Справа № 456/29/22
Провадження № 2/456/473/2022
РІШЕННЯ

іменем України

07 листопада 2022 року Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Яніва Н. М. ,

з участю секретаря Сунак Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Стрий справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позицій сторін.

Позивач звернувся до суду з позовом згідно якого просить суд поділити спільне майно подружжя, яке складається з квартири АДРЕСА_1 та визнати за ним та відповідачкою право власності на Ѕ ідеальної частки вказаної квартири. Припинити право відповідачки на частку у спільному майні з відшкодуванням її вартості у розмірі 153 654,50 грн. Визнати за ним право особистої приватної власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 про що внести відповідні зміни до Державного реєстру прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Також просив судові витрати розділити між сторонами порівну.

В обґрунтування позовних вимог позивач покликався на те, що з 06.12.2002 по 09.06.2021 він перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою ОСОБА_2 . Шлюб між ними було розірвано рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 09.06.2021, хоча фактично шлюбні відносини припинились раніше, а саме навесні 2020. Від шлюбу мають повнолітню доньку.

Перебуваючи у шлюбі він постійно працював, забезпечував сім`ю матеріальними та фінансовими ресурсами, а дружина практично ніколи не працювала. Через рік спільного проживання він придбав у м. Стрию однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 . Основним джерелом необхідних для покупки квартири грошових коштів були його особисті заощадження та кошти батьків. Після припинення шлюбу він не міг проживати з відповідачкою, а тому залишив квартиру і все спільне нажите майно. Відповідачка замінила замки у вхідних дверях квартири, позбавивши його доступу до неї й права володіння і користування як співвласника. Будучи позбавлений права користування своєю власністю, він вимушений винаймати приміщення для проживання, у якій проживає у цивільному шлюбі з іншою жінкою.

Представник відповідача скористався правом на подання відзиву у якому просив позов задоволити частково, здійснити поділ спільного майна подружжя - квартири АДРЕСА_1 , визнавши за кожним з подружжя право власності на Ѕ частку квартири. В решті позовних вимог відмовити. В обґрунтування заявлених заперечень покликався на те, що за час перебування позивача та відповідачки у шлюбі ними було придбано квартитри АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі - продажу квартири посвідченого приватним нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу Мірчук Л.І.. 03.12.2003 за реєстровим № 10550. Право власності на квартиру зареєстровано на ім`я позивача 06.01.2004, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухома майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна.

Кошти на придбання вказаної квартири складались зі спільних коштів подружжя: особистих заощаджень, а також коштів подарованих батьками кожного з подружжя.

Позивач просить позбавити відповідачку права власності на належну їй частку у спільному майні подружжя квартирі виплативши їй грошову компенсацію. При цьому позивач не вніс на депозитний рахунок суду відповідну грошову суму, зазначивши, що на це відсутня згода відповідачки.

Твердження про те, що відповідач чинить позивачу перешкоди у користуванні спірною квартирою не відповідає дійсності, оскільки позивач добровільно понад два роки тому покинув сім`ю. Та почав проживати з іншою жінкою.

Також позивач зазначив вартість спірного майна у розмірі 307 309 грн., однак вказана інформація не підтверджена жодними належними та допустимими доказами.

Процесуальні рішення, постановлені по справі.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05 січня 2022 року головуючим суддею у справі визначено суддю Янів Н.М. /а.с. 28/

Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 15 лютого 2022 позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Судове засідання призначено на 15.03.2022. Роз`яснено сторонам їх процесуальні права щодо подачі відзиву та доказів у справі. /а.с. 30/.

15.03.2022 ухвалою суду справу відкладено на 08.04.2022 /а.с.42/

08.04.2022 розгляд справи відкладено на 05.05.2022 /а.с.52/

05.05.2022 розгляд справи відкладено на 03.06.2022 /а.с.63/

03.06.2022 розгляд справи відкладено на 30.06.2022 /а.с.68/

30.06.2022 оголошено перерву до 27.07.2022 /а.с. 73/

27.07.2022 розгляд справи відкладено на 08.09.2022 /а.с. 77/

08.09.2022 оголошено перерву до 10.10.2022 /а.с.83-84/

10.10.2022 ухвалою суду справу відкладено на 07.11.2022/а.с.86/

Розгляд справи по суті відбувся 07.11.2022.

Заяви та клопотання сторін, узагальнення їх доводів та інші процесуальні дії у справі.

Представник позивача адвокат Мартинишин Р. в судове засідання не з`явився, подав заяву згідно якої просив проводити розгляд справи без його участі та участі позивача, позовні вимоги задовольнити.

Представник відповідача адвокат Горзов О.О. у судове засідання не з`явився, подав заяву згідно якої просив проводити розгляд справи за його відсутності та відсутності відповідачки. Позовні вимог просив задоволити частково, а саме здійснити поділ спільного майна подружжя - квартири АДРЕСА_1 , визнавши за кожним з подружжя право власності на Ѕ частку квартири. В решті позовних вимог відмовити.

