Справа № 303/8339/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2022 року м. Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області у складі судді Полянчука Б.І., при секретарі Ляпіній А.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (представник ОСОБА_2 ) до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, вказуючи, що на підставі договору купівлі-продажу від 18 серпня 2005 року вона є власником будинку АДРЕСА_1 . Під час укладення договору купівлі-продажу в неї було дівоче прізвище ОСОБА_4 , після укладення шлюбу і на даний час її прізвище ОСОБА_5 . Відповідач приходиться їй мамою і тривалий час не проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Всі комунальні послуги, витрати пов`язані з утриманням будинку та інші поточні платежі здійснюються нею особисто, відповідач в цьому участі не приймає. Просила визнати ОСОБА_3 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме будинком АДРЕСА_1

У судове засідання позивач та його представник не з`явились, про дату, час та місце судового розгляду повідомлені належним чином. Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи у їх відсутності. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

З`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами суд приходить до наступного.

Стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним.

За положеннями ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України, ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Згідно зі ст. 15, п. 4 ч. 2 ст. 16, ст. ст. 386, 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування своїм майном.

Підставою для задоволення позову власника є встановлення факту порушення прав власника і об`єктивно існуючих перешкод у здійсненні ним цих прав.

Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу жилого будинку від 18.08.2005, витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, витягу з державного реєстру правочинів, ОСОБА_6 є власником жилого будинку АДРЕСА_1 .

Відповідно до повідомлення «Центру надання адміністративних послуг» Мукачівської міської ради від 02.12.2022 місце проживання ОСОБА_3 зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища, видно, що ОСОБА_7 до державної реєстрації шлюбу іменувалась прізвищем « ОСОБА_4 ». З довідки про склад сім`ї виданої Новодавидівським старостинським округом Мукачівської міської ТГ вбачається, що до складу сім`ї ОСОБА_1 входять її доньки : ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

Твердження позивача про тривалу відсутність відповідача за зареєстрованим місцем проживання підтверджено заявами сусідів ОСОБА_10 , яка зазначила, що ОСОБА_3 не проживає в спірному житловому приміщенні з 2015 року, а також ОСОБА_11 , яка зазначила, що відповідач не проживає в спірному будинку з 2000 року.

Відповідно до ст.64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найм жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору.

За положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном.

Згідно ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Член сім`ї власника житла втрачає право на користуванням цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Суд вважає встановленим факт непроживання відповідача понад року в спірному житловому приміщенні, оскільки ця обставина підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами.

За таких обставин відповідача слід вважати таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме будинком який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати, понесені ним на оплату судового збору в розмірі 992,40 грн.

Керуючись ст.ст. 13, 48, 141, 258-259, 263-265, 273, 280-282, 354, 355 ЦПК України, ст. 41 Конституції України, ст.ст. 64, 150 ЖК України та ст.ст. 4, 15, 16, 319, 321, 383, 386, 391, 405 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) до ОСОБА_3 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ), про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 такою, що втратила право користування житловим будинком по АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 992,40 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя