печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2022 року

Печерський районний суд м. Києва в складі:

головуючого: судді Григоренко І.В.,

при секретарі: Андрієнко І.І.,

за участю:

представника позивача: Кравця Р.Ю. ,

представника відповідача: Коцюби О.В. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення пені, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 (далі - позивач, ОСОБА_3 ) звернувся до Печерського районного суду м. Києва з позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - відповідач, АТ КБ «ПриватБанк»), в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача пеню у розмірі 3% річних за кожен день прострочення за період часу з 18.02.2020 року по 17.03.2020 року у розмірі 10 404 835,65 грн. на підставі Закону України «Про захист прав споживачів».

В обґрунтування заявлених вимог представник позивача зазначає, що 24.09.2001 року ОСОБА_3 передав до каси Маріупольської філії ПАТ КБ «ПриватБанк» 400 000,00 доларів США для зарахування на його депозитний рахунок та його дочки - ОСОБА_4 строком на шість місяців зі сплатою 24% річних; тобто по 200 000,00 доларів США на кожного. На підтвердження отримання банком вказаної суми грошових коштів головний бухгалтер банку ОСОБА_5 надала позивачу прибутковий касовий ордер від 24.09.2001 року № 14, виписаний на його ім`я на суму 400 000,00 доларів США. Вказує, що 26.09.2001 року між позивачем та банком укладений договір про спеціальний строковий вклад № 791, який підписаний директором Маріупольської філії банку ОСОБА_2., яка діяла згідно з довіреністю голови правління ПАТ КБ «ПриватБанк» від 26.10.2000 року № 3878. Відповідно до вказаного договору банк зобов`язаний протягом шести місяців з дня наступного після прийняття від нього 200 000,00 доларів США нараховувати на вказану суму 24% річних і на першу вимогу виплатити позивачу суму вкладу та відсотки. Так, позивач звернувся до банку із вимогою про виплату йому суми вкладу та відсотків, проте банк відмовив у задоволенні його вимог. Зазначає, що у серпні 2002 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача суми внеску у розмірі 200 000,00 доларів США, відсотків та розірвання договору про спеціальний строковий вклад від 26.09.2001 року № 791, який рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 13.11.2008 року було задоволено. Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 09.01.2009 року рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 13.11.2008 року скасовано, у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено. Крім того, рішенням Апеляційного суду Донецької області від 09.01.2009 року встановлено, що згідно з постановою Ленінського районного суду м. Донецька від 07.06.2006 року, якою до ОСОБА_5 застосовані примусові заходи медичного характеру, належні позивачу грошові кошти у розмірі 400 000,00 доларів США присвоєні директором Маріупольської філії Закритого акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ЗАТ «КБ «ПриватБанк») ОСОБА_2. і головним бухгалтером Маріупольської філії ЗАТ «КБ «ПриватБанк» ОСОБА_5 , які отримані кошти до каси банку не вносили, а присвоювали собі. Під час розслідування кримінальної справи № 67-818 проведено почеркознавчу експертизу прибутково-касового ордеру від 24.09.2001 року № 14. Згідно з висновком старшого експерта НДЕКЦ при УМВС України у Донецькій області від 04.04.2002 року № 156 «підпис у прибутково-касовому ордері від 24.09.2001 року № 14 у графі «Контролер» виконаний головним бухгалтером МФ ЗАТ «КБ «ПриватБанк» ОСОБА_5 , інші підписи належать невідомим особам». Також у постанові Ленінського районного суду м. Донецька від 07.06.2006 року встановлено, що ОСОБА_5 на момент скоєння злочину була посадовою особою банку, а саме, головним бухгалтером Маріупольської філії ЗАТ «КБ «ПриватБанк» згідно з наказом голови правління ЗАТ «КБ «ПриватБанк» з 12.04.1995 року № 508. До її обов`язків входило керування діяльністю обліково-операційним апаратом (службою бухгалтерського обліку), забезпечення виконання встановлених єдиних методологічних рахунків бухгалтерського обліку, забезпечення повного обліку отриманих грошових коштів, забезпечення та організація контролю за відображенням в бухгалтерському обліку всіх операцій тощо, а при необхідності вона мала право безпосередньо втручатись в його робочі процедури. У кримінальній справі за обвинуваченням головного бухгалтера банку ОСОБА_5 ухвалою Ленінського районного суду м. Донецька від 24.03.2003 року ЗАТ КБ «ПриватБанк» визнано цивільним відповідачем. Так, у листопаді 2012 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» про відшкодування майнової шкоди. Справа розглядалася судами неодноразово. Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 10.06.2013 року у справі № 0519/12689/2012, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 02.09.2013 року, у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25.12.2013 року касаційну скаргу ОСОБА_3 задоволено; рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 10.06.2013 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 02.09.2013 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції. Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 27.08.2014 року позов ОСОБА_3 задоволено частково; стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_3 200 000,00 доларів США, що еквівалентно 1 598 000,00 грн. Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 11.11.2014 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» відхилено, апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково; рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 27.08.2014 року змінено та стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_3 200 000,00 доларів США, що станом на 11.11.2014 року еквівалентно 2 960 845,00 грн. В іншій частини рішення залишено без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04.03.2015 року касаційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено; рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 27.08.2014 року та рішення Апеляційного суду Донецької області від 11.11.2014 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції. Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 05.11.2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 18.02.2016 року, позов ОСОБА_3 задоволено частково; стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_3 майнову шкоду у розмірі 4 254 000,00 грн. В іншій частині позову відмовлено. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19.10.2016 року касаційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково; рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 05.11.2015 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 18.02.2016 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції. Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 02.08.2018 року позов ОСОБА_3 задоволено частково; стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_3 майнову шкоду у розмірі 400 000,00 доларів США, що на день ухвалення рішення, відповідно до курсу Національного банку України становить 10 784 840,00 грн. Постановою Донецького апеляційного суду від 24.06.2019 року апеляційні скарги ОСОБА_3 , АТ КБ «ПриватБанк» задоволено; рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 02.08.2018 року в частині стягнення на користь ОСОБА_3 майнової шкоди у розмірі 400 000,00 доларів США залишено без змін; рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 02.08.2018 року скасовано в частині відмови в стягненні 3% річних від простроченої суми; позов ОСОБА_3 в частині стягнення 3% річних від простроченої суми задоволено; стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_3 3% річних від простроченої суми у розмірі 157 216,44 доларів США. Постановою Верховного Суду від 15.04.2020 року касаційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково; рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 02.08.2018 року та постанову Донецького апеляційного суду від 24.06.2019 року скасовано та ухвалено нове судове рішення; позов ОСОБА_3 задоволено частково; стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_3 грошові кошти внесені позивачем у розмірі 400 000 доларів США за договором про спеціальний строковий вклад 26.09.2001 року № 791, 3% річних від простроченої суми у розмірі 195 475,41 доларів США, а всього - 595 475,41 доларів США. Ухвалою Верховного Суду від 22.07.2020 року виправлено в мотивувальній частині постанови Верховного Суду від 15.04.2020 року описки, а саме зазначено період за який підлягають стягненню 3% річних від простроченої суми: «з 21.11.2010 року (період три роки, який передував подачі позову) до 21.11.2012 року (момент подачі позову)» замість «з січня 2004 року до квітня 2020 року»; виправлено в резолютивній частині постанови Верховного Суду від 15.04.2020 року описку: замість «стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_3 3% річних від простроченої суми у розмірі 195 475,41 доларів США» зазначено: «стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_3 3% річних від простроченої суми у розмірі 36 003,69 США». Вказує, що 28.05.2020 року позивач звернувся до відповідача з пропозицією про добровільне виконання постанови Верховного Суду від 15.04.2020 року та 07.08.2020 року на рахунок ОСОБА_3 надійшли грошові кошти від АТ КБ «ПриватБанк». Ураховуючи, що банком було несвоєчасно повернуто належні ОСОБА_3 грошові кошти, позивач вважає, що має право на стягнення з відповідача на користь позивача пені у розмірі 3% вартості послуги за кожен день прострочення відповідно до ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» за період часу з 18.02.2020 року по 17.03.2020 року у розмірі 10 404 835,65 грн., навівши наступний розрахунок: 436 003,69 доларів США (сума коштів, які банк повинен був повернути позивачу) х 3 / 100 х 29 днів = 379 323,21 доларів США, що за офіційним курсом Національного банку України становить 10 404 835,65 грн.).

