Провадження № 2/344/635/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2022 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Атаманюка Б.М.

секретаря судового засідання Стефанець Г.Я.,

за участі

позивача ОСОБА_1

представника позивача адвоката Широких Ю.В.

розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - приватний нотаріус Косівського районного нотаріального округу Маркуц Уляна Михайлівна, про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права власності на частку в майні,-

В С Т А Н О В И В:

27.07.2021 р. до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - приватний нотаріус Косівського районного нотаріального округу Маркуц Уляна Михайлівна, про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права власності на частку в майні.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , з яким позивачка почала спільно проживати з 1981 року. В серпні 1988 році між ними було укладено церковний шлюб у Свято-Іллінській церкві села Велятино Хустського району Закарпатської області. До 2004 року вони разом з ОСОБА_4 проживали та працювали в Російській Федерації. Після виходу на пенсію вони повернулися до Закарпаття в село Велятино, і проживали в цьому селі по АДРЕСА_1 . З часу їхнього повернення з Російської Федерації й по дату смерті ОСОБА_4 , вони разом проживали, вели спільне господарство, мали спільні грошові кошти, завжди з цих питань мали спільну думку та приймали спільні рішення, та довіряли один одному. У щасливих фактичних шлюбних відносинах, в любові і злагоді, вони проживали 40 років. Питання узаконення відносин між ними, шляхом укладення шлюбу, ніколи не ставилося, оскільки вони люди не молоді, а їхнє спільне життя складалося і без цього добре. Спільних дітей в них з ним не було.

Крім того, ОСОБА_4 хворів (онкохворий з 2017 року). Догляд за ОСОБА_4 до останнього дня життя здійснювала позивачка особисто. Після його смерті позивачка організувала його поховання, і саме їй було видане Свідоцтво про його смерть.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 16.10.2001 р. у справі № 2-7349-2001 р., яке набрало законної сили 17.11.2001, був розірваний шлюб між першою дружиною ОСОБА_4 ОСОБА_5 за її позовом до нього. Так, в її позовній заяві вказано, що причиною розірвання шлюбу є те, що 17 років тому вони припинили з відповідачем сімейні відносини, їх не відновлювали та відновлювати не бажають, відповідач має іншу сім`ю.

За період проживання однією сім`єю, позивачка з ОСОБА_4 спільно, за їхні з ним кошти придбали:

- квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , про що ОСОБА_4 уклав договір з приватним підприємством «Скол». Станом на 03.03.2021 року ринкова вартість квартири становить 253 897 грн.;

- гараж площею 23.2 кв.м., розташований за адресою: Івано-Франківська область, м. Івано-Франківськ, гаражно-будівельний кооператив, гараж НОМЕР_1 , про що ОСОБА_4 отримав Свідоцтво про право власності від 17.08.2007 року. Ринкова вартість цього гаража станом на 08.02.2021 року становить 90891,00 грн.;

- автомобіль Toyota Corolla 1.6 МТ Terra, державний номерний знак НОМЕР_2 , ідентифікаційний номер кузова (VIN): НОМЕР_3 , 2010 року випуску, про що ОСОБА_4 уклав Договір купівлі-продажу з ТзОВ «Карат-Мотор» від 22.12.2010 року. Станом на 26.03.2021 року вартість автомобіля становить 205 090 грн. 00 коп.;

- земельну ділянку площею 0,0480 га, яка надана для ведення садівництва і знаходиться на території Підлузької сільської ради, садівниче товариство «ДНІПРОМІСТ», Тисменицького району Івано-Франківської області, кадастровий номер :02:002:0853. Станом на 31.05.2021 року ринкова вартість вищевказаної земельної ділянки становить 4 800,00 грн.

Зазначені договори на придбання квартири, земельної ділянки, гаража та автомобіля ОСОБА_4 (громадянин України) укладав на своє ім`я, оскільки позивачка є громадянкою Російської Федерації, що тягло за собою додаткові витрати на збір документів, реєстрацію прав власності, тощо. Таким чином, загальна вартість майна (квартири, земельної ділянки, гаража та автомобіля) становить 554 678,00.

