Провадження № 22-ц/801/1283/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Романюк Л. Ф.
Доповідач:Панасюк О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2022 рокуСправа № 127/29929/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Панасюка О. С. (суддя доповідач),

суддів Берегового О. Ю., Шемети Т. М.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за позовом Департаменту патрульної поліції до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди за апеляційною скаргою Департаменту патрульної поліції на рішення Вінницького міського суду Вінницької області у складі судді Романюка Л. Ф. від 11 лютого 2022 року (повний текст рішення складено 17 лютого 2022 року),

встановив:

05 листопада 2021 року Департамент патрульної поліції звернувся до суду з цим позовом, за яким просив стягнути з ОСОБА_1 на його користь завдану майнову шкоду в сумі 24 025 грн 27 к.

На обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 19 серпня 2017 року, приблизно о 18 год 45 хв., ОСОБА_1 , перебуваючи при виконанні службових обов`язків (інспектор батальйону УПП), керуючи службовим автомобілем «TOYOTA PRIUS», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , на автошляху Вінниця Гнівань біля с. Агрономічне Вінницького району Вінницької області, під час зміни напрямку руху не переконався, що це буде безпечно і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху перед розворотом завчасно не зайняв відповідне крайнє положення на проїзній частині та завчасно до початку маневру не подав сигнал покажчиком повороту відповідного напрямку, в наслідок чого допустив зіткнення між автомобілями та пошкодження транспортних засобів, чим вчинив правопорушення, передбачене статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП).

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 19 квітня 2018 року в справі № 127/21757/18 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні даного правопорушення.

Відповідно до висновку експертного дослідження Вінницького Науково-дослідного Експертно-Криміналістичного центру №100 від 29 березня 2019 року розмір збитку, завданого автомобілем «TOYOTA PRIUS», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , складає 24 025 грн 27 к.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 11 лютого 2022 року у позові відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що дорожньо-транспортна пригода (далі ДТП) сталася 19 серпня 2017 року, саме з цього часу виникло право у Департаменту патрульної поліції на звернення з позовом, але позовна заява подана 05 листопада 2021 року, тобто з пропуском строку позовної давності.

В апеляційній скарзі Департамент патрульної поліції, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, просив рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 11 лютого 2022 року скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, виходив з того що, позивач пропустив строк позовної давності, оскільки обчислення строку повинно було обчислюватися із настання події, а саме 19 серпня 2017 року. Однак, від настання події було відкрито кримінальне провадження, яке було закрито постановою слідчого від 31 серпня 2018 року, у якій було зазначено про те, що у діях ОСОБА_1 відсутній склад кримінального правопорушення та наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП.

На виконання постанови слідчого був складений протокол про адміністративне правопорушення. Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 20 вересня 2019 року ОСОБА_1 було визнано винним, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрито у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

Для подачі до суду позову про відшкодування матеріальної шкоди, завданої позивачу, необхідно було встановити суму збитків, що було встановлено відповідним висновком експерта.

Обчислення судом першої інстанції строку позовної давності з моменту настання ДТП 19 серпня 2017 року є помилковим, тому що не була встановлена вина ОСОБА_1 та не було наявна сума завданого збитку.

Крім того, у апеляційній скарзі Департамент патрульної поліції посилався на пункт 3 розділу ХІІ «Прикінцевих положень» ЦПК України, згідно з яким під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги апеляційний суд прийшов до висновку, що вона підлягає задоволенню частково з огляду на таке.

Частинами першою четвертої статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про Національну поліцію» Національна поліція України (поліція) це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Діяльність поліції спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України згідно із законом.

Статтею 7 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що під час виконання своїх завдань поліція забезпечує дотримання прав і свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і сприяє їх реалізації.

Поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України (стаття 8 Закону України «Про Національну поліцію»).

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень (частина перша статті 59 Закону України «Про Національну поліцію»).

