Справа №295/8253/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.05.2022 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира в складі:

Головуючого судді Стрілецької О.В.

за участі секретаря судового засідання Скришевської О.Р.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Фонду соціального страхування України про визнання незаконним наказу, поновлення на посаді, виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

І. Короткий зміст позовних вимог:

29.06.2021 р. позивач звернувся до суду позовом, в якому просить визнати незаконним наказ №02-64-к від 20.05.2021 р. "Про звільнення ОСОБА_1 " з посади директора виконавчої дирекції Житомирського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, поновити його на зазначеній посаді з 24.05.2021 року, виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу, стягнути з відповідача моральну шкоду в загальному розмірі 50000,00 грн, покласти на службову особу, винну в незаконному звільненні, обов`язок покрити шкоду, заподіяну у зв`язку з оплатою часу вимушеного прогулу.

В обґрунтування позову вказав, що 10.06.2021 р. під час судового засідання у цивільній справі №295/14379/20 усним повідомлення дізнався про наказ директора виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України Михайленко Т. від 20.05.2021 р. №02-64-к, яким його звільнено з посади директора виконавчої дирекції Житомирського обласного відділення Фонду соціального страхування України з тимчасової втрати працездатності у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці.

Вважає таке звільнення незаконним, оскільки право на звільнення та призначення директорів виконавчих дирекції Фонду соціального страхування України з тимчасової втрати працездатності належить виключно правлінню Фонду соціального страхування України, тобто директор виконавчої дирекції ОСОБА_4 перевищила свої повноваження під час винесення наказу по звільнення.

Зауважує, що в порушення норм ст. 47 КЗпП України відповідач не ознайомив його з наказом від 20.05.2021 р. №02-64-к про його звільнення, офіційно про звільнення з посади його не повідомлено та не внесений відповідний запис в трудову книжку.

Під час процедури реорганізації підприємства та його звільнення відповідачем не було враховано переважне право позивача на залишення на роботі. Пояснив, що на момент його звільнення була вакантною посада керівника управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Житомирській області, він неодноразово звертався з письмовими заявами до відповідача з проханням переведення його на вказану посаду, проте заяви були проігноровані.

Незаконним діями відповідач спричинив йому фізичні та моральні страждання, що призвело до порушення ним нормальних соціальних зв`язків, необхідності вживати додаткові зусилля для організації життя та пошуку засобів для забезпечення належного рівня життя, тобто йому завдано моральну шкоду, яку він просить стягнути з особи, винної у його незаконному звільненні.

ІІ. Процедура та позиції сторін

02.07.2021 року було відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

05.08.2021 року відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, згідно якого відповідач позов не визнає та просить відмовити у його задоволенні за безпідставністю (а.с. 43-53). Заперечення проти позову відповідач обґрунтовує тим, що процедура звільнення ОСОБА_1 була проведена виконавчою дирекцією Фонду соціального страхування України та її робочими органами у суворій відповідності до норм КЗпП України, порушення трудових прав під час звільнення позивача відсутні. Позивач просить поновити його на посаді директора виконавчої дирекції Житомирського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності з 24.05.2021 р., проте фактично юридична організації припинила свою роботу 31.01.2018 р.

Відповідач вказує, що ОСОБА_1 звільнений з вказаної посади, інші працівники, які продовжували роботу на такій самій посаді відсутні, що свідчить про відсутність правопорушень, вчинених роботодавцем, передбачених ст. 42 КЗпП України. Щодо переведення відповідача на вакантну посаду керівника управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Житомирській області на день його звільнення відповідач зазначає, що вказана посада має вікові обмеженні до 65 років, позивачу на момент повідомлення його про звільнення було повних 69 років, посади, які можна було б запропонувати ОСОБА_1 відсутні, про що неодноразово письмово повідомлявся позивач.

З приводу твердження позивача щодо неотримання завіреної копії наказу про звільнення та невнесення запису в трудову книжку, представник зазначив, що копія наказу направлялась рекомендованим листом на адресу відповідача, трудова книжка з 03.09.2010 р. перебуває в ОСОБА_1 , на письмові вимоги про надання трудової книжки для належного оформлення останній не реагує, поштові повідомлення не отримує. Повідомлення про звільнення оголошено позивачу вголос за участі ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , письмові документи позивач брати відмовляється, про що складено акти від 22.03.2021 р.

Щодо стягнення моральної шкоди відповідач вказує, що вказана вимога є безпідставною, оскільки ОСОБА_1 не надав належних та допустимих доказів наявності такої шкоди та її розміру, вимога про покладення на службову особу, винну в незаконному звільненні, заявлена позивачем, якому не належить право такої вимоги.

Крім того, у відзиві відповідач вказує, що для звільнення керівника підприємства, установи організації не потрібна згода профспілкового виборного органу первинної профспілкової організації.

З урахуванням того, що трудові відносити з ОСОБА_1 припинені відповідно до КЗпП України, підстави для задоволення його позовних вимог відсутні.