На придбання зазначених квартири, гаража, земельної ділянки та автомобіля позивачка вклала і свої особисті грошові кошти, отримані нею за продаж Акціонерному банку «ГАЗПРОМБАНК» акцій ОАО «ГАЗПРОМ» (Росіська Федерація), та грошові кошти, заощаджені нею за попередні роки, та ввезені нею до України у 2007 році, в загальній сумі 1 286 500 (один мільйон двісті вісімдесят шість тисяч п`ятсот) російських рублів, вартість яких відповідно до курсу НБУ станом на час їх отримання, становила 263385.70 (двісті шістдесят три тисячі триста вісімдесят п`ять) гривень 70 коп., та ввезла на територію України грошові кошти в розмірі 174700,00 російських рублів, вартість яких згідно курсу НБУ станом на 01.12.2007 року становила 36231,03 гривень. Тобто у 2007 році у неї були заощаджені грошові кошти на загальну суму 299616,73 грн. (двісті дев`яносто дев`ять тисяч шістсот шістнадцять тисяч гривень 73 коп.), яких було достатньо на придбання зазначених вище квартири, земельної ділянки, гаража та автомобіля.

Поряд з цим, 05.02.2021 року приватним нотаріусом Косівського районного нотаріального округу Маркуц У.М. заведена спадкова справа за померлим ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 за заявою його доньки ОСОБА_2 , яка на даний час неправомірно претендує на майно позивачки (на зазначені вище квартиру, земельну ділянку, гараж та автомобіль), набуте в період спільного проживання однією сім`єю з ОСОБА_4 без реєстрації шлюбу.

Відкриття спадкової справи за померлим ОСОБА_4 за заявою його доньки ОСОБА_2 , змусило позивачку звернутися до суду за захистом її прав з даним позовом.

Позивачка вважає, що встановлення дати початку проживання з ОСОБА_4 однією сім`єю як чоловіка та жінки без шлюбу до 01.04.2004 року, є недоцільним та неможливим, оскільки діючий Сімейний кодекс України набув чинності з 01 січня 2004 року, а Кодекс про шлюб та сім`ю України, що діяв до набрання чинності СК України, не передбачав такого поняття, як проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Таким чином позивачка вважає, що майно набуте за період проживання з ОСОБА_4 без реєстрації шлюбу є їхньою спільною сумісною власністю, а тому просить суд встановити факт їхнього проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період з 01.10. 2004 року по 15.01.2021 року, визнати зазначене майно спільним майном, набутим в період спільного проживання однією сім`єю, та визнати право власності на 1/2 частину зазначеного майна.

Представник відповідачів адвокат Яшан Н. В. скористалася правом подання відзиву на позовну заяву, в якому заперечила щодо задоволення позовних вимог, обґрунтовуючи зокрема тим, що надані позивачем довідки сільської ради та виписки з історії хвороби ОСОБА_6 не підтверджують факт постійного проживання ОСОБА_4 в АДРЕСА_1 , так як вони були видані тільки з метою госпіталізації ОСОБА_4 до лікарні, яка розташована в м. Ужгород.

Також, до відзиву додаються нотаріально засвідчені заяви свідків, які свідчать про те, що ОСОБА_4 проживав із своєю дружиною ОСОБА_5 в АДРЕСА_3 . Також за цією адресою був зареєстрований їхній син ОСОБА_3 (відповідач 2).

Крім того, нотаріально засвідченою заявою від 07.05.2021 свідок ОСОБА_7 засвідчує факт проживання ОСОБА_4 із своїм сином в с. Стопчатів Косівського району.

Свідок ОСОБА_8 нотаріально посвідченою заявою від 07.05.2021 засвідчує факт проживання ОСОБА_4 із своєю дружиною в с. Стопчатів Косівського району, зазначає, що шлюб між ними у 2002 році розірвано формально.

Доказ укладення церковного шлюбу у 1988 році між позивачкою та ОСОБА_4 позивачі вважають неналежним та недопустимим, так як на той момент ОСОБА_4 перебував у зареєстрованому шлюбі.

Відповідно до довідки про отримання допомоги Управління соціального захисту Косівської РДА від 30.03.2021 № 558 догляд за ОСОБА_4 в кінці 2018 року здійснював ОСОБА_7 . Такий догляд був необхідним тому, що дружина ОСОБА_4 ОСОБА_5 важко хворіла і змушена була лікуватись та проживати з донькою до дня смерті ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ).

