ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8339/22 Справа № 185/6184/21 Суддя у 1-й інстанції - Врона А.О. Суддя у 2-й інстанції - Зайцева С. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2022 року місто Дніпро Дніпропетровської області

Єдиний унікальний номер 185/6184/21

Номер провадження 22-ц/803/8339/22

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого: Зайцевої С.А.

суддів: Биліни Т.І., Максюти Ж.І.

за участю секретаря: Усик А.Д.

учасники справи :

позивач ОСОБА_1

відповідач ТОВ «Фінансова компанія «Флексіс»

треті особи Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Н.С., Приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Русецька О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпрі Дніпропетровської області з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Бойко Володимир Володимирович, на заочне рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 вересня 2022 року головуючого судді Врона А.О. зі складанням повного тексту судового рішення 04 жовтня 2022 року по цивільній справі про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,-

В С Т А Н О В И В :

У липні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Альфа-Банк» (далі АТ «Альфа-Банк»), треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Н. С., Приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Русецька О. О., в якому, з урахуванням уточнення позовних вимог, просив визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н. С. від 08 вересня 2020 року за реєстраційним номером 30075, щодо стягнення коштів з ОСОБА_1 на користь АТ «Альфа-Банк». Позов мотивований тим, що відповідач помилково нарахував боргові зобов`язання через кредитний договір поза межами строку позовної давності та збільшив суму боргу, вважає, що заборгованість не є безспірною. Окрім цього, на основі умов договору вимагає здійснення внесків, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі внески або повернення споживчого кредиту можуть бути здійснені споживачем протягом тридцяти днів, таким чином, законодавець забезпечує право боржника на захист його інтересів шляхом направлення йому повідомлення про заборгованість та необхідність її погашення.

Заочним рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 вересня 2022 року позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений 08 вересня 2020 року Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С. та зареєстрований в реєстрі за № 30075, про стягнення з ОСОБА_1 суми заборгованості за кредитним договором № 501010353 від 05 березня 2018 року в розмірі 70 377,47 грн; стягнуто з ТОВ «Фінансова компанія «Флексіс» на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 908 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 грн.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Бойко В. В., просить скасувати рішення в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу та ухвалити в цій частині нове рішення про стягнення з ТОВ «ФК «Флексіс» витрат на правову допомогу адвоката у розмірі 50 000 грн, посилаючись на необґрунтованість рішення, порушення норм матеріального та процесуального права в оскаржуваній частині. В обґрунтування доводів скарги, з посиланням на практику Верховного Суду зазначено, що суд враховуючи принцип диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Так, у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, вони підлягають відшкодуванню незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки підлягають сплаті. До матеріалів справи долучено належні докази на підтвердження надання професійної правничої допомоги адвокатом Бойко В.В., тому позивач має право на стягнення витрат на професійну правничу допомогу у належному розмірі.

Відзив на апеляційну скаргу не надано. Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У судове засідання апеляційного суду учасники справи не з`явилися, належним чином були повідомлені про дату, час і місце судового засідання . ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 в апеляційній скарзі просили провести розгляд справи без їх участі (а.с. 182).

Суд прийняв вичерпні заходи для повідомлення учасників справи про день та час розгляду справи, забезпечивши можливість з`явитися до суду і захистити свої права. Між тим, з урахуванням належного повідомлення всіх учасників справи про дату, час і місце розгляду справи, суд апеляційної інстанції не вбачає перешкод для розгляду справи, з метою дотримання строків розгляду справи, передбачених ст.371 ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося (ч.2 ст.247 ЦПК України).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали цивільної справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду першої інстанції оскаржується в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу , тому в іншій частині законність та обґрунтованість рішення апеляційним судом не перевіряється .

Згідно з ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам закону судове рішення відповідає.

Стягуючи з ТОВ «Фінансова компанія «Флексіс» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції з посиланням на висновок Верховного Суду у постанові від 24 жовтня 2019 року у справі № 905/1795/18, виходив з того, що дана справа була розглянута заочно у спрощеному провадженні, із врахуванням тільки правової позиції позивача у справі, відповідач заперечень проти позову суду не надав, відзив не надсилав, натомість представником позивача у справі суду були направлені додаткові пояснення по справі, відповідь на відзив, заперечення, які є тотожними за своїм змістом та відповідають змісту позову, що свідчить про підготовку та надсилання суду адвокатом документів, які не є необхідними для розгляду даної справи, направлені на штучне зловживання адвокатських послуг. Врахувавши, що необхідні для вирішення даного спору документи були витребувані ухвалою суду за власною ініціативою, що представником ОСОБА_1 на адресу суду без ЕЦП було надіслано заяву про залишення позовної заяви без розгляду, яка в подальшому не була підтримана, що представник ОСОБА_1 жодного разу не з`явився в судове засідання та просив розглянути справу без його участі, із урахуванням складності справи, витрачений адвокатом час, перелік наданих адвокатських послуг, співмірність ринковим цінам послуг адвоката, суд першої інстанції дійшов висновку, що буде справедливим та обґрунтованим стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 грн.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується й суд апеляційної інстанції з огляду на таке.

Положеннями статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно зі статтею 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги зарахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з частиною першою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача; у разі відмови в позові на позивача; у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Згідно з частиною восьмою статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Зазначені положення застосовуються і до розгляду справ в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження без повідомлення учасників справи.

Отже, для відшкодування витрат на професійну правову допомогу, учасник справи зобов`язаний надати суду докази понесення таких витрат до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву та подала попередній розрахунок таких витрат.

