Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 грудня 2022 року

м. Полтава

Полтавський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого - Харабадзе К. Ш.,

за участю секретаря - Гаврись В.В.,

Справа № 545/4550/22

Номер провадження № 2/545/1744/22

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

відповідач - ОСОБА_3

третя особа - Служба у справах дітей виконавчого комітету Київської районної ради у м. Полтава

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в режимі відеоконференції цивільнусправу про усунення перешкод в користуванні майном шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням ,

у с т а н о в и в :

Позивачка звернулася до суду з позовом про усунення перешкод в користуванні майном шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що вона є власницею будинку АДРЕСА_1 з 02.06.2015. Окрім позивача, в квартирі зареєстровані відповідачі ОСОБА_2 , яка являється донькою позивача, та онук - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідачі зареєстровані у будинку, але фактично не проживають у ньому з 2016. Відповідачі мають інше житло за адресою: АДРЕСА_2 , де з 2016 року проживають разом з чоловіком відповідачки, ОСОБА_4 та другою дитиною відповідачки. Дитина відповідачки навчається у Миргородській школі. Реєстрація відповідачів у зазначеному будинку залишилась формальною, речей та майна, належного їм у будинку, немає. Через наявність формальної реєстрації відповідачів позивачка вимушена платити додаткові кошти за будинок по комунальним платежам, а також не може розпорядитися своїм майном, чим порушуються її права. Знятися з реєстрації в досудовому порядку відповідачка не може, оскільки в будинку вона зареєстрована з неповнолітнім сином, а для перереєстрації необхідна згода батька дитини. Батька дитини відповідачка не бачила, не має його номеру телефону, не має адреси місця його фактичного проживання. Позивачка позбавлена можливості вирішити питання зняття відповідачів з реєстраційного обліку у позасудовому порядку, а реєстрація даних осіб у житловому будинку перешкоджає позивачу в повній мірі вільно розпоряджатися своїм нерухомим майном. На підставі вищевикладеного, просить визнати відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житловим приміщенням - будинком АДРЕСА_1 .

Позивачка ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилась, брала участь через свого представника - адвоката Долженко О.М.

Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилась, в наданих суду письмових поясненнях відповідачка ОСОБА_2 вказала, що дійсно з сином не проживає за адресою зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 з 2016 року, а проживає за адресою АДРЕСА_2 разом з чоловіком та другою дитиною. В її дитини - ОСОБА_3 є всі належні умови для проживання в цій квартирі. Дитина навчається у Миргородській школі, вони не планують проживати в будинку матері. Мати зверталася до неї з приводу виписки, але через реєстрацію разом з нею дитини та відсутності в країні її колишнього чоловіка, вона не може це зробити самостійно. Позовні вимоги визнала, та не заперечує проти їх задоволення.

Представник третьої особи Служби у справах дітей виконавчого комітету Київської районної ради у м. Полтава у судове засідання не з`явився, в наданій суду заяві просив розгляд справи проводити за його відсутності.

Представник позивача - адвокат Долженко О.М. в судовому засіданні на задоволенні позовних вимог наполягала у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, суд доходить до такого.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Судом встановлено, що позивачу на підставі свідоцтва про право власності від 02.06.2015 належить житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності /а.с. 23-24/

За ст. 156 Житлового кодексу Української РСР (надалі - ЖК), а саме: члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім`ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім`ї. На вселення до батьків їхніх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. До членів сім`ї ч. 2 ст. 64 ЖК відносить, крім інших, дітей.

Як вбачається з довідки Виконавчого комітету Полтавської міської ради від 21.09.2022 /а.с.25/, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстровані з 03.02.2016 за адресою: АДРЕСА_1 . Вказані дані підтверджені відомостями управління реєстрації, зняття з реєстрації місця проживання фізичних осіб Полтавської міської ради від 29.09.2022 /а.с.14,25,30/.

Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно акту, складеного за місцем реєстрації відповідачки ОСОБА_2 , остання зареєстрована у спірному будинку, але фактично з 06.07.2016 року за вказаною адресою не проживає /а.с.26/.

З зазначеного можливо зробити обґрунтований висновок про те, що відповідач ОСОБА_2 була зареєстрована як член сім`ї власника житла, вона відсутня та не проживає у спірному будинку з липня 2016 року без поважних причин, будь-які домовленості між відповідачем ОСОБА_2 і власником житла відсутні, сторони не пов`язані спільним побутом і не мають взаємних прав та обов`язків.