Відповідачі вважать, що позивачка намагається ввести суд в оману щодо того, що кошти на придбання майна, яке належало ОСОБА_4 , були витрачені позивачкою із заощаджень 2007 року, так як позивачка скриває від суду той факт, що нею 15.02.2017 придбано квартиру, витрати на яку є співмірними із заощадженнями вказаними позивачкою. Також посилаються на те, що позивачка спільно з ОСОБА_4 працювала в Російській Федерації, тому слід вважати, що дохід отримувала не тільки позивачка, але й ОСОБА_4 . Звертається увага суду, що позивачка після смерті ОСОБА_4 , на підставі довіреності, відчужила належний ОСОБА_4 автомобіль, який входив до спадкового майна. За даним фактом ОСОБА_2 звернулася до правоохоронних органів та внесено відомості до ЄРДР.

Таким чином відповідачі вважають, що матеріали справи не містять доказів, які б підтверджували обставини, на які посилається позивачка, а відтак просять відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

До початку розгляду справи по суті, на підставі поданого клопотання була допитана в судовому засіданні в якості свідка позивачка ОСОБА_1 , та підтвердила суду обставини викладені в позовній заяві. Додатково зазначила, що у 1986 році ОСОБА_4 виїхав із України у Новий Уренгой Тюменської області, а у 1986 році вона виїхала туди також. Працювали там вони 20 років, отримали пенсію. Кожного року вони приїжджали на Україну у відпустку, половину з якої знаходилися у с. Стопчатів Косівського району у батьків ОСОБА_4 , а іншу частину відпустки проводили у селі Велятино, Хустського району Закарпатської області, де жили її батьки. У 1988 році вона із ОСОБА_4 вінчалися у православній церкві у селі Велятино, Хустського району Закарпатської області. ОСОБА_4 був офіційно у шлюбі, однак він не був вінчаний із своєю дружиною, тому їх вінчали у церкві. Вони жили спільно сім`єю і мали спільний бюджет. У 2004 році вони повернулися на Україну та жили спільно у селі Велятино, Хустського району Закарпатської області по день смерті ОСОБА_4 . Вона працювала на будівництві Газпромівських об`єктів на посаді старшого інженера та мала акції. ОСОБА_4 працював заступником начальника управління, а пізніше був на посаді головного інженера, та мав одну акцію. У 2006-2007 році вона продала акції і у 2007 році вони придбали однокімнату недобудовану квартиру у м. Івано-Франківську, гараж, дачну ділянку. Вони отримували пенсію та вели спільний бюджет, кошти відкладали та витрачали. Земельна ділянка була придбана за кошти ОСОБА_4 , про її існування вона про не знала. Двохкімнатну квартиру, яка знаходить поруч однокімнатної квартири, належить їй особисто, і придбана вона за власні її зароблені кошти. Позивачка здійснювала догляд за ОСОБА_4 , їздила із ним на лікування, здійснила його поховання. Кошти витрачені на квартиру, яка придбана на її ім`я в 2017 році, належать особисто її, а відтак вона не відносить цю квартиру до спільної сумісної власності.

Позивачка та її представник в судовому засідання позовні вимоги підтримали з підстав зазначених у позові, просили позов задовольнити в повному обсязі.

Представник позивача адвокат Широких Ю.В. позовні вимоги підтримала у повному обсязі, додатково зазначила, що буде подано заява про стягнення витрат понесених позивачем на правову допомогу.

В судовому засіданні 10.02.2022 відповідачка ОСОБА_2 та представник відповідачів щодо задоволення позову заперечили з підстав наведених у відзиві на позовну заяву. Зазначають, що матеріали справи не місять доказів на підтвердження обставин, на які посилається позивачка, а також спростовуються свідками, яких вони просять допитати в судовому засіданні.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні щодо задоволення позову заперечила та зазначила, що її батько ОСОБА_4 був на заробітках у Росії та працював у різних містах. Був у шлюбі із її матір`ю та жив разом із нею. У Закарпатську область їздив на лікування. Про смерть батька їм повідомили, і вона їздила у село Велятино, Хустського району Закарпатської області на похорон батька.