25.08.2021 р. ОСОБА_1 направив до суду відповідь на відзив на позовну заяву (а.с. 122-123). Вказав, що відзив відповідача не містить жодних достовірних відомостей про те, що позивач був звільнений з посади з дотриманням вимог чинного трудового законодавства. Вважає, що відповідач не дотримався вимог ст. 252 КЗпП України щодо отримання попередньої згоди органу первинної профспілкової організації на його звільнення. Наполягав, що під час його звільнення директор виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України ОСОБА_4 перевищила свої повноваження. Крім того, відповідач повністю не дотримався процедури його звільнення, жодних копій письмових чи усних відмов від отримання ним поштових повідомлень суду не надано, акт від 22.03.2021 р. про попередження його про звільнення, який долучений до відзиву, є фальшивкою.

Ухвалою суду від 24.11.2021 року, яка постановлена у судовому засіданні без виходу до нарадчої кімнати і занесена до протоколу судового засідання, задоволено клопотання представника відповідача ОСОБА_3 про допит в судовому засіданні свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ; витребувано з Фонду соціального страхування України довідку про виплати ОСОБА_1 за останні 6 місяців до його звільнення.

13.12.2021 р. ОСОБА_1 направив клопотання про приєднання доказів, надавши розрахунок середнього заробітку за вимушений прогул (а.с. 180-183).

В судовому засіданні позивач та його представник ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали, посилаючись на викладені в позовній заяві та відповіді на відзив обставини. Вважають, що відповідачем були порушені вимоги законодавства щодо попередження працівника про наступне звільнення, оскільки персонально позивач письмово не був повідомлений про звільнення.

В судовому засідання представник відповідача заперечував проти задоволення позову, посилаючись на викладені у відзиві на позовну заяву обставини. Додатково пояснив, що вважає, що звільнення позивача відбулось з дотримання вимог трудового законодавства. Зазначив, що Фонд соціального страхування України провів звільнення позивача лише у 2021 році у зв`язку з тим, що всі права правонаступника в повному обсязі перейшли до відповідача лише в лютому 2022 року після повного припинення діяльності Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, яке відбулось 16.02.2021 року. Представник відповідача вказував на те, що позивач фактично з 2017 року, незважаючи на поновлення його на посаді, трудові обов`язки не виконував, від отримання будь-якої поштової кореспонденції ухилявся, що унеможливило вручити йому попередження про наступне звільнення під розпис, працівники фонду фактично розшукували позивача за всіма відомими місцями його можливого перебування і проживання, а тому повідомлення про звільнення було прочитано вголос, від його отримання позивач відмовився. Також зазначив, що на момент прийняття рішення про звільнення позивача з посади були відсутні рівнозначні вакантні посади, які могли бути запропоновані позивачу.

ІІІ. Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом встановлено, що ОСОБА_1 працював на посаді директора виконавчої дирекції Житомирського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності з 2000 року по 18.05.2016 року.

Наказом № 273-К від 17.05.2016 року позивач був звільнений з роботи за п. 3 ст. 40 КЗпП України за систематичне невиконання посадових обов`язків, яке підтверджується неодноразовим накладенням дисциплінарних стягнень.

Рішенням Богунського районного суд м. Житомира від 20.07.2016 р. визнано незаконним наказ № 273-К від 17.05.2016 року та поновлено ОСОБА_1 на посаді директора виконавчої дирекції Житомирського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності з 19.05.2016 року.

15.11.2017 р. наказом голови комісії з припинення ВДФССзТВП №98 позивача поновлено на посаді директора виконавчої дирекції Житомирського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності (а.с. 10).

Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Житомирське обласне відділення фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності припинило свою діяльність 31.01.2018 р. (а.с.54).

Відповідно до наказу №02-64-к від 20.05.2021 р. ОСОБА_1 звільнений з посади директора виконавчої дирекції Житомирського обласного відділення Фонду соціального страхування України з тимчасової втрати працездатності у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці, в тому числі реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, відповідно до п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України (а.с. 3).

ІV. Національне законодавство, що підлягає застосуванню, оцінка доказів та мотиви суду

Статтею 43 Конституції України передбачено право кожної людини на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Стаття 21 КЗпП України закріплює рівність трудових прав громадян України.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 51 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Звертаючись до суду з позовом позивач посилався на те, що директор виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України Михайленко Т. не мала відповідних повноважень на звільнення його з посади.

01.07.2015 року в новій редакції згідно із Законом України № 77-VIII від 28.12.2014 року набув чинності Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування"

Відповідно до ст. 2 даного Закону України законодавство про соціальне страхування складається із Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, Кодексу законів про працю України, цього Закону, інших законодавчих актів та прийнятих відповідно до них інших нормативно-правових актів.

Згідно зі ст. 4 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" Фонд соціального страхування України (далі за тестом Фонд) є органом, який здійснює керівництво та управління загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та медичним страхуванням, провадить акумуляцію страхових внесків, контроль за використанням коштів, забезпечує фінансування виплат за цими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування та здійснює інші функції згідно із затвердженим статутом.