У пункті 1 Розділу ІІІ Порядку використання і зберігання транспортних засобів Національної поліції України, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України 07 вересня 2017 року № 757, зазначено, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 04 червня 2003 року № 848 «Про впорядкування використання легкових автомобілів бюджетними установами та організаціями» всі транспортні засоби органів поліції використовуються виключно в службових цілях, для забезпечення оперативної і господарської діяльності в межах установлених лімітів та передбачених у їх кошторисах асигнувань.

Патрульна служба відповідно до покладених на неї завдань здійснює, зокрема цілодобове патрулювання території обслуговування з метою забезпечення належної охорони громадського порядку, громадської безпеки та контролю за дотриманням правил дорожнього руху, забезпечення його безпеки. У разі необхідності здійснює регулювання дорожнього руху (підпункт 1 пункту 1 Розділу ІІІ Положення про патрульну службу Міністерства внутрішніх справ, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України 02 липня 2015 року № 796).

Відповідно до статті 19 Закону України «Про Національну поліцію» у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову, матеріальну та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону. Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом. Держава відповідно до закону відшкодовує шкоду, завдану фізичній або юридичній особі рішеннями, дією чи бездіяльністю органу або підрозділу поліції, поліцейським під час здійснення ними своїх повноважень.

Судом першої інстанції встановлено, що на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу автомобіль «TOYOTA PRIUS», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , належить Департаменту патрульної поліції.

19 серпня 2017 року, приблизно о 18 год 45 хв., ОСОБА_1 при виконанні службових обов`язків інспектора батальйону Управління патрульної поліції, керуючи службовим автомобілем «TOYOTA PRIUS», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , на автошляху ВінницяГнівань біля с. Агрономічне Вінницького району Вінницької області, під час зміни напрямку руху не переконався, що це буде безпечно і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху перед розворотом завчасно не зайняв відповідне крайнє положення на проїзній частині та завчасно до початку маневру не подав сигнал покажчиком повороту відповідного напрямку, в наслідок чого допустив зіткнення та пошкодження транспортних засобів, чим вчинив правопорушення, передбачене статтею 124 КУпАП.

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 20 вересня 2018 року в справі №127/21757/18 ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні даного правопорушення.

Відповідно до висновку експертного дослідження Вінницького Науково-дослідного Експертно Криміналістичного центру №100 від 29.03.2019 року, розмір збитку, завданого автомобілем «TOYOTA PRIUS», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , складає 24025 грн 27 к.

В силу виконання своїх посадових обов`язків інспектора взводу № 1 роти № 4 Управління патрульної поліції м. Вінниця та наказу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України № 2426 від 22 травня 2017 року «Про внесення змін до наказу» № 561 від 11 квітня 2016 року «Про закріплення службових транспортних засобів», ОСОБА_1 використовував у своїй службовій діяльності закріплений за ним службовий автомобіль марки «TOYOTA PRIUS», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 .

Звертаючись до суду з цим позовом Департамент патрульної поліції просив стягнути з відповідача 24025 грн 27 к. у відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП під час виконання ОСОБА_1 службових обов`язків, а саме здійснення патрулювання на службовому автомобілі (несення публічної служби).

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Судова юрисдикція це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства, якими є цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (частина перша статті 2 КАС України).

Адміністративна справа переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій. Позивач особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, а також суб`єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду (пункти 1, 2, 8 частини першої статті 4 КАС України).

За правилами пункту 2 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Згідно з пунктом 17 частини першої статті 4 КАС України публічна служба це діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Таким чином, у справі, яка переглядається, відповідач, перебуваючи на посаді, що відноситься до публічної служби, завдав шкоду державі в особі Департаменту патрульної поліції шляхом пошкодження майна (транспортного засобу) в період здійснення ним повноважень, пов`язаних з виконанням його службових обов`язків.

Відповідно до пункту 3 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Згідно з частиною першою статті 1166 ЦК Україна майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною першою статті 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

У випадку вирішення спору щодо зобов`язання особи, яка перебуває на посаді державної/публічної служби, відшкодувати шкоду або збитки, завдані внаслідок виконання нею службових/посадових обов`язків, перед судом постає питання не лише встановлення обсягу завданої шкоди/збитків, а й оцінки правомірності дій такої особи.