З огляду на викладене, а також на визнання позову в цій частині відповідачем ОСОБА_2 , суд доходить висновку, що ОСОБА_2 не проживає в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 без поважних причин понад один рік, а тому, убачає правові підстави для визнання відповідача ОСОБА_2 такою, що втратила право користування спірним житловим приміщенням.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 в частині визнання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , таким, що втратив право користування жилим приміщенням, суд зазначає на таке.

У відповідності до ч.ч. 7, 8 ст. 7 Сімейного Кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Конвенцією «Про права дитини» (ратифікованою Постановою Верховної Ради №789-ХІІ від 27.02.1991) визначено, що дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження (ст. 7); жодна дитина не може бути об`єктом свавільного або незаконного втручання в здійснення її права на особисте і сімейне життя, недоторканність житла, таємницю кореспонденції або незаконного посягання на її честь і гідність. Дитина має право на захист закону від такого втручання або незаконного втручання в здійснення її права на особисте і сімейне життя, недоторканність житла, таємницю кореспонденції або незаконного посягання на її честь і гідність.

Відповідно до ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Відповідно до ст. 6 Сімейного кодексу України (надалі - СК України) правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття.

Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Малолітні діти не можуть самостійно визначати своє місце проживання, оскільки таким правом наділені батьки.

Правова позиція ЄСПЛ відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод гарантує кожній особі окрім інших прав право на повагу до її житла. Воно охоплює, насамперед, право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів позитивні зобов`язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення від 21 лютого 1990 року у справі «Powell and Rayner v. the U.K.»). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення від 24 листопада 1986 року у справі «Gillow v. the U.K.»), так і на наймача (рішення від 18 лютого 1999 року у справі «Larkos v. Cyprus»).

Підстава реєстрації малолітньої дитини ОСОБА_3 у спірному будинку у судовому порядку не оспорюється. Факт не проживання дитини у спірній квартирі не є підставою для зняття з реєстрації. Посилання позивачки на те, що матір з дитиною проживає в житловому приміщенні за адресою: АДРЕСА_2 не дає правових підстав вважати, що дитина набула права користування на законних підставах в цьому житлі, і що це право буде за нею зберігається до досягнення нею повноліття.

Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені цим Законом. Отже, мати дитини може змінювати місце проживання на власний розсуд і без обмежень у часі.

Крім того, позивачем в позову вказується, що зняти з реєстрації дитину відповідачка ОСОБА_2 не може, оскільки для перереєстрації дитини необхідна згода його батька, а з батьком дитини відповідачка ОСОБА_2 позбавлена можливості вирішити це питання. Однак, в частині вимог до відповідача ОСОБА_3 у відповідності до вимог ст. 12, 81 ЦПК України не доведено обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, належних, допустимих та достатніх доказів нею не надано.

Відповідно до ч. 2 та ч. 3 ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти ? члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

В Постанові від 16.12.2020 у справі № 206/4028/18 Верховний Суд зазначив, що малолітній не може самостійно визначати своє місце проживання, а тому сам по собі факт його не проживання у спірній квартирі, не може бути безумовною підставою для визнання його таким, що втратив право користування зазначеним житлом. Крім того, позбавлення малолітньої дитини права користування житловим приміщенням може відбуватися лише у разі наявності попереднього дозволу органу опіки та піклування, якого в матеріалах справи немає. Доводи про наявність у ОСОБА_1 у власності іншого житлового приміщення, не заслуговують на увагу, оскільки наявність у того з батьків, з ким дитина фактично проживає права власності на житло, не може бути підставою для втрати останньою її особистих житлових прав. Визначальним у цьому є забезпечення найкращих інтересів дитини.

Наведені правові висновки узгоджуються з висновками суду касаційної інстанції, викладеними у постановах Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 711/4431/17, від 10 квітня 2019 року у справі № 466/7546/16-ц, від 27 червня 2019 року у справі № 337/1760/17, від 27 листопада 2019 року у справі № 368/750/16-ц (провадження № 61-31705св18), від 25 серпня 2020 року у справі № 206/3425/18 (провадження № 61-9122св19).

З огляду на викладене, суд доходить висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право користування жилим приміщенням.

Судові витрати підлягають розподілу на підставі ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76, 81, 89, 259, 264, 265,268 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - служба у справах дітей виконавчого комітету Київської районної ради у м. Полтава про усунення перешкод в користуванні майном шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням - задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такою, що втратила право користування жилим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

позивач - ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1

відповідач - ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_2

відповідач - ОСОБА_3 , РНОКПП не відомий, зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_2

третя особа - служба у справах дітей виконавчого комітету Київської районної ради у м. Полтава, місцезнаходження за адресою: м. Полтава, вул.. Маршала Бірюзова, 1/2

Повний текст рішення виготовлено 02.12.2022

Суддя Карина ХАРАБАДЗЕ