Фонд є некомерційною самоврядною організацією, що діє на підставі статуту, який затверджується його правлінням.

Відповідно до п. 4 Прикінцевих і перехідних положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (в редакції Закону України № 77-VIII від 28.12.2014 року з урахуванням змін, внесених Законом України № 1774-VIII від 6 грудня 2016 року ) утворено Фонд соціального страхування України, реорганізувавши шляхом злиття Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України та Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності; припинено виконавчу дирекцію Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності шляхом приєднання до Фонду соціального страхування України; припинено відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності та виконавчі дирекції відділень цього Фонду, що є юридичними особами, шляхом приєднання до робочих органів виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України.

В пунткті 5 Прикінцевих і перехідних положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" визначено, що Фонд соціального страхування України та його робочі органи є правонаступниками Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, його виконавчої дирекції, відділень цього Фонду в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі та їх робочих органів.

Як вже зазначено судом 31.01.2018 р. Житомирське обласне відділення фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності припинило свою діяльність (а.с.54).

Зі змісту відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Виконавча дирекція фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності припинила свою діяльність 16.02.2021 р. на підставі рішення щодо реорганізації, правонаступником юридичної особи є Фонд соціального страхування України (а.с. 55).

Таким чином, судом встановлено, що на момент свого звільнення позивач рахувався на посаді директора виконавчої дирекції Житомирського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, яке припинило свою діяльність як юридична особа 31.01.2018 року.

За правилами ст. 5 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" безпосереднє управління Фондом здійснюють його правління та виконавча дирекція.

Повноваження правління Фонду визначені ст. 7 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування", в пункті 6 якої передбачені повноваження правління щодо призначення та звільнення з посади директора виконавчої дирекції Фонду в порядку, визначеному цим Законом.

До повноважень правління Фонду не входить звільнення з посад керівників робочих органів Виконавчої дирекції Фонду, до яких, зокрема, і належить посада, яку обіймав позивач.

Згідно зі ст. 8 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" виконавча дирекція Фонду є постійно діючим виконавчим органом правління Фонду. Виконавча дирекція є підзвітною правлінню Фонду та провадить діяльність від імені Фонду в межах та в порядку, визначених статутом Фонду та положенням про виконавчу дирекцію Фонду, що затверджується його правлінням, організовує та забезпечує виконання рішень правління Фонду (частина 1).

Виконавчу дирекцію очолює директор, який призначається та звільняється правлінням Фонду (частина 2).

Робочими органами виконавчої дирекції Фонду є її управління в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, що створюються за рішенням правління Фонду на підставі затвердженої ним структури органів Фонду. Управління виконавчої дирекції Фонду є юридичними особами, мають самостійні кошториси, печатки із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням, а також мають відділення в районах і містах обласного значення. Робочі органи виконавчої дирекції Фонду та їх відділення провадять свою діяльність від імені виконавчої дирекції Фонду в межах та порядку, визначених цим Законом, статутом Фонду, типовим положенням про робочі органи виконавчої дирекції Фонду та їх відділення, що затверджується правлінням Фонду, та положенням, затвердженим директором виконавчої дирекції Фонду (частина 3).

Керівників управлінь виконавчої дирекції Фонду призначає директор виконавчої дирекції Фонду за погодженням з правлінням Фонду. Керівники управлінь виконавчої дирекції Фонду та їх відділень виконують свої повноваження на умовах контракту.

Норми Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" не містять положень щодо звільнення з посади керівників робочих органів виконавчої дирекції Фонду.

Разом з тим, в пункті 5.2.10 Положення про виконавчу дирекцію Фонду соціального страхування України, яке затверджене постановою правління Фонду соціального страхування України від 24.01.2017 року № 5, передбачено, що рішення про звільнення начальників відповідних управлінь та відділень приймає директор виконавчої дирекції Фонду, згідно чинного законодавства (а.с. 69 на звороті)

А відтак, узагальнюючи викладені вище правові норми, суд вважає, що директор виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України, як правонаступник виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності була наділена повноваженнями на видачу наказу про звільнення з посади позивача, тому доводи позивача, що рішення про його звільнення повинно було бути прийнято правлінням Фонду, а директор виконавчої дирекції Фонду не мала повноважень на видачу наказу про його звільнення є безпідставними і такими, що не грунтуються на нормах законодавства.

Безпідставним є і посилання позивача на п. 6 Прикінцевих і перехідних положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування", згідно якого правлінню Фонду соціального страхування України надано право приймати рішення про звільнення та призначення директорів виконавчих дирекцій Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності та Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, а також їх заступників, оскільки позивач не обіймав зазначені вище посади, а працював на посаді директора виконавчої дирекції Житомирського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності.