В судове засідання 16.05.2022 р. відповідачі та їхній представник не заявилися, явку свідків в судове засідання не забезпечили. Суду повторно подали заяву про відкладення судового засідання, у зв`язку з військовим станом, та перебуванням відповідачки ОСОБА_2 в м. Києві, що ускладнює її явку в судове засідання (а.с.245-246).

З врахуванням того, що територія від м. Києва до м. Івано-Франківська не перебуває в зоні бойових дій, між зазначеними містами наявне транспортне сполучення, а також відповідачі не позбавлені можливості брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку, з відповідним клопотанням до суду не зверталися, суд приходить до висновку, що повторна неявка відповідачів та їхнього представника в судове засідання є неповажною, а відтак суд вважає за можливе здійснити розгляд справи без участі сторони відповідачів.

Вислухавши позивачку та її представника, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , про що свідчить копія Свідоцтва про смерть ОСОБА_4 серії НОМЕР_4 , видане Виконкомом Вишківської селищної ради 12.02.2021 (а.с. 18).

За життя ОСОБА_4 належала:

- квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , яка придбана ОСОБА_4 14.03.2017 року, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек (а.с.33). Згідно звіту про оцінку майна П.П. «Алекс-Хуст», станом на 03.03.2021 року ринкова вартість квартири становить 253 897 грн. (а.с.34, 35);

- гараж площею 23.2 кв.м., розташований за адресою: Івано-Франківська область, м. Івано-Франківськ, гаражно-будівельний кооператив, гараж НОМЕР_1 , про що ОСОБА_4 отримав Свідоцтво про право власності від 17.08.2007 року, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек (а.с.33). Ринкова вартість цього гаража станом на 08.02.2021 року становить 90891,00 грн., що підтверджується звітом про оцінку ФОП ОСОБА_9 (а.с.37,38);

- автомобіль Toyota Corolla 1.6 МТ Terra, державний номерний знак НОМЕР_2 , ідентифікаційний номер кузова (VIN): НОМЕР_3 , 2010 року випуску, про що свідчить Договір купівлі-продажу з ТзОВ «Карат-Мотор» від 22.12.2010 року (а.с. 39-41), Акт приймання товару від 17.01.2011 (а.с. 42). Вартість автомобіля згідно з договором купівлі-продажу на момент придбання становить 170200 грн. в.т.ч. ПДВ 28366,67 грн. У відповідь на запит листом ТзОВ «КАРАТ МОТОР» вих. № 42 від 21.05.2021 поінформовано, що 24.12.2010 було здійснено оплату від ОСОБА_4 згідно договору КМ-0000451 в сумі 78200 грн, та 27.12.2010 в сумі 92000 грн., на рахунок ТзОВ «КАРАТ МОТОР» (а.с. 43). Станом на 26.03.2021 року вартість автомобіля становить 205 090 грн., що підтверджено копією Звіту оцінювача ОСОБА_10 № 44/05/2021 від 26.05.2021 року (а.с. 44-47);

- земельна ділянка площею 0,0480 га, яка надана для ведення садівництва і знаходиться на території Підлузької сільської ради, садівниче товариство «ДНІПРОМІСТ» Тисменицького району Івано-Франківської області, кадастровий номер :02:002:0853. Згідно з Договором купівлі-продажу земельної ділянки від 05.10.2011, земельну ділянку придбано ОСОБА_11 за ціною 4311 грн. (а.с. 48). Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, право власності на земельну ділянку не зареєстровано (а.с.49). Станом на 31.05.2021 року ринкова вартість вищевказаної земельної ділянки становить 4 800,00 грн., що підтверджує копія звіту ОСОБА_12 «Алекс-Хуст» про оцінку майна (а.с. 50-51).

На підставі заяви доньки ОСОБА_2 05.02.2021 року (а.с.120) приватним нотаріусом Косівського районного нотаріального округу Маркуц У.М. заведена спадкова справа за померлим ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 , що підтверджено копією Витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі № 63452381 від 05.02.2021 (а.с.69).

Між сторонами виник спір, в якому позивачка доводить перед судом, що вона проживала з ОСОБА_4 однією сім`єю, і майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності.