У зв`язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу в порядку ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд відповідно до вимог ч. 7 ст. 81 ЦПК України розглянув можливість самостійно збирати докази і не знайшов підстав для реалізації такого свого права, оскільки ніщо не ставить під сумнів добросовісність здійснення учасниками справи своїх процесуальних прав та обов`язків.

Таким чином, враховуючи таку засаду цивільного судочинства як змагальність, а також те, що в даному процесі кожна сторона мала рівні можливості відстоювати свою позицію в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом, дана справа буде вирішена на основі зібраних доказів з покладенням на сторін ризику настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням тієї чи іншої процесуальної дії. Обставини справи встановлюватимуться таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто, коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

В будь-якому випадку право на справедливий судовий розгляд забезпечується, серед іншого, процедурою апеляційного перегляду судових рішень, де сторона не позбавлена можливості подання нових доказів, якщо буде доведено поважність причин їх неподання в суді першої інстанції (ч. 3 ст. 367 ЦПК України). Тому, якщо у сторін наявні ті чи інші аргументи або докази, на які даним судовим рішенням не буде надано відповіді, така сторона вправі навести їх в апеляційній скарзі, одночасно вказавши причини неподання їх суду першої інстанції.

Суд, дослідивши матеріали справи, врахувавши відсутність з боку сторін заяв про врегулювання спору, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи вимоги ст. 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, відповідно до якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків, суд вважає, що справу слід вирішити в межах тих доказів, які були отримані в ході судового розгляду, а також на підставі наявних письмових доказів, які містяться у матеріалах справи. Слід зазначити, що дотримуючись принципів змагальності та диспозитивності судового процесу, оцінивши докази з точки зору належності, допустимості та достатності, суд дійшов висновку, що в матеріалах справи достатньо доказів про права та взаємовідносини сторін і у задоволенні позову слід задоволити частково з наступних підстав.

Інших заяв по суті справи, виключно в яких у силу вимог ч. 1 ст.174 ЦПК України викладаються вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору, не надходило.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що позивач та відповідач перебували у зареєстровану шлюбі, який було зареєстровано 06.12.2002 виконавчим комітетом Нижньорожанківської сільської ради Сколівського району Львівської області, актовий запис 11, який було розірвано рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 09.06.2021 /а.с.9-10/

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна вбачається, що 06.01.2004 за ОСОБА_1 було зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_3 , загальною площею 35,6 кв.м., житловою площею 17,8 кв.м.. Підстава виникнення права власності договір купівлі - продажу № 10550 від 03.12.2003 посвідчений приватним нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу Мірчук Л.І..

У відповідності до довідки № 75 про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку/ осіб у квартирі АДРЕСА_1 зареєстрований ОСОБА_1 /а.с.21/

У відповідності до копії договору оренди квартири АДРЕСА_4 від 12.03.2021 укладеної між ОСОБА_3 (орендодавець) та ОСОБА_4 (орендар) орендодавець зобов`язується передати орендареві у строкове платне користування житлове приміщення (квартиру), що визначене у цьому Договорі та зобов`язується сплачувати орендодавцеві орендну плату. Адреса квартири, що орендується АДРЕСА_5 ./а.с.13/

Від шлюбу сторони мають доньку ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка на даний час є повнолітньою, що стверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 14.01.2001р..

У матеріалах справи наявна постанова старшого державного виконавця Стрийського відділу державної виконавчої служби у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Федоришин Н.С. про закінчення виконавчого провадження № 62684732 згідно якої виконавче провадження з примусового виконання судового наказу № 456/2204/20 від 27.07.2020 закінчити у зв`язку з тим, що аліменти сплачено до повноліття дочки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у повному обсязі. /а.с.17/

При вирішенні позовних вимог судом підлягають застосуванню наступні норми чинного законодавства.

До спірних правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню норми Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) та Сімейного кодексу України (надалі - СК України).

Відповідно до вимог ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 2 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ч. 1 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Статтею 163 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Частинами 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Така правова позиція викладена у постанові Великої палати Верховного Суду від 21лситопада 2018 року у справі N 372/504/17 які суд у силу ч. 4 ст. 263 ЦПК України враховує при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин які виникли між сторонами.

Як роз`яснено в пунктах 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України) відповідно до частин другої, третьої статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони

були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

Згідно із ч.5 ст. 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Така умова дозволяє створити ефективний механізм охорони прав співвласників, право на частку яких припиняється, щодо гарантованого отримання вартості частки в разі ухвалення судового рішення. Адже на підставі цього рішення не тільки припиняється право, але й набувається право на частку іншим співвласником.

Отже, процедура внесення суми для відшкодування вартості частини майна на депозит суду, з одного боку, є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на частку у спільному майні, а з іншого боку, є технічною функцією щодо забезпечення виконання однією стороною у справі своїх зобов`язань перед іншою.