Щодо недотримання процедури звільнення за п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно зі ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

В пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» №9 від 6 листопада 1992 року судам роз`яснено, що розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Судом встановлено, що згідно з наказом виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України №8-к від 02.03.2021 р. «Про покладення виконання обов`язків на ОСОБА_7 » покладено обов`язки директора виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України з 15.03.2021 р. по 28.03.2021 р. на період щорічної відпустки директора ОСОБА_4 на заступника директора ОСОБА_7 (а.с. 71).

Протягом зазначеного періоду В.о. директора виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України Лапчик С.Д. склала і підписала повідомлення, зі змісту якого вбачається, що ОСОБА_1 повідомляється про те, що виконавча дирекція Житомирського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, як юридична особа, припинена 31.01.2018 р., посада директора, яку він обіймає скорочена, попереджено, що позивач буде звільнений із займаної посади через два місяці з моменту його ознайомлення з цим повідомленням. Крім того, повідомлено про відсутність вакантних посад в Управлінні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Житомирській області, які можна було б йому запропонувати (а.с. 72).

Під час дослідження доказів у справі, судом встановлено, що 22.03.2021 року представник Фонду соціального страхування України Левшунов Д.С. та працівники виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області Клименко Т.Б., ОСОБА_6 намагались вручити письмове повідомлення про наступне звільнення ОСОБА_1 з посади, що підтверджується письмовими доказами.

Так, зі змісту актів від 22.03.2021 р. вбачається, що з метою вручення письмового повідомлення про звільнення ОСОБА_1 працівники управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області Клименко Т.Б., ОСОБА_6 , та представник Фонду соціального страхування України Левшунов Д.С. здійснювали пошук місця перебування позивача за ймовірними адресами, зокрема: за місцем роботи - АДРЕСА_1 - позивач відсутній (акт складений о 13 год. 30 хв.), і за місцями можливого проживання - АДРЕСА_2 - позивач відсутній (акт складений о 13 год. 55 хв), за адресою: АДРЕСА_3 - позивач відсутній (акт складений о 14 год. 20 хв), АДРЕСА_4 - позивач відсутній (о 14 год 54 хв) - а.с. 75, 76, 77.

Згідно акту від 22.03.2021 року, складеного зазначеними вище працівниками за адресою АДРЕСА_3 об 15 год. 05 хв., ОСОБА_1 повідомлений (ознайомлений з повідомленням), - позивачу оголошено повідомлення про наступне звільнення, оскільки виконавча дирекція Житомирського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, як юридична особа, припинена 31.01.2018 р., посада директора, яку він обіймає скорочена, попереджено, що позивач буде звільнений із займаної посади через два місяці з моменту його ознайомлення з цим повідомленням. Крім того, повідомлено про відсутність вакантних посад в Управлінні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Житомирській області, які можна було б йому запропонувати (а.с. 78).

Допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_6 , ОСОБА_5 надали схожі за змістом покази, з яких вбачається, що 22.03.2021 р. вони разом з ОСОБА_3 , який їх запросив, намагались вручити ОСОБА_1 повідомлення про наступне звільнення. В судове засідання, яке відбувалось в цей день, де планувалось вручити повідомлення про звільнення, ОСОБА_1 не з`явився. В подальшому, вони здійснили виїзди за всіма відомими їм місцями можливого перебування ОСОБА_1 , як за місцем роботи - АДРЕСА_1 , так і за місцями можливого проживання - АДРЕСА_2 , за адресою: АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , де ОСОБА_1 був відсутній.

Повертаючись з останньої адреси на робоче місце - на майдан Перемоги, на перехресті вулиць Театральної та Київської побачили автомобіль марки "Мазда" червоного кольору, яким користується в повсякденному житті ОСОБА_1 . Проїхавши за даним автомобілем, він припаркувався неподалік будинку по АДРЕСА_5 , звідки вийшов чоловік, схожий на ОСОБА_1 . Вони вийшли на вулицю, представились йому, ОСОБА_3 запитав у чоловіка, чи він ОСОБА_1 , на що отримав відповідь "Так". Після цього, ОСОБА_3 запропонував ОСОБА_1 отримати повідомлення про наступне звільнення, від отримання якого позивач відмовився, зазначивши "Направляйте поштою". З огляду на те, що ОСОБА_1 відмовився від отримання повідомлення, в під`їзді будинку ОСОБА_3 вголос зачитав йому повідомлення про те, що виконавча дирекція Житомирського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, як юридична особа, припинена 31.01.2018 р., посада директора, яку він обіймає скорочена, попереджено, що останній буде звільнений з займаної посади через два місяці з моменту його ознайомлення зі змістом даного повідомлення. Крім того, ОСОБА_1 був повідомлений про відсутність вакантних посад в Управлінні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Житомирській області, які можна було б йому запропонувати. За результатами оголошення ОСОБА_1 повідомлення про наступне звільнення о 15 год 05 хв. був складений акт від 22.03.2021 року (а.с.78).

