скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні вимог позивача відмовити в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішень суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 28 травня 2016 року СВ Охтирського ВП ГУНП в Сумській області у ЄРДР зареєстровано кримінальне провадження № 0000434 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України (а.с. 8 том 1).

09 червня 2016 року ОСОБА_1 повідомлено про підозру у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України (а.с. 9 том 1), і того ж дня його оголошено в розшук (а.с. 11 том 1).

На підставі ухвали слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 10 червня 2016 року в справі № 591/2713-16-к, якою надано дозвіл на затримання, 16 вересня 2016 року ОСОБА_1 було затримано (а.с. 16 том 1).

Ухвалою слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 17 вересня 2016 року стосовно ОСОБА_1 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з правом внесення застави (а.с. 200-203 том 1).

Відповідно до повідомлення ДУ «Сумський слідчий ізолятор» від 25 вересня 2019 року за № 3/7473 ОСОБА_1 перебував в ДУ «Сумський слідчий ізолятор» у період з 17 вересня 2016 року по 29 вересня 2016 року, до Сумського СІЗО прибув 17 вересня 2016 року. Після внесення застави 29 вересня 2016 року ОСОБА_1 було звільнено (а.с. 23 том 1).

Строк досудового розслідування по вказаному кримінальному провадженню постановою прокурора від 16 вересня 2016 року було продовжено до 4 місяців - до 22 листопада 2016 року (а.с. 24 том 1), а постановою від 10 листопада 2016 року до 6 місяців - до 22 січня 2017 року включно (а.с. 25-26 том 1).

Ухвалою слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 11 листопада 2016 року було продовжено строк дії виконання обов`язків відносно ОСОБА_1 , визначених ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 17 вересня 2016 року, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України та визначено строк дії ухвали до 24 год. 09 січня 2017 року (а.с. 48-49 том 1).

Під час розслідування вказаного кримінального провадження неодноразово проводилися обшуки як за місцем мешкання ОСОБА_1 , так і за місцем мешкання його близьких та родичів.

Постановою прокурора прокуратури Сумської області від 14 липня 2017 року кримінальне провадження щодо підозрюваного ОСОБА_1 у кримінальному провадженні № 0000434 від 28 травня 2016 року за ознаками скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України закрито у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_1 ознак зазначеного кримінального правопорушення (а.с. 66-71 том 1).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного притягнення його до кримінальної відповідальності.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходив з того, що позивач незаконно перебував під слідством більше року, протягом вказаного періоду безперервно здійснювалися слідчі дії: допити його особисто та членів його сім`ї, обшуки за місцем його проживання та за місцем проживання родичів, йому була пред`явлена підозра у вчиненні особливо тяжкого злочину, оголошено у розшук, затримано, арештовано та обрано йому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, також в ЗМІ була поширена інформація відносно ОСОБА_1 про начебто скоєння ним злочину, що спричинило сильні душевні хвилювання у позивача. Суд виходив з засад розумності та справедливості, а також з того, що заподіяння моральної шкоди в більшому розмірі позивачем не доведено.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, виходячи з наступного.

Конституція України, як основний закон, закріплює в Україні засади державної політики, спрямованої, насамперед, на забезпечення прав і свобод людини та гідних умов її життя.

Стаття 3 Конституції України визначає, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Права і свободи людини та її гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Як принцип всієї практичної діяльності держави, всіх її органів та посадових осіб за статтею 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість функціонування держави, їх утвердження і забезпечення і є головним обов`язком держави.

На забезпечення ефективного захисту прав та свобод людини направлені норми Конституції України про розповсюдження юрисдикції судів на всі правовідносини, які виникають у державі, а також на відшкодування моральної та матеріальної шкоди, як результат порушених прав фізичних та юридичних осіб.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання моральної шкоди іншій особі (п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України).

Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди (п. 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України).

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Положеннями частин першої, другої, сьомої статті 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Відповідно до п. 1-1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів.

Відповідно до п. п. 4, 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги та моральна шкода.

Відповідно до ч. 5 ст. 9, ч. 6 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, ст. 38 Декларації прав і свобод людини та громадянина, ч. 5 ст. 5 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожен, хто став жертвою арешту, затримання, засудження, має право на відшкодування шкоди.

Таким чином, внаслідок незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття під варту та інших процесуальних дій, що обмежують права ОСОБА_1 , у останнього виникло право на відшкодування моральної шкоди і право на таке відшкодування виникає в силу прямої вказівки закону, а саме: ст. 1176 ЦК України, Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Щодо розміру моральної шкоди, то колегія суддів вважає за необхідне зазначити слідуюче.

Відповідно до положень ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, у приниженні честі та гідності фізичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно ч. ч 1, 5, 6 ст. 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами рівності, поміркованості, розумності, справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, а ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.

Розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року).

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Місцевим судом вірно встановлено, що на правовідносини, що виникли між сторонами, розповсюджується Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», а ОСОБА_1 має право на відшкодування моральної шкоди.

При цьому, суд першої інстанції, встановивши всі обставини справи, аналізуючи ступінь негативного впливу на життя та свідомість позивача факту безпідставного кримінального переслідування в цілому, порушення життєвого укладу та моральні страждання, які поніс позивач через неможливість тривалого відновлення своїх прав, прийшов до обґрунтованого висновку, що належний розмір відшкодування моральної шкоди ОСОБА_1 в даному випадку складає 150000 грн, що відповідає принципу розумності та справедливості, а також вимогам ч. 3 ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», так як остання визначає мінімальні розрахункові величини для обрахування розміру моральної шкоди та не містить заборон для відшкодування моральної шкоди у більшому розмірі у разі доведеності останнього.

Твердження в апеляційній скарзі Сумської обласної прокуратури про те, що судом безпідставно завищено розмір відшкодування моральної шкоди колегія суддів відхиляє як необґрунтовані.

Таким чином, посилання та доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, не знайшли свого підтвердження в якості підстав скасування оскаржуваного судового рішення під час апеляційного провадження.

При цьому суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (пункти 29, 30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «Руїз Торіха проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).

Враховуючи викладене, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дотримуючись принципу змагальності, на підставі наданих сторонами доказів та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 367 - 369, 374, 375, 381- 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Сумської обласної прокуратури на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 30 серпня 2022 року залишити без задоволення.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 30 серпня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на неї може бути подана касаційна скарга протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 30 листопада 2022 року.

Головуючий - В. І. Криворотенко

Судді: О. Ю. Кононенко

С. С. Ткачук