Оцінюючи надані сторонами докази, які стосуються предмета доказування, та вирішуючи спір між сторонами по суті, суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 3 СК України визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Відповідно до частин першої та другої статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Згідно з частиною першою статті 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Відповідно до статті 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

На підтвердження факту проживання з ОСОБА_4 однією сім`єю та наявності фактичних шлюбних відносин, позивачка надала суду наступні докази.

Так, позивачкою надано суду копію Свідоцтва про укладення церковного шлюбу від 15.02.1993 р. № 004, яке видане у Свято-Іллінській церкві села Велятино Хустського району Закарпанської області, в якому йдеться про те, що між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 в серпні 1988 року було укладено церковний шлюб (а.с.19).

За клопотанням представника відповідачів, позивачкою в судове засідання було надано оригінал зазначеного документу, та при звірці оригіналу з копією встановлено, що копія відповідає оригіналу, про що зроблено відповідну відмітку на копії головуючим суддею.

Проте, зазначений доказ, суд вважає не належним, та не приймає до уваги, оскільки судом встановлено, що на час церковного вінчання, про яке стверджує позивачка, ОСОБА_4 перебував у зареєстрованому шлюбі, який розірваний рішенням Івано-Франківського міського суду від 16.10.2001 р. у справі № 2-7349-2001 р., та яке набрало законної сили 17.11.2001 (а.с.29). 22.11.2007 р. повторно було видане Свідоцтво про розірвання шлюбу, з якого вбачається, що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 32 від 15.01.2002 (а.с.31).

Зважаючи на факт перебування ОСОБА_4 в зареєстрованому шлюбі на час ймовірного церковного вінчання з позивачкою, беручи до уваги норми ст.ст. 21, 25 СК України, за змістом яких жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі, та мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюбу, суд приходить до висновку про неможливість прийняття до уваги зазначеного доказу як не допустимого. (Подібна правова позиція викладена в постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 25 квітня 2019 року по справі № 759/4596/18).

Також на підтвердження факту проживання з ОСОБА_4 однією сім`єю, по АДРЕСА_1 , позивачка надала суду копії довідок Велятинської сільської ради Хустського району Закарпатскої області від 19.05.2017 р. № 333 та від 08.10.2018р. № 559 (а.с.20,21), які підтверджують факт проживання ОСОБА_4 за зазначеною адресою, та копію Тимчасової посвідки на постійне проживання, виданої 19.11.2008 р. УГІРФО УМВС України в Закарпатській області (а.с.22), яка підтверджує те, що позивачка ОСОБА_1 , громадянка Російської Федерації прибула в Україну у 2008 році з Росії, та прописана АДРЕСА_1 .

Матеріали справи містять вітальні відкритки адресовані ОСОБА_13 в 2017, 2018, 2020 роках, на адресу АДРЕСА_1 (а.с.141-146).

Також судом встановлено, що ОСОБА_4 хворів (онкохворий з 2017 року), що підтверджується засвідченою копією Виписки із медичної карти стаціонарного хворого, виданої ОКТМО «Фтізіатрія» Закарпатської ОДА 11.05.2017 року, та Випискою Закарпатського обласного клінічного онкологічного диспансеру з історії хвороби ОСОБА_4 від 09.06.2017 р. № 2765. У зазначених документах вказано, що місцем проживання ОСОБА_4 є АДРЕСА_1 (а.с.23, 24).

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_14 (а.с.225-227), суду підтвердив факт проживання позивачки та ОСОБА_4 з 2004 року. Суду показав, що він вважається їхнім «вінчальним кумом», оскільки був присутній на вінчанні у 1988 році. Після повернення з м. Уренгой позивачка з ОСОБА_4 проживали в АДРЕСА_1 , з матір`ю позивачки, допомагали мамі, робили ремонти в будинку, штукатурили хату, будували гараж, мали 50 сотих городу який обробляли. Свідок чув про сім`ю ОСОБА_4 , проте думав, що шлюб розірвано. Позивачку та ОСОБА_4 свідок сприймав як подружжя, вони приходили один до одного в гості. Від позивачки свідку стало відомо, що ОСОБА_4 онкохворий, а брат позивачки був лікарем в Хустській лікарні (терапевт), тому допомагав з лікуванням.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_15 (а.с.228-230), суду показала, що вона проживає в АДРЕСА_4 , працює вчителькою, та є сусідкою позивачки (межують городи). Підтверджує факт проживання позивачки з ОСОБА_4 з 2004 року. Вказує, що була на подвір`ї сусідів, в хаті не була. Постійно бачила як ОСОБА_4 господарював на городі (косив, збирав овочі та ін.), ходив в магазин, разом святили під церквою паску. Позивачка з ОСОБА_4 разом робили ремонт в будинку, будували гараж, встановили високі ворота на заїзді в двір, облаштовували в господарстві бетонні доріжки. Знає, що ОСОБА_4 в 2017 році захворів, після чого вона його не бачила більше в церкві. Похоронили ОСОБА_4 були в с. Велятино з будинку позивачки. Свідок не була на похороні, але до похорону була на панахиді за покійним.