Суд приймає надані покази свідків як достовірні та достатні докази, які підтверджують факт ознайомлення ОСОБА_1 з повідомленням про його наступне звільнення, що відповідає положенням ст. 49-2 КЗпПУкраїни, оскільки зазначені покази є послідовними, логічними, взаємоузгоджуються між собою, підтверджуються також письмовими доказами, наданими відповідачем.

В той же час, позивач та його представник не надали жодних обгрунтованих пояснень, які б спростували покази свідків.

Так, в судовому засіданні позивач зазначив, що він не пам`ятає, хто до нього підходив 22.03.2021 року біля під`їзду його будинку, при цьому не заперечував той факт, що до нього підходили працівники фонду. Пояснив, що зі свідками він не працював, він їх не знає, що вони йому зачитували і що намагались вручити не пам`ятає.

Суд розцінює такі пояснення позивача як намір ухилитися від підтвердження факту, що йому оголошувалось повідомлення про його звільнення.

Також суд визнає неспроможними доводи позивача та його представника про те, що акт від 22.03.2021 року є фальшивим, оскільки він не складався безпосередньо в квартирі АДРЕСА_6 , оскільки це немає вирішального значання, а сам факт спілкування позивача в під`їзді даного будинку підтверджується, як показами свідків, так і поясненнями самого позивача.

Крім того, 29.03.2021 року копія повідомлення про наступне звільнення ОСОБА_1 була направлена рекомендованим листом за зареєстрованим місцем проживання позивача - АДРЕСА_3 , поштове відправлення за №974, (а.с. 79-81), яке не було вручено позивачу, повернулось адресату за закінченням терміну зберігання (а.с. 142).

Аналіз ст. 49-2 КЗпП України дає підстави суду констатувати, що законодавством про працю не передбачена форма та спосіб повідомлення працівника про наступне звільнення. Водночас у разі виникнення трудових спорів власник повинен мати докази, що працівник був повідомлений про відповідне рішення за два місяці.

Таким чином, на підставі досліджених доказів, суд дійшов висновку, що відповідачем були вжиті всі можливі заходи для повідомлення ОСОБА_1 про його наступне звільнення та для вручення йому письмового повідомлення під розпис, від отримання якого він ухилявся.

Суд вважає, що відповідачем дотриманий строк, встановлений ст. 49-2 КЗпП України, щодо повідомлення позивача про наступне звільнення за 2 місяці, оскільки зміст повідомлення був доведений до його відома в присутності свідків 22.03.2021 року, а звільнений він із займаної посади з 24.05.2021 року.

Не заслуговують на увагу доводи позивача, наведені ним у відповіді на відзив на позовну заяву, що позивач є членом Ради Федерації профспілок Житомирської області, а відтак його звільнення повинно було відбуватись з дотриманням вимог ст. 252 КЗпП України.

Дійсно, зі змісту листа голови Федерації профспілок Житомирської області №01/49 від 29.06.2021 р. вбачається, що ОСОБА_1 є членом Ради Федерації профспілок Житомирської області (а.с. 124).

Разом з тим, судом не встановлено, що позивач є членом профспілкової організації, яка діє у Фонді соціального страхування України.

Крім того, за правилами ст. 43-1 КЗпП України звільнення з ініціативи роботодавця керівника підприємства, установи, організації (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу) допускається без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника).

Таким чином, оскільки позивач обіймав посаду керівника відокремленого структурного підрозділу, потреба в отриманні згоди профспілкового органу на його звільнення була відсутня.

В позовній заяві позивач посилався на те, що в порушення вимог ст. 47 КЗпПУкраїни він не бачив належним чином завіреного наказу про його звільнення, офіційно його про це не повідомлено, в трудову книжку запис не внесений.

До позовної заяви позивач долучив копію наказу про його звільнення, під час розгляду справи не заперечував про те, що копія наказу була в нього наявна, він її отримав 10.06.2021 року, від цієї дати обраховував строк на оскарження наказу.

За правилами ч. 1 ст. 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний в день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.

На підставі матеріалів справи встановлено, що 21.05.2021 року з позивачем проведені розрахунки по заробітній платі, належні йому при звільненні (а.с. 89-92), які позивач в даному провадженні не оспорював. Крім того, згідно рішення Богунського районного суду м. Житомира від 12.07.2021 року, ухваленого у справі № 295/14379/20, на користь позивача з Фонду соціального страхування України стягнута заборгованість по заробітній платі за період з 14.01.2020 року по 24.05.2021 рік, компенсація втрати частини заробітку, індексація і моральна шкода на загальну суму 226005, 66 грн. (а.с. 201-205).

Крім того, матеріалами справи підтверджується, що 21.05.2021 р. поштовим рекомендованим відправленням №51 ОСОБА_1 направлено копію наказу №02-64-к від 20.05.2021 р. «Про звільнення ОСОБА_1 » та вимогу про надання трудової книжки для внесення відповідного запису (а.с.84,85,86).

Відповідно до листа АТ «Укрпошта» від 16.09.2021 р. поштове відправлення №51 не було вручено під час доставки, повернуто адресату з відміткою «За закінченням терміну зберігання» (а.с. 142).