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.08.2020 року, справу було передано судді Печерського районного суду м. Києва Григоренко І.В.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 04.09.2020 року відкрито провадження в порядку загального позовного провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення пені, підготовче засідання у справі призначено на 23.02.2021 року.

17.12.2020 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника позивача - адвоката Кравця Р.Ю. надійшла відповідь на відзив, в якій останній зазначає, що посилання представника АТ «КБ «ПриватБанк» щодо завищеного розміру пені є безпідставними, оскільки обчислення пені на підставі ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» здійснюється на суму утримуваних банком коштів (вклад), що узгоджується з практикою Верховного Суду, зокрема, правовою позицією, викладеною Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 23.03.2019 року у справі № 761/26293/16-ц (провадження № 14-64цс19). Зазначає, що зазначення в резолютивній частині рішення суду про те, що сума коштів, яка підлягає стягненню з відповідача, зазначена без відрахування податків і зборів, які підлягатимуть утриманню в установленому законом порядку, є роз`ясненням виконання судового рішення, що не передбачено чинним законодавством.

18.12.2020 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника відповідача - адвоката Кобзар Ю.Б. надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача проти позову заперечувала, просила в його задоволенні відмовити, оскільки заявлений позивачем розмір пені є завищеним. Крім того, просить зменшити суму пені на підставі ч. 3 ст. 551 ЦК України, оскільки розмір неустойки не може значно перевищувати розмір збитків та при її стягнення судом повинні бути враховані принципи розумності та справедливості. Звертає увагу на те, що чинним податковим законодавством передбачено, що суми нарахованих відсотків та депозитні кошти та неустойка (пеня, штрафи), стягнуті на підставі судового рішення включаються до оподатковуваного доходу платника податку та відповідно підлягають оподаткуванню на загальних підставах за ставками, визначеними податковим законодавством України. Тому під час ухвалення рішення, у разі задоволення позову, представник відповідача просить зазначити в резолютивній частині рішення, що сума коштів, яка підлягає стягненню з відповідача зазначена без відрахування податків і зборів, які підлягатимуть утриманню в установленому законом порядку. Крім того, представником відповідача подано клопотання про зупинення провадження у справі до розгляду Великою Палатою Верховного Суду цивільної справи № 320/5115/17.

Протокольними ухвалами Печерського районного суду м. Києва від 23.02.2021 року приєднано до матеріалів справи відзив на позовну заяву та відповідь на відзив; відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про зупинення провадження у справі.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 23.02.2021 року закрито підготовче провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення пені та справу призначено до розгляду по суті в загальному позовному провадженні на 07.06.2021 року.

07.06.2021 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника відповідача - адвоката Кобзар Ю.Б., надійшло клопотання про зупинення провадження у справі до розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 320/5115/17-ц за позовом вкладника до АТ КБ «Приватбанк» про стягнення процентів, 3% річних, неустойки (пені) за договором банківського вкладу, оскільки вказані справи між собою подібні, місять аналогічні вимоги в частині стягнення з банку неустойки (пені), нарахованої позивачем на підставі ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів». Крім того, на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника відповідача надійшло клопотання про проведення судового засідання у справі за його відсутності.

07.06.2021 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника позивача - адвоката Савченко Т.В., надійшла заява, в якій остання проти проведення судового засідання за відсутності позивача та його представника не заперечувала.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 07.06.2021 року провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення пені зупинено до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду рішення у цивільній справі № 320/5115/17-ц.

28.04.2022 року з використанням системи «Електронний суд» на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника АТ КБ «ПриватБанк» - адвоката Данильченко О.О. надійшла заява про вступ у справу у якості представника відповідача. Вказану заяву було передано головуючому судді 03.05.2022 року.

28.04.2022 року з використанням системи «Електронний суд» на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника АТ КБ «ПриватБанк» - адвоката Данильченко О.О. надійшло клопотання про поновлення провадження у справі, оскільки на даний час справа № 320/5115/17-ц розглянута Великою Палатою Верховного Суду, підстави зупинення відсутні. Вказане клопотання було передано головуючому судді 03.05.2022 року.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 04.05.2022 року поновлено провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення пені, та судове засідання призначено на 05.09.2022 року.

17.08.2022 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника відповідача - адвоката Данильченко О.О. надійшло клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою системи EASYCON.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 23.08.2022 року у задоволенні клопотання представника відповідача - адвоката Данильченко О.О. про проведення судового засідання у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення пені, в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів EASYCON відмовлено.

02.09.2022 року з використанням системи «Електронний суд» на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника АТ КБ «ПриватБанк» - адвоката Данильченко О.О. надійшло клопотання про об`єднання цивільної справи № 757/37158/20-ц за позовом ОСОБА_3 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення пені разом зі справою № 757/35961/20-ц за позовом ОСОБА_3 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення пені. Вказане клопотання передано головуючому судді 06.09.2022 року.

В судовому засіданні 05.09.2022 року представником відповідача - адвокатом Данильченко О.О. подано клопотання про об`єднання цивільної справи № 757/37158/20-ц за позовом ОСОБА_3 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення пені разом зі справою № 757/35961/20-ц за позовом ОСОБА_3 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення пені.

Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 05.09.2022 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про об`єднання цивільної справи № 757/37158/20-ц за позовом ОСОБА_3 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення пені разом зі справою № 757/35961/20-ц за позовом ОСОБА_3 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення пені, та у зв`язку із задоволенням клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи, відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 223 ЦПК України, розгляд справи в судовому засіданні було відкладено до 01.11.2022 року.

09.09.2022 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника АТ КБ «ПриватБанк» - адвоката Данильченко О.О. надійшли письмові пояснення, в яких представник відповідача зазначила, що оскільки між позивачем та відповідачем припинено правовідносини з договору банківського вкладу, тому положення припинення ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» не розповсюджується на спірні правовідносини. Крім того, представник відповідача зазначає про пропущення позивачем строку позовної давності. Також представник АТ КБ «ПриватБанк» просила залишити позовну заяву ОСОБА_3 без руху та надати позивачу строк для усунення недоліків, а саме сплати судового збору у визначеному законодавством розмірі.

13.10.2022 року на електронну пошту Печерського районного суду м. Києва від представника відповідача - адвоката Данильченко О.О. надійшло клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою системи EASYCON.

В судове засідання 01.11.2022 року з`явились представник позивача та представник відповідача.

Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 01.11.2022 року відмовлено в задоволені клопотання представника відповідача про проведення судового засідання в режимі відеоконференції та клопотання про об`єднання цивільної справи залишені без розгляду; приєднано до матеріалів справи письмові пояснення представника відповідача.

В судовому засіданні 01.11.2022 року представник позивача підтримав позовні вимоги з викладених у позовній заяві підстав та просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні 01.11.2022 року щодо задоволення позову заперечувала з викладених у відзивах підстав та просила в позові відмовити.

Вислухавши вступне слово представника позивача, представника відповідача, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Суд встановив, що 24.09.2001 року ОСОБА_3 передав до каси Маріупольської філії ПАТ КБ «ПриватБанк» 400 000,00 доларів США для зарахування на його депозитний рахунок та його дочки - ОСОБА_4 строком на шість місяців зі сплатою 24% річних; тобто по 200 000,00 доларів США на кожного.

На підтвердження отримання банком вказаної суми грошових коштів головний бухгалтер банку ОСОБА_5 надала ОСОБА_3 прибутковий касовий ордер від 24.09.2001 року № 14, виписаний на його ім`я на суму 400 000,00 доларів США (а. с. 7).

26.09.2001 року між ОСОБА_3 та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено договір про спеціальний строковий вклад № 791 (далі - Договір від 26.09.2001 року № 791), відповідно до умов якого банк зобов`язаний протягом шести місяців з дня наступного після прийняття від ОСОБА_3 200 000,00 доларів США нараховувати на вказану суму 24% річних і на першу вимогу виплатити ОСОБА_3 суму вкладу та відсотки (а. с. 6).

Так, ОСОБА_3 звернувся до банку із вимогою про виплату йому суми вкладу та відсотків, проте банк відмовив у задоволенні його вимог.

Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 09.01.2009 року встановлено, що згідно з постановою Ленінського районного суду м. Донецька від 07.06.2006 року, якою до ОСОБА_5 застосовані примусові заходи медичного характеру, належні ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 400 000,00 доларів США присвоєні директором Маріупольської філії Закритого акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ЗАТ «КБ «ПриватБанк») ОСОБА_2. і головним бухгалтером Маріупольської філії ЗАТ «КБ «ПриватБанк» ОСОБА_5 , які отримані кошти до каси банку не вносили, а присвоювали собі. Під час розслідування кримінальної справи № 67-818 проведено почеркознавчу експертизу прибутково-касового ордеру від 24.09.2001 року № 14. Згідно з висновком старшого експерта НДЕКЦ при УМВС України у Донецькій області від 04.04.2002 року № 156 «підпис у прибутково-касовому ордері від 24.09.2001 року № 14 у графі «Контролер» виконаний головним бухгалтером МФ ЗАТ «КБ «ПриватБанк» ОСОБА_5 , інші підписи належать невідомим особам».

Також у постанові Ленінського районного суду м. Донецька від 07.06.2006 року встановлено, що ОСОБА_5 на момент скоєння злочину була посадовою особою банку, а саме, головним бухгалтером Маріупольської філії ЗАТ «КБ «ПриватБанк» згідно з наказом голови правління ЗАТ «КБ «ПриватБанк» з 12.04.1995 року № 508. До її обов`язків входило керування діяльністю обліково-операційним апаратом (службою бухгалтерського обліку), забезпечення виконання встановлених єдиних методологічних рахунків бухгалтерського обліку, забезпечення повного обліку отриманих грошових коштів, забезпечення та організація контролю за відображенням в бухгалтерському обліку всіх операцій тощо, а при необхідності вона мала право безпосередньо втручатись в його робочі процедури.

У кримінальній справі за обвинуваченням головного бухгалтера банку ОСОБА_5 ухвалою Ленінського районного суду м. Донецька від 24.03.2003 року ЗАТ КБ «ПриватБанк» визнано цивільним відповідачем.

У серпні 2002 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з відповідача суми внеску у розмірі 200 000,00 доларів США, відсотків та розірвання договору про спеціальний строковий вклад від 26.09.2001 року № 791, який рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 13.11.2008 року було задоволено.

Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 09.01.2009 року рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 13.11.2008 року скасовано, у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

У листопаді 2012 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» про відшкодування майнової шкоди (справа № 0519/12689/2012).

Справа розглядалася судами неодноразово.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 10.06.2013 року у справі № 0519/12689/2012, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 02.09.2013 року, у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25.12.2013 року касаційну скаргу ОСОБА_3 задоволено; рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 10.06.2013 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 02.09.2013 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 27.08.2014 року позов ОСОБА_3 задоволено частково; стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_3 200 000,00 доларів США, що еквівалентно 1 598 000,00 грн.

Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 11.11.2014 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» відхилено, апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково; рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 27.08.2014 року змінено та стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_3 200 000,00 доларів США, що станом на 11.11.2014 року еквівалентно 2 960 845,00 грн. В іншій частини рішення залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04.03.2015 року касаційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено; рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 27.08.2014 року та рішення Апеляційного суду Донецької області від 11.11.2014 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 05.11.2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 18.02.2016 року, позов ОСОБА_3 задоволено частково; стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_3 майнову шкоду у розмірі 4 254 000,00 грн. В іншій частині позову відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19.10.2016 року касаційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково; рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 05.11.2015 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 18.02.2016 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 02.08.2018 року позов ОСОБА_3 задоволено частково; стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_3 майнову шкоду у розмірі 400 000,00 доларів США, що на день ухвалення рішення, відповідно до курсу Національного банку України становить 10 784 840,00 грн.

Постановою Донецького апеляційного суду від 24.06.2019 року апеляційні скарги ОСОБА_3 , АТ КБ «ПриватБанк» задоволено; рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 02.08.2018 року в частині стягнення на користь ОСОБА_3 майнової шкоди у розмірі 400 000,00 доларів США залишено без змін; рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 02.08.2018 року скасовано в частині відмови в стягненні 3% річних від простроченої суми; позов ОСОБА_3 в частині стягнення 3% річних від простроченої суми задоволено; стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_3 3% річних від простроченої суми у розмірі 157 216,44 доларів США.

Постановою Верховного Суду від 15.04.2020 року касаційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково; рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 02.08.2018 року та постанову Донецького апеляційного суду від 24.06.2019 року скасовано та ухвалено нове судове рішення; позов ОСОБА_3 задоволено частково; стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_3 грошові кошти внесені позивачем у розмірі 400 000 доларів США за договором про спеціальний строковий вклад 26.09.2001 року № 791, 3% річних від простроченої суми у розмірі 195 475,41 доларів США, а всього - 595 475,41 доларів США (а. с. 8 - 18).

Ухвалою Верховного Суду від 22.07.2020 року виправлено в мотивувальній частині постанови Верховного Суду від 15.04.2020 року описки, а саме зазначено період за який підлягають стягненню 3% річних від простроченої суми: «з 21.11.2010 року (період три роки, який передував подачі позову) до 21.11.2012 року (момент подачі позову)» замість «з січня 2004 року до квітня 2020 року»; виправлено в резолютивній частині постанови Верховного Суду від 15.04.2020 року описку: замість «стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_3 3% річних від простроченої суми у розмірі 195 475,41 доларів США» зазначено: «стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_3 3% річних від простроченої суми у розмірі 36 003,69 доларів США» (а. с. 19 - 20).

28.05.2020 року ОСОБА_3 звернувся до відповідача з пропозицією про добровільне виконання постанови Верховного Суду від 15.04.2020 року (а. с. 21).

Відповідно до довідки ПАТ «Банк Кліринговий Дім» за вих. № 03-09/62 від 17.08.2020 року, 07.08.2020 року на поточний рахунок ОСОБА_3 надійшли грошові кошти у розмірі 428 959,31 доларів США як повернення від ПАТ КБ «ПриватБанк» депозитного вкладу відповідно до ухвали Верховного Суду від 22.07.2020 року у справі № 0519/12689/2012 (а. с. 22 - 23).

За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Правовідносини з банківського вкладу врегульовані нормами ЦК України, Законами України від 12.07.2001 року № 2664-ІІІ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», від 07.12.2000 року № 2121-ІІІ «Про банки і банківську діяльність», від 12.05.1991 року № 1023-ХІІ «Про захист прав споживачів», від 05.04.2001 року № 2346-ІІІ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні».

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Преамбула Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» визначає метою цього Закону створення правових основ для захисту інтересів споживачів фінансових послуг, правове забезпечення діяльності і розвитку конкуренто спроможного ринку фінансових послуг в Україні, правове забезпечення єдиної державної політики у фінансовому секторі України.

Як визначено у п. 5 ч. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.

За договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором (ч. 1 ст. 1058 ЦК України).

У статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ст. ст. 549, 551, 611 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 627 ЦК України, у договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

У статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (пункт 22 цієї статті); продукція - це будь-який виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб (пункт 19); послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб (пункт 17); виконавець- це суб`єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги (пункт 3).

Отже, Законом України «Про захист прав споживачів» врегульовані договірні відносини за участі споживача.

Згідно ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. Якщо вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Вкладник за договором депозиту є споживачем фінансових послуг, а банк - їх виконавцем, який несе відповідальність за неналежне надання цих послуг.

Відтак, пеня, передбачена ч. 5 ст. 10 Закону «Про захист прав споживачів» застосовується в разі порушення виконання договірного зобов`язання на користь споживача.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 09.11.2021 року у справі № 320/5115/17 (провадження № 14-133цс20) викладено правову позицію про те, що пеня, передбачена ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», застосовується в разі порушення виконання договірного зобов`язання на користь споживача, однак якщо між сторонами припинено правовідносини з договорів банківського вкладу, то з часу такого припинення ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» не розповсюджується на спірні правовідносини.

Відповідно до ч. 2 ст. 653 ЦК України, у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються.

Тобто після розірвання договорів їх умови припиняють діяти і правове регулювання відносин між сторонами здійснюється на законодавчих, а не договірних підставах, оскільки розірвання договорів у контексті ст. ст. 598 та 651 ЦК України є підставою для припинення зобов`язання.

Після розірвання договору банківського вкладу між сторонами не існує споживчих правовідносин, а до грошового зобов`язання зі сплати коштів, яке підтверджено судовим рішенням, застосовуються приписи ст. 625 ЦК України у разі його невиконання. Тобто, з моменту розірвання договору банківського вкладу пеня, відповідно до ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», не нараховується.

Схожі за змістом висновки викладені у постанові Верховного Суду від 16.06.2023 року у справі 757/37163/20-ц.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, постановою Верховного Суду від 15.04.2020 року, з урахуванням ухвали Верховного Суду від 20.07.2020 року про виправлення описки, стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 400 000 доларів США за договором про спеціальний строковий вклад 26.09.2001 року № 791 та 3% річних від простроченої суми у розмірі 36 003,69 доларів США з 21.11.2010 року до 21.11.2012 року.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, 07.08.2020 року банк перерахував на поточний рахунок ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 428 959,31 доларів США як повернення від ПАТ КБ «ПриватБанк» депозитного вкладу відповідно до ухвали Верховного Суду від 22.07.2020 року у справі № 0519/12689/2012, отже договір про спеціальний строковий вклад від 26.09.2001 року № 791 є припиненим.

Позивач, звертаючись до суду з позовом, просив стягнути пеню на підставі ч. 5 ст. 10 Закону «Про захист прав споживачів», обчислену за період часу з 18.02.2020 року по 17.03.2020 року, тобто поза межами дії договору про спеціальний строковий вклад від 26.09.2001 року № 791.

Ураховуючи те, що між ОСОБА_3 та АТ КБ «ПриватБанк» припинено правовідносини з договору банківського вкладу, то положення ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» не розповсюджується на спірні правовідносини.

За вказаних обставин, пеня за вказаним договором відповідно до ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» не нараховується, а позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Як визначено у ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки в позові відмовлено, а учасниками справи не надано доказів на підтвердження понесення судових витрат, то судові витрати, які підлягають розподілу між сторонами, відсутні.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 625, 1058, 1060, 1061, 1064 Цивільного кодексу України, ст. 1, 10 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. ст. 3, 4, 12, 13, 19, 76-81, 82, 133-141, 259, 263-265, 273, 351, 354, 355, п.п. 15.5 п. 15 Розділу ХІІІ Перехідні положення Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_3 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення пені - відмовити.

Позивач: ОСОБА_3 , АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1-Д, .

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційні скарги на рішення подаються учасниками справи до Київського апеляційного суду через Печерський районний суд м. Києва, а з початку функціонування Єдиної інформаційно-телекомунікаційної системи безпосередньо до апеляційного суду, матеріали справи витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності Цивільним процесуальним кодексом України в редакції від 15.12.2017 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складений та підписаний 11.11.2022 року.

Суддя І.В. Григоренко