У відповідності до правового висновку викладеного у постанові Верховного Суду України від 17.01.2017 р. по справі № 6-2565цс16, який відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України суд враховує при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин, зазначено, що вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин четвертої, п`ятої статті 71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Якщо жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Отже, в разі, коли один з подружжя не вчинив передбачених ч.5 ст. 71 СК України дій щодо попереднього внесення відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між сторонами відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Пунктом 22 Постанови №11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Оцінка доказів судом та висновки суду за результатами розгляду справи.

Відповідно до статей 12 та 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони на інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Процесуальний закон містить вимоги до доказів, на підставі яких суд встановлює обставини справи, а саме: докази повинні бути належними, допустимими, достовірними, а у своїй сукупності - достатніми. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам у цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 № 11 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, котрі мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку усіх доказів.

Судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів, що за час перебування сторонами у шлюбі ними 03.12.2003 було придбано квартиру у АДРЕСА_2 . Титульним володільцем вказаного нерухомого майна є ОСОБА_1 ..

Сторона позивача, аргументуючи обґрунтованість поданого позову, покликається на те, що спірну квартиру було придбано за його особисті кошти та кошти батьків проте він не заперечує на поділ спільної квартири за принципом презумпції рівності часток та згоден внести на депозитний рахунок суду грошову суму для компенсації відповідачці її частки у праві на спірну квартиру, яка становить 153 654,50 грн., оскільки з узагальненої інформації з Єдиної бази даних звітів про оцінку про об`єкти житлової нерухомості у період з 03.08.2021 по 23.11.2021 вартість однокімнатної квартири аналогічні спірній складає 307 309 грн..

Водночас, відповідачка заперечуючи частково проти позову, покликається на те, що позивачем не винесено на депозитний рахунок суду відповідна грошова сума, як відшкодування за належну їй частку у спірній квартирі. Окрім цього вартість спірної квартири, яка зазначена позивачем жодними належними доказами не підтверджена.

Надаючи оцінку аргументам сторін, суд вважає аргументи сторони позивача необґрунтованими та безпідставними, а аргументи сторони відповідача належним чином обґрунтованими та мотивованими.

Так, при вирішенні даного спору суд виходячи з презумпції спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними у період шлюбу, враховує те, що спірна квартира АДРЕСА_1 була придбана, а також оформлення права власності на вказану квартиру проводилось під час перебування сторін по справі у шлюбі, тому відповідно така є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, де частки чоловіка та дружини є рівними, що

повністю узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17, у зв`язку з чим, суд прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог шляхом поділу майна між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, визнавши за позивачем та відповідачем право власності за кожним з них на 1/2 частку спірної квартири.

Що стосується позовних вимог у частині припинення права відповідачки на частку у спільному майні з відшкодуванням її вартості у розмірі 153 654,50 грн. та визнання за позивачем права особистої приватної власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 про що внести відповідні зміни до Державного реєстру прав на нерухоме майно та їх обтяжень, то такі задоволенню не підлягають, оскільки позивач ОСОБА_1 не виконав належним чином вимоги закону ч.5 ст. 71 СК України, а саме не вніс на депозитний рахунок суду суму грошової компенсації за частку відповідачки у праві спільної сумісної власності.

Окрім цього, позивачем не надано жодного належного, допустимого та достатнього доказу у розумінні ст.ст. 76-80 ЦПК про вартість спірної квартири для можливості визначення вартості частки у квартирі, яка належить відповідачці, для подальшого її внесення на депозитний рахунок суду у якості відшкодування, за умови згоди відповідачки на таке відшкодування.

При цьому, суд у відповідності до ч. 4 ст. 77 ЦПК України не бере до розгляду докази, які долучені до матеріалів справи зокрема копію договору оренди, копію постанови про закриття виконавчого провадження та розрахунок заборгованості по аліментах, оскільки такі не стосуються предмету доказування.

Висновки суду за результатами розгляду позовної заяви.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, прав та інтересів юридичних осіб суд дійшов висновку про необхідність задоволенню позову частково, а саме визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності за кожним з них на Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 .

У задоволені позовних вимог про припинення права ОСОБА_2 на її частку у спільному майні квартирі АДРЕСА_1 з відшкодування її вартості у розмірі 153 654, 50 грн. та визнання права особистої приватної власності на вказану квартиру за ОСОБА_1 відмовити.

Щодо судових витрат.

Крім того, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема витрат на професійну правничу допомогу.

Положеннями ч.1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог з відповідача на користь позивача слід стягнути 1536,55 грн. сплаченого та документально підтвердженого судового збору.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 89, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності за кожним з них на Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 35,6 кв.м..

Стягнути з ОСОБА_2 у користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1536 (одна тисяча п`ятсот тридцять шість) грн. 55 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду через Стрийський міськрайонний суд Львівської області шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідент.код НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідент.код НОМЕР_3 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_6 .

Головуючий суддя Н. М. Янів