В судовому засіданні представник відповідача пояснював, що копія наказу була направлена позивачу поштою, оскільки у Фонді соціального страхування України позивач не знаходився і взагалі не працював з 2017 року, від отримання будь-якої документації від Фонду також відмовлявся.

Суд вважає за необхідне зазначити, що в ході судового розгляду неодноразово виявлені випадки, що позивач не отримує поштову кореспонденцію, яка направляється йому Фондом соціального страхування України за зареєстрованим місцем проживання, що, на думку суду, свідчить про недобросовісні дії з боку позивача.

З огляду на викладене вище, судом не встановлено, що відповідач вчинив будь-які дії, направлені на зволікання у видачі позивачу копії наказу про його звільнення.

Щодо не отримання позивачем трудової книжки судом встановлено наступне.

Відповідно до ст. 48 КЗпП України, в редакції, чинній на день звільнення позивача, облік трудової діяльності працівника здійснюється в електронній формі в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування у порядку, визначеному Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування". Роботодавець на вимогу працівника зобов`язаний вносити до трудової книжки, що зберігається у працівника, записи про прийняття на роботу, переведення та звільнення, заохочення та нагороди за успіхи в роботі.

Згідно виписки з книги обліку руху трудових книжок і вкладишів до них, яка надана відповідачем, вбачається, що трудову книжку ОСОБА_1 отримав особисто 03.09.2010 року (а.с. 96-97).

Матеріали справи не містять доказів, що трудова книжка була повернута позивачем його роботодавцеві і перебувала у Фонді соціального страхування України. Позивач не позбавлений права надати відповідачу трудову книжку для внесення до неї запису про його звільнення з посади.

Згідно супровідного листа від 21.05.2021 року вбачається, що відповідач запропонував позивачу надати трудову книжку для внесення до неї запису про звільнення.

З урахуванням викладеного, є безпідставними доводи позивача про несвєчасне надання йому копії наказу про звільнення та про не видачу йому трудової книжки.

Крім того, несвоєчасне отримання позивачем копії наказу про звільнення та трудової книжки не є підставами для визнання незаконним наказу про звільнення.

Беручи до уваги викладене вище, суд дійшов висновку, що в ході судового розгляду справи позивач не довів недотримання вимог чинного законодавства з боку Фонду соціального страхування України при видачі наказу про його звільнення з посади директора виконавчої дирекції Житомирського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, що є підставою для відмови в задоволенні вимоги про скасування наказу про звільнення.

Щодо недотримання процедури переведення на посаду керівника управління та поновлення на посаді

В позовній заяві позивач також посилався на те, що в порушення приписів ст.ст. 36, 42, 42-1, 49-2 КЗпП України в ході реорганізації шляхом приєднання виконавчої дирекції Житомирського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, на посаду директора якої він був поновлений, він не був автоматично переведений на посаду керівника Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування у Житомирській області, яка є вакантною.

Дійсно, за правилами ч.ч. 4, 5 ст. 36 КЗпП України зміна підпорядкованості підприємства, установи, організації не припиняє дії трудового договору. У разі зміни роботодавця, а також у разі їх реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи роботодавця можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників (пункт 1 частини першої статті 40).

Водночас, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Судом встановлено, що 26.12.2017 р., після видачі наказу про його поновлення, ОСОБА_1 звернувся до в.о. директора виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України з письмовою заявою про призначення його на вакантну посаду начальника Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування у Житомирській області (а.с.8).

Листом від 12.01.2018 року за підписом директора Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України за №11-14/Д-872з-173 ОСОБА_1 повідомлений про процедуру призначення та відбору кандидатів на посаду начальників Управління Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування (а.с. 9).

В подальшому періодично 03.12.2020 року, 09.03.2021 року, 19.03.2021 року, що підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 звертався з заявою до директора виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України Михайленко Т.О. з проханням перевести його з посади директора Виконавчої дирекції Житомирського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності на посаду начальника Управління Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування у Житомирській області (а.с. 11, 13, 98). На всі свої звернення ОСОБА_1 отримував аналогічні за змістом відповіді від 05.01.2021 року, 22.04.2021 року (а.с. 12, 99), в яких йому розяснювалась процедура відбору кандидатів на посаду начальників Управління Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування.

Таким чином, позивач був поновлений на посаді директора виконавчої дирекції Житомирського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності 15.11.2017 року, проте, в матеріалах справи відсутні будь-які відомості про те, що позивач, не погоджуючись з діями Фонду соціального страхування України щодо непереведення його з посади директора виконавчої дирекції Житомирського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, оспорив їх у встановленому порядку, вчиняв дії, направлені на його працевлаштування шляхом переведення і на оскарження відповідей Фонду соціального страхування України.

На переконання суду в контексті ч. 1 ст. 21, ч.ч. 4, 5 ст. 36 КЗпП України продовження дії трудового договору передбачає собою здійснення трудових обов`язків, виконання певної роботи за умовами трудового договору, дотримання внутрішнього трудового розпорядку, графіку і режиму роботу, що позивачем не доведено, а судом не встановлено.