Водночас у рамках цивільного процесу суд не може досліджувати та встановлювати правомірність дій, рішень чи бездіяльності службовця або посадовця, оскільки така можливість передбачена лише в адміністративному процесі в силу приписів статті 19 КАС України, якою охоплюється питання прийняття на публічну службу, її проходження та звільнення.

Подібні спори підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства як такі, що пов`язані з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, й питаннями відповідальності за рішення, дії чи бездіяльність на відповідній посаді, що призвели до завдання шкоди/збитків, навіть якщо притягнення її до відповідальності шляхом подання відповідного позову про стягнення такої шкоди/збитків відбувається після її звільнення з державної служби.

Вказані правові висновки висловлені Великою Палатою Верховного Суду в постановах від 05 грудня 2018 року у справі № 818/1688/16 (провадження № 11-892апп18), від 22 січня 2020 року у справі № 813/1045/18 (провадження № 11-574апп19), а також - Верховним Судом в постановах від 30 вересня 2020 року у справі № 204/2763/18 (провадження № 61-6497св19), від 15 жовтня 2020 року у справі № 320/8119/17 (провадження № 61-2135св20), від 18 листопада 2020 року у справі № 756/12568/18 (провадження № 61-3646св20).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Зазначене відповідає правовим висновкам Верховного Суду, викладеним, зокрема в постановах від 25 листопада 2020 року у справі № 202/124/19 (провадження № 61-7056св20), від 09 грудня 2020 року у справі № 204/824/18 (провадження № 61-3383св19), від 14 грудня 2020 року у справі № 750/13126/19 (провадження № 61-10483св20), від 25 січня 2021 року у справі № 727/7203/18 (провадження № 61-7722св19), від 18 серпня 2021 року у справі № 205/4241/18 (провадження № 61-308св20), від 21 лютого 2022 року у справі № 932/14855/19 (провадження № 1-17804св21), в яких спірні правовідносини були аналогічними (Департамент патрульної поліції пред`явив позови до працівників патрульної служби (поліції) про відшкодування завданої ними шкоди, спричиненої пошкодженням службового транспортного засобу під час ДТП) і суди попередніх інстанцій або ж сам Верховний Суд вказали на необхідність вирішення таких справ у порядку адміністративного судочинства.

Згідно з частинами 1, 2 статті 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19 22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.

Отже, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі.

При цьому апеляційний суд звертає увагу, що обґрунтовуючи поважність причин пропущення строку позовної давності Департамент патрульної поліції посилався на те, що він з таким самим позовом звертався до Вінницького міського суду Вінницької області, який ухвалою від 03 червня 2020 року відмовив у відкритті провадження, а також із адміністративним позовом до Вінницького окружного адміністративного суду.

Перевіривши такі доводи позивача апеляційний суд встановив, що питання предметної підсудності (юрисдикції) цього спору вже було вирішено судом. Так ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 03 червня 2020 року у відкритті провадження у справі за позовом Департаменту патрульної поліції до ОСОБА_2 з тих самих предмету і підстав позову відмовлено на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України. Ця ухвала набрала законної сили (https://reyestr.court.gov.ua/Review/89664508).

Більше того, ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 16 січня 2021 року позовну заяву Департаменту патрульної поліції до ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди повернуто позивачу на підставі частини 2 статті 123 КАС України через пропущення строку звернення з адміністративним позовом (https://reyestr.court.gov.ua/Review/94194762).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Однак, суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув, розглянув справу з порушенням предметної підсудності, фактично своїм рішенням скасувавши ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 03 червня 2020 року, яка набрала законної сили, чим вийшов за межі повноважень суду при розгляді цивільних справ, що є неприпустимим з огляду на приписи статті 19 Конституції України.

Керуючись статтями 255, 367, 369, 374, 377, 382, 384, 389, 390 ЦПК України апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції задовольнити частково.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 11 лютого 2022 року скасувати.

Провадження у справі за позовом Департаменту патрульної поліції до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди закрити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий О. С. Панасюк

Судді: О. Ю. Береговий

Т. М. Шемета