Водночас суд, вирішуючи питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, зобов`язаний врахувати подані стороною у строк, визначений частиною восьмою статті 141 ЦПК України, докази, надати їм належну оцінку і лише після цього прийняти відповідне судове рішення з цього питання.

Указані висновки узгоджуються із позицією Великої Палати Верховного Суду щодо порядку стягнення витрат на правову допомогу, викладеною у постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та таке ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про їх відшкодування.

Такий правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16.

Як вбачається з матеріалів справи , позивачем надано : - оригінал договору про надання правової допомоги від 01 червня 2021 року ; - оригінал кошторису на правову допомогу адвокатом у суді першої інстанції від 01 червня 2021 року ,відповідно якого стаття витрат всього 50 000 грн : 1. консультування клієнта до початку складання (написання) позовної заяви 5000 грн , 2.написання (складання) заяви про забезпечення позову 10000 грн , 3.написання (складання) позовної заяви 15000 грн , 4.консультування клієнта у процесі ведення справи 5000 грн, 5. написання (складання) відповіді на відзив 5000 грн, 6.написання (складання) заперечення по справі 5000 грн., 7. написання (складання) додаткових пояснень 5000 грн ; - оригінал ордеру Серії АА № 0013563 від 01 червня 2021 року ;завірена копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, видане Радою адвокатів міста Києва Серія КВ № 6367 від 11 квітня 2019 року (а.с. 31-36).

Згідно з п.3.1. договору про надання правової допомоги від 01 червня 2021 року сторони домовились ,що гонорар за договором в кожній окремій судовій інстанції (першій,апеляційній або касаційній ) становить в розмірі 50 000 грн,який стягується ,у разі задоволенні позову,з відповідача за судовим рішенням. Розмір оплати за конкретні дії адвоката визначені в кошторисі,що є невід`ємною частиною договору для розрахунку вартості фактично наданої правової допомоги адвокатом.

Слід зазначити ,що в постановах Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 211/3113/16-ц, від 06 листопада 2020 року у справі № 760/11145/18 зроблено правовий висновок про те, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та є неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно з частиною першою статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі. Договір про надання правової допомоги може вчинятися усно у випадках: 1) надання усних і письмових консультацій, роз`яснень із правових питань з подальшим записом про це в журналі та врученням клієнту документа, що підтверджує оплату гонорару (винагороди); 2) якщо клієнт невідкладно потребує надання правової допомоги, а укладення письмового договору за конкретних обставин є неможливим з подальшим укладенням договору в письмовій формі протягом трьох днів, а якщо для цього існують об`єктивні перешкоди у найближчий можливий строк. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Договір про надання правової допомоги може укладатися на користь клієнта іншою особою, яка діє в його інтересах. Особливості укладення та змісту контрактів (договорів) з адвокатами, які надають безоплатну правову допомогу, встановлюються законом, що регулює порядок надання безоплатної правової допомоги. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики (стаття 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Згідно зі статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09 червня 2017 року гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18).

Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).

Також , у постанові Верховного Суду від 13 травня 2021 року у справі № 903/277/20 зазначено, що оцінка обґрунтованості, пропорційності витрат на професійну правничу допомогу з урахуванням обсягу наданих адвокатом позивача послуг, складністю справи, беручи до уваги, зокрема критерії реальності понесення адвокатських витрат, розумності їхнього розміру, співмірності, а також підтвердженість таких витрат належними та допустимими доказами вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин кожної справи.

Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом у постанові від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19 та у постанові від 11 листопада 2020 року у справі № 673/1123/15-ц, витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України).

Врахувавши конкретні обставини та складність справи,з урахуванням виконаної адвокатом роботи,принципи співмірності та розумності судових витрат,критерій реальності адвокатських витрат,а також критерій розумності їхнього розміру, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення заяви позивача і стягнення з відповідача на його користь 5000 грн судових витрат на правничу допомогу адвоката.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення в оскаржуваному судовому рішенні, питання обґрунтованості висновків суду першої інстанції , апеляційний суд виходить з того, що у справі, яка переглядається, було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, поставлені заявником, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду.

Доводи апеляційної скарги про безпідставність стягнення судом витрат на правову допомогу у розмірі 5000 грн не заслуговують на увагу ,оскільки склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги,входить до предмета доказування . Заявник має право на компенсацію судових витрат та інших витрат за умови,що буде доведено,що такі витрати були фактичними і неминучими,а їх розмір обґрунтованим.

Як вбачається з матеріалів справи ,відповідач заперечень проти позову суду не надав,правом надання відзиву не скористався,тобто фактично не скористався правом заперечувати проти розміру витрат на правову допомогу,а представник позивача ,у свою чергу ,не довів,що визначений ним розмір правової допомоги відповідає принципам розумності та співмірності.

Доводи апеляційної скарги про неврахування судом першої інстанції в оскаржуваному судовому рішенні висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах,викладених у постанові Верховного Суду від 22 листопада 2019 року у справі № 902/347/18 не заслуговують на увагу,оскільки зводяться до переоцінки доказів.

Посилання в апеляційній скарзі на постанову Дніпровського апеляційного суду від 15 листопада 2021 року у справі № 185/5421/21 щодо стягнення витрат на правову допомогу по аналогічній справі є недоречними, оскільки при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч.2 ст.263 ЦПК України ).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374,375,381,382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Бойко Володимир Володимирович, залишити без задоволення.

Заочне рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 вересня 2022 року в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених ст. 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складений 12 грудня 2022 року .

Судді: