Провадження № 22-ц/801/1966/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Волошин С. В.
Доповідач:Копаничук С. Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2022 рокуСправа № 761/21017/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого: Копаничук С.Г.

Суддів: Медвецького С.К., Денишенко Т.О.

учасники справи:

позивач: Акціонерне товариство «Креді Агріколь Банк»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи в м. Вінниці апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Креді Агріколь Банк" на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 13.09.2022 року, повний текст якого складений 14.09.2022 року, постановленого у приміщенні того ж суду під головуванням судді Волошина С.В. у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором

В с т а н о в и в :

У червні 2021 року Акціонерного товариства "Креді Агріколь Банк" (далі - АТ «"Креді Агріколь Банк") звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором та просило стягнути із останнього на його користь заборгованість за кредитним договором №1/1057826 від 17.08.2020 року у розмірі 164 170,83 грн. та 2 462,56 грн. судового збору за подачу позовної заяви. Вказало, що 17.08.2022 року між ним і ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №1/1057826, відповідно до п. п. 1.1 Банк надав останньому на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання, кредит у сумі 171640,79 грн., строком користування кредитними коштами з 17.08.2020 року по 16.08.2022 року включно.

Внаслідок невиконання ОСОБА_3 умов вказаного кредитного договору, у нього виникла заборгованість, яка станом на 12.05.2021 року становила 164 170,83 грн., з яких: 147 285,17 грн. заборгованість за тілом кредиту, 12963,48 грн. прострочена заборгованість за кредитом, 578,68 грн. заборгованість за нарахованими відсотками, 3 343,50 грн. заборгованість за простроченими відсотками.

В заяві від 20.12.2021 року про уточнення позовних вимог, вказало, що ІНФОРМАЦІЯ_1 Іськов ОСОБА_4 помер і коло його спадкоємців невідоме, в зв`язку з чим просило суд зупинити провадження у справі до визначення правонаступників ОСОБА_3 і стягнути з них на його користь заборгованість за кредитним договором №1/1057826 від 17.08.2020 року у розмірі 190610,49 грн. та 2859,16 грн. судового збору.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 04.01.2022 року провадження у справі зупинено до закінчення строку на подання спадкоємцями заяв про прийняття спадщини.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 03.05.2022 року провадження у справ поновлено і витребувано від Першої вінницької державної нотаріальної контори належним чином засвідчену копію спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_3 .

Ухвалою від 04.07.2021 року було залучено до участі в справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 як правонаступників ОСОБА_3 .

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 13.09.2022 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ «"Креді Агріколь Банк", просить рішення суду скасувати через порушення судом норм матеріального і процесуального права , а у справі постановити нове рішення про задоволення його позовних вимог. Вказало, що висновок суду про те, що відповідачі не є спадкоємцями ОСОБА_3 , не правильний, оскільки доказами їх родинних зв`язків є свідоцтво органів реєстрації актів цивільного стану, копії актових записів, копія рішення суду, що набрало законної сили про встановлення факту родинних відносин, витяг з реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису. Крім того, відповідачі зареєстровані за однією адресою з померлим ОСОБА_3 .

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Згідно з частиною 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду в справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною 9 статті 19 ЦПК України встановлено, що для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи те, що апеляційна скарга подана на рішення суду у справі з ціною позову 164 170, 83 грн. колегією суддів вирішено розглядати дану справу в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду відповідає.

Суд першої інстанції встановив, що 14.08.2020 року між АТ «Креді Агріколь Банк» і ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №1/1057826, за умовами якого Банк надав відповідачу кредит у сумі 171 640,79 гривень зі сплатою відсотків у розмірі 27% річних на строк з 17.08.2020 року по 16.08.2025 року (а.с.12-18).

АТ «Креді Агріколь Банк» виконав обумовлене договором зобов`язання та перерахував ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 171 640,79 грн.(а.с.8,63).

Внаслідок невиконання ОСОБА_3 умов вказаного кредитного договору, у нього виникла заборгованість, яка станом на 29.11.2021 року становила 190 610, 49 грн., з яких: 141 248, 65 грн. прострочена заборгованість за кредитом, 49 361,84 грн. заборгованість за простроченими відсотками.

ІНФОРМАЦІЯ_1 Іськов ОСОБА_4 помер (а.с.67).

30.03.2022 року, на підставі претензії-вимоги АТ «Кредобанк», було заведено спадкову справу до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 Іськова ОСОБА_4 , яка не містить жодної заяви про прийняття спадкоємцями спадщини померлого або відмови у прийнятті спадщини та відомостей про наявність спадкового майна.

З довідок Департаменту адміністративних справ ВМР №23565 та №23566 від 08.06.2022 року, вбачається, що за адресою проживання ОСОБА_3 на день смерті по АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_1 і ОСОБА_2 (а.с.92-94).

Постановляючи рішення у даній справі, суд виходив з того, що позивачем не надано достатніх, допустимих та достовірних доказів відсутності чи наявності спадкового майна для визначення межі відповідальності спадкоємців, а також того, що відповідачі є такими спадкоємцями, які прийняли спадщину після смерті ОСОБА_3 . Позивач, користуючись своїми процесуальними правами з позиції диспозитивності, не заявляв суду клопотання про витребування таких доказів. Оскільки не можливо встановити коло осіб, які прийняли спадщину після смерті ОСОБА_3 та наявність спадкового майна, що залишилось після його смерті і за рахунок якого можна було б виконати його кредитні зобов`язання, суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів вважає, що суд вірно встановив обставини справи, які перевірив наданими доказами, оціненими в порядку ст.89 ЦПК України, правильно визначив спірні правовідносини та застосував до них норми права і дійшов обґрунтованого висновку про відмову у позові з підстав недоведеності позивачем своїх вимог.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

За правилом статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Перелік зобов`язань, які не входять до складу спадщини визначені статтею 1219 ЦК України, отже зобов`язання за договором позики входять до складу спадщини.

Оскільки зі смертю боржника грошові зобов`язання включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитором вимог до спадкоємців боржника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України.

Відповідно до частин першої та другої статті 1281 ЦК України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги.

Згідно із ч. 1 ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Аналіз зазначених норм права дає можливість зробити висновок про те, що спадкоємці можуть задовольняти вимоги кредиторів лише: у разі прийняття майна у спадщину; у межах вартості успадкованого майна; у розмірі, який мав місце за життя спадкодавця.

При вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника, судам для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини:

- чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені частинами другою та третьою статті 1281 ЦК України, оскільки у разі пропуску таких строків, на підставі частини четвертої статті 1281 ЦК України кредитор позбавляється права вимоги;

- коло спадкоємців, які прийняли спадщину;

- при дотриманні кредитором строків, визначених статтею 1281 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд встановлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини);

- при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника, суду належить встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України.

До такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 18.09.2019 року по справі № 61-25487 св18.

Відповідно до частин третьої і четвертої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї.

Таким чином закон пов`язує факт прийняття спадщини спадкоємцем зі встановленням обставини постійного проживання спадкоємця зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

З довідок Департаменту адміністративних справ ВМР №23565 та №23566 від 08.06.2022 року, вбачається, що за адресою проживання ОСОБА_3 на день смерті по АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_1 і ОСОБА_2 (а.с.92-94).

Однак, доказів, що підтверджували б факт постійного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 разом із спадкодавцем ОСОБА_3 на час відкриття спадщини, матеріали справи не містять.

Частинами другою та шостою статті 29 ЦК України передбачено, що фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Фізична особа може мати кілька місць проживання.

Положення статті 29 ЦК України не ставлять місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації

Державна реєстрація відповідачів за тією ж адресою, що і спадкодавця, сама по собі не є беззаперечним доказом їх постійного спільного проживання на час смерті спадкодавця за адресою реєстрації.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 27 лютого 2019 року у справі № 471/601/17 , від 10 квітня 2020 року у справі № 355/832/17, від 19 травня 2021 року у справі № 937/10434/19-ц, № 158/1838/19 , у яких зазначено, що сама по собі реєстрація місця проживання особи разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не є беззаперечним доказом постійного проживання спадкоємця зі спадкодавцем на час смерті останнього та не може свідчити відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України про прийняття спадщини спадкоємцями.

Задоволення вимог кредитора спадкоємцями має відбуватись у межах вартості отриманого ними у спадщину майна. У разі неотримання від спадкодавця у спадщину жодного майна особа не набуває статусу спадкоємця і, як наслідок, у неї відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи.

Позивач не вказав і матеріали справи не місять доказів існування рухомого чи нерухомого майна, що входило б до складу спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_3 .

Також, позивачем не зазначено спадкоємцями якої черги за законом є відповідачі і не доведено, що відповідачі є спадкоємцями померлого ОСОБА_3 , оскільки відсутні докази їх родинних відносин.

Доводи апеляційної скарги про те, доказами родинних відносин відповідачів із померлим ОСОБА_3 є свідоцтво органів реєстрації актів цивільного стану, копії актових записів, копія рішення суду, що набрало законної сили про встановлення факту родинних відносин, витяг з реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису не заслуговують на увагу.

У відповідності до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому, відповідно до ч. 7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Вказані позивачем докази родинних відносин відповідачів з померлим боржником у матеріалах справи відсутні, а з клопотанням про їх витребування позивач до суду не звертався, хоча і не був позбавлений такої можливості.

Враховуючи викладені обставини колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позивачем не надано до суду достатніх, допустимих та достовірних доказів того, що відповідачі перебували у родинних відносинах з померлим боржником, є його спадкоємцями та проживали на час відкриття спадщини разом зі спадкодавцем, а тому відсутні підстави для стягнення із відповідачів заборгованості.

Всупереч вимогам ст. ст. 12, 81 ЦПК України позивач не довів ті обставини, на які посилався в позовній заяві.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції врахував інтереси сторін спірних правовідносин, а тому дійшов правильного висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають до задоволення.

Апеляційна скарга не містить обставин, які б спростовували висновки суду і свідчили б про порушення судом норм процесуального та матеріального права, а тому з огляду на положення ч. 2 ст. 376 ЦПК України, не можуть бути підставою для скасування судового рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Отже, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги правильних висновків суду першої інстанції не спростовують, суд ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає ,що у відповідності до ст.141 ЦПК України, сплачений позивачем судовий збір за подання апеляційної скарги підлягає залишенню за останнім.

На підставі викладеного, керуючись ст. 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Креді Агріколь Банк" залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 13.09.2022 року, повний текст якого складений 14.09.2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий : Копаничук С.Г.

Судді: Медвецький С.К.

Денишенко Т.О.