Також факт проживання позивачки з ОСОБА_4 з 2004 року суду підтвердила свідок ОСОБА_16 (а.с.247-248), яка суду показала, що вона є сусідкою позивача ОСОБА_17 та ОСОБА_18 у с. Велятино. Працює перукарем, а тому майже кожного місяця стригла ОСОБА_18 . Памятає, що ОСОБА_17 та ОСОБА_4 приїхали із заробітків у с.Велятино 18 років тому, запам`ятала оскільки її доньці було тоді лише один рік. Зазначає, що вони разом жили як подружжя, вели спільне господарствао, обробляли город, робили ремонти, ходили до церкви. Знала що ОСОБА_4 мав дітей, однак вони ніколи не приїжали. Калинич Афанасія завжди із ОСОБА_19 їздила до Ужгорода до лікарів, оскільки він хворів. Вона його і поховала.

До показів позивачки, яка за її клопотанням до початку розгляду справи була допитана в якості свідка в судовому засіданні, суд ставиться критично та не оцінює їх, так як такий свідок є заінтересований в результатах розгляду справи, та оцінює їх у сукупності з іншими доказами в справі.

На противагу доводам позивачки, відповідачами разом з відзивом на позовну заяву надано суду нотаріально завірені копії заяв свідків ОСОБА_20 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_21 в яких стверджується, що ОСОБА_4 в зимовий період проживав разом із своєю дружиною ОСОБА_5 та сином ОСОБА_22 , по АДРЕСА_3 , а з вересня 2019 року проживав з ними в с. Стопчатів Косівського району Івано-Франківської області (а.с.106-109).

Суд зазначає, що, у зв`язку із незабезпеченням явки зазначених свідків стороною відповідача в судове засідання, та визнання причин неявки сторони відповідачів в судове засідання не поважними, суд не допитав цих свідків в порядку ст. 230 ЦПК України, а відтак не може вважати завірені нотаріально покази цих свідків допустимими доказами.

Також стороною відповідача надано суду довідки Яблунівської селищної ради Косівського району Івано-Франківської області від 17.02.2021 № 152 та від 21.04.2021 № 51, згідно з якими ОСОБА_4 дійсно проживав був зареєстрований та проживав в АДРЕСА_5 , із 15.02.2005 (а.с.105).

Згідно з довідкою про отримання допомоги від 30.03.2021, яка видана Управлінням соціального захисту населення Косівської РДА, виданою ОСОБА_7 , 1977 року народження, жителю с. Стопчатів, ОСОБА_7 перебував на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення Косівської РДА, та з 23.08.2018 по 14.01.2021 отримував компенсаційну виплату, як особа, яка здійснювала догляд за перестарілим ОСОБА_19 , 1936 р.н. (а.с.110).

Оцінюючи наявні докази в сукупності, суд приходить до висновку, що матеріали справи містять суперечливі докази щодо постійного проживання ОСОБА_4 з позивачкою однією сім`єю, в значенні ст. 74 СК України.

При цьому, суд зазначає, що показання свідків не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу (правові позиції з цього приводу викладені у постановах Верховного Суду: від 12 грудня 2019 р. у справі № 466/3769/16, від 27 лютого 2019 р. у справі № 522/25049/16-ц, від 11 грудня 2019 р. у справі № 712/14547/16-ц, від 24 січня 2020 р. у справі № 490/10757/16-ц).