Разом з тим, в ході розгляду справи позивач не заперечував, що з дня поновлення його на роботі у 2017 році він жодні трудові функції згідно займаної посади не виконував, тобто фактично не працював. Матеріали справи не містять доказів, що позивач виходив на робоче місце, але був не допущений роботодавцем до виконання посадових обов`язків.

В той же час, згідно рішень Богунського районного суду м. Житомира від 18.08.2016 року, від 05.02.2018 року, від 28.02.2019 року, від 17.09.2019 року, від 11.12.2019 року, від 13.01.2020 року, від 12.07.2021 року на користь позивача в судовому порядку стягувались заборгованість по заробітній платі, компенсація втрати частини заробітку, індексація, моральна шкода, практично за весь період з 21.07.2016 року по 24.05.2021 року, що разом склало 619934, 31 грн (а.с. 201-205).

Як зазначалось вище, позивач був звільнений з посади за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Згідно зі ст. 49-2 КЗпП України одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Крім того, Верховний Суд України сформулював правову позицію про те, що власник є таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо (постанова у справі №6-40цс15 від 1 квітня 2015 року, у справі № 753/1297/18 від 06.11.2019 року).

При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

В контексті ст. 49-2 КЗпП України та зазначеної правової позиції, роботодавець зобов`язаний вжити заходів з недопущення вивільнення працівника та запропонувати йому будь-які вакантні посади, які відповідали б його фаху та спеціальності.

На підставі пунтктів 4 та 5 Прикінцевих і перехідних положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" виконавча дирекція Житомирського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності була припинена шляхом приєднання до робочих органів Фонду соціального страхування України, правонаступником якої стало Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування у Житомирській області.

Запис про припинення виконавчої дирекції Житомирського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, як юридичної особи, був внесений до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 31.01.2018 року.

Згідно зі ст. 8 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" керівників управлінь виконавчої дирекції Фонду призначає директор виконавчої дирекції Фонду за погодженням з правлінням Фонду. Керівники управлінь виконавчої дирекції Фонду та їх відділень виконують свої повноваження на умовах контракту.

Зі змісту постанови правління Фонду соціального страхування України №46 від 12.09.2017 р. «Про внесення кандидатур для розгляду їх погодження щодо призначення на посаду начальників управлінь виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в АР Крим, областях, містах Києві та Севастополі» вбачається, що кандидатури осіб щодо розгляду їх для погодження призначення на посади начальників управлінь виконавчої дирекції Фонду в АРКрим, областях, містах Києві та Севастополі вносяться директором виконавчої дирекції Фонду за узгодженням зі сторонами соціального партнерства в правлінні Фонду; кандидатури осіб, внесені для погодження їх призначення на посади начальників управлінь виконавчої дирекції Фонду, розглядаються постійною комісією Фонду з питань кадрового та науково-інформаційного забезпечення, контрольно-ревізійної роботи Фонду соціального страхування; кандидатура особи, яка пройшла погодження на постійній комісії Фонду, вноситься в установленому порядку на розгляд правління Фонду на погодження. (а.с. 56).

Постановою правління Фонду соціального страхування України №17 від 12.09.2016 р. схвалено Критерії відбору кандидатів на керівні посади у виконавчій дирекції Фонду та її робочих органах» постановлено схвалити Критерії відбору кандидатів на керівні посади у виконавчій дирекції Фонду та її робочих органах, додатки 1,2,3 (а.с. 57).

Згідно Критеріїв відбору кандидатів на посади начальників управлінь та начальників відділень виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України визначено, що не може бути призначена на посаду особа, яка досягла 65-річного віку (а.с. 62, 63 на звороті).

Про порядок призначення на посаду керівника управління позивач був неодноразово повідомлений, про що зазначено вище.

В той же час, судом встановлено, що позивач досяг 65-річного віку ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто ще до моменту поновлення його на посаді згідно рішення суду, а за умовами Критеріїв відбору кандидатів на посади начальників управлінь Фонду соціального страхування України на посаду начальника управління не може бути призначена особа, яка досягла 65-річного віку.

Зазначені вище Критерії відбору кандидатів на посади начальників управлінь Фонду соціального страхування України є складовою прийнятих відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" нормативно-правових актів, які є чинними, а відтак є обов`язковими для виконання.

Позивач заявив вимогу про його поновлення на посаду директора виконавчої дирекції Житомирського обласного відділення Фонду соціального страхування України з тимчасової втрати працездатності з 24.05.2021 року, що суд вважає неможливим, оскільки виконавча дирекція Житомирського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності припинена з 31.01.2018 року.

Суд погоджується з доводами представника відповідача про неможливість призначення позивача на посаду керівника Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування у Житомирській області з огляду на наявні вікові обмеження, які встановлені для даної посади, яким позивач не відповідає, процедуру призначення та зміну форми трудового договору, яка передбачає, що керівники управлінь виконують свої функції на умовах контракту, який позивач не підписував.

В той же час, матеріали справи не містять доказів про те, що на момент попередження позивача про наступне звільнення і видання наказу про звільнення у Фонді соціального страхування України або в його робочих органах були наявні інші вакантні посади, які б могли бути запропоновані позивачу, про що він також був повідомлений згідно повідомлення про наступне вивільнення.

Положеннями частини другої статті 40 КЗпП України визначено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

З огляду на викладене, судом не встановлено, що відповідач мав можливість перевести позивача, але не зробив цього, оскільки на посаду керівника управління, на яку претендує позивач, він не може бути призначений шляхом переведення, тому що за віковими обмеженнями не може працювати на ній, а матеріалами справи не підтверджена наявність інших вакантних посад, які б могли бути запропоновані позивачу, про що він був повідомлений в установленому порядку.

Беручи до уваги те, що судом не встановлено порушень трудового законодавства при звільненні позивача, не встановлено наявність підстав для поновлення його на посаді, не підлягають задоволенню вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу і стягнення моральної шкоди, які є похідними від первісних.

Разом з тим, суд вважає за необхідне змінити формулювання причини звільнення позивача з посади, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 235 КЗпП України у разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне за собою поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов`язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону.

В наказі №02-64-к від 20.05.2021 р. зазначено, що ОСОБА_1 звільнений з посади директора виконавчої дирекції Житомирського обласного відділення Фонду соціального страхування України з тимчасової втрати працездатності у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці, в тому числі реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, відповідно до п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України.

Суд вважає, що в даному наказі не конкретизована підстава звільнення позивача, наказ містить в собі повне цитування п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України, який передбачає різні за змістом підстави для звільнення, що не відповідає вимогам трудового законодавства, оскільки в наказі про звільнення повинні бути відображені підстави, з якими роботодавець пов`язує припинення трудових відносин.

Зі змісту повідомлення про наступне звільнення, вбачається, що ОСОБА_1 повідомлявся про те, що виконавча дирекція Житомирського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, як юридична особа, припинена 31.01.2018 р., посада директора, яку він обіймає скорочена, попереджено, що позивач буде звільнений із займаної посади через два місяці з моменту його ознайомлення з цим повідомленням.

В судовому засіданні представник відповідача пояснював, що звільнення позивача відбулось у зв`язку з припиненням юридичної особи - виконавчої дирекції Житомирського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, що свідчить про фактичну відсутність, тобто скорочення, посади, на якій працював позивач.

Суд вважає, що відповідач надав неправильну юридичну кваліфікацію обставини, що припинення діяльності юридичної особи свідчить про автоматичне скорочення посад в ній.

В матеріалах справи відсутні будь-які відомості про те, що посада позивача скорочувалась, як і те, що взагалі у виконавчій дирекції Житомирського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності відбувались зміни в організації праці, які мали наслідком скорочення будь-яких посад.

Судом достовірно встановлено, що Фонд соціального страхування України, як і його робочі органи, були утворені в порядку реорганізації, що мало наслідком припинення діяльності Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності та його структурних підрозділів.

В пункті 18 Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» №9 від 6 листопада 1992 року судам роз`яснено, якщо обставинам, які стали підставою звільнення, в наказі (розпорядженні) дана неправильна юридична кваліфікація, суд може змінити формулювання причин звільнення і привести його у відповідність з чинним законодавством про працю.

З огляду на встановлені під час розгляду даного позову обставини, суд вважає, що відповідач в наказі на звільнення надав неправильну юридичну кваліфікацію підстав звільнення, а тому вважає за необхідне змінити формулювання причини звільнення ОСОБА_1 , виклавши пункт 1 наказу Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України № 02-64-к від 20.05.2021 року в наступній редакції: " Звільнити 24.05.2021 року ОСОБА_1 з посади директора виконавчої дирекції Житомирського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності у зв`язку з припиненням Житомирського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності в результаті реорганізації відповідно до пункту 1 частини 1 статті 40 Кодексу законів про працю України". В решті наказ залишити без змін.

Підсумовуючи викладене, дослідивши надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на посаді, виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди задоволенню не підлягають, при цьому відповідно до положень ч. 3 ст. 235 КЗпП України, суд вважає за необхідне змінити формулювання причини звільнення позивача.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 141, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на посаді, виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди відмовити.

Змінити формулювання причини звільнення ОСОБА_1 , виклавши пункт 1 наказу Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України № 02-64-к від 20.05.2021 року в наступній редакції: " Звільнити 24.05.2021 року ОСОБА_1 з посади директора виконавчої дирекції Житомирського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності у зв`язку з припиненням Житомирського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності в результаті реорганізації відповідно до пункту 1 частини 1 статті 40 Кодексу законів про працю України". В решті наказ залишити без змін.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

Відповідач: Фонду соціального страхування України, місце знаходження: м. Київ, вул. Боричів Тік, 28, .

Суддя О.В. Стрілецька