Так, не виключено, що місце смерті та місце похорону ОСОБА_4 є пов`язаними із місцем його лікування та наявністю тривалих дружніх відносин з позивачкою. Так, свідок ОСОБА_14 показав, що брат позивачки працював терапевтом в Хустській лікарні, та надавав допомогу в лікуванні, що може пов`язувати вибір ОСОБА_4 лікувального закладу, а відтак є пов`язаним з місце його смерті.

При цьому, слід враховувати, що ОСОБА_4 залишався зареєстрованим в с. Стопчатів, купував нерухомість в приміській зоні м. Івано-Франківська, що свідчить про його інтерес саме до цього регіону, та є непрямим доказом на підтвердження того, що ОСОБА_4 міг проживати не тільки з позивачкою, але і тривалий час перебувати (проживати) в м. Івано-Франківськ та с. Стопчатів.

Окрему увагу суд звертає на довідку про отримання допомоги від 30.03.2021, згідно з якою ОСОБА_7 житель с. Стопчатів, здійснював догляд за ОСОБА_4 , за що отримував допомогу в період з 23.08.2018 по 14.01.2021. Даний документ офіційно виданий державною установою, є дійсним, та містить інформацію, яка не спростована в судовому засіданні.

Проте, враховуючи предмет позову, доказуванню підлягає не тільки факт спільного проживання чоловіка і жінки, а також доказуванню підлягають наявність таких обов`язкових ознак сім`ї, як спільний побут, взаємні права і обов`язки.

Конституційний суд України у своєму рішенні від 3 червня 1999 року у справі № 1-8/99 зазначив, що обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є ведення спільного господарства, тобто: наявність спільних витрат; спільний бюджет; спільне харчування; купівля майна для спільного користування; участі у витратах на утримання житла, його ремонт; надання взаємної допомоги; наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням; інші обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

На підтвердження доводів позивачки про походження коштів на придбання спірної квартири, гаража, земельної ділянки та автомобіля, позивачка надала суду:

- Договір купівлі-продажу цінних паперів, укладений між позивачкою та Акціонерним банком «ГАЗПРОМБАНК» 28.06.2007, за яким позивачка за продані акції отримала 130000,00 російських рублів,, вартість яких згідно з курсом НБУ станом на 28.06.2007 року становила 25467,00 грн., із розрахунку: 130000 х 1,959 : 10 = 25467,00 (а.с.52-54);

- Договір купівлі-продажу цінних паперів, укладений між позивачкою та Акціонерним банком «ГАЗПРОМБАНК» 01.11.2007 року, за яким позивачка за продані акції отримала 760000,00 російських рублів, вартість яких згідно з курсом НБУ станом на 01.11.2007 року, становила 155556,80 гривень, із розрахунку: 760000 х 2,0468 : 10 = 155556,80 (а.с.55-57);

- Договір купівлі-продажу цінних паперів, укладений між позивачкою та Акціонерним банком «ГАЗПРОМБАНК» 27.11.2007 року, за яким позивачка за продані акції отримала 91500,00 російських рублів, вартість яких згідно з курсом НБУ станом на 27.11.2007 року, становила 19007,30 гривень, із розрахунку: 91500 х 2,0773 : 10 = 19007,30 (а.с.58-60);

- Договір купівлі-продажу цінних паперів, укладений між позивачкою та Акціонерним банком «ГАЗПРОМБАНК», від 28.11.2007 року, за яким позивачка за продані акції отримала 305000,00 російських рублів, вартість яких згідно з курсом НБУ станом на 28.11. 2007 року, становила 63354,60 гривень, із розрахунку: 305000 х 2,0772 : 10 = 63354,60 (а.с.61-63);

- Митну декларацію, згідно з якою позивачка 01.12.2007 року ввезла на територію України грошові кошти в розмірі 174700,00 російських рублів, вартість яких згідно з курсом НБУ станом на 01.12.2007 року становила 36231,03 гривень, виходячи із розрахунку: 174700 х 2,0739 : 10 = 36231,03 (а.с. 64-68).

Таким чином, позивачка зазначає, що за продані у 2007 році вищезазначені акції отримала 1 286 500 (один мільйон двісті вісімдесят шість тисяч п`ятсот) російських рублів (із розрахунку: 130000 + 760000 + 91500 +305000 = 1 286 500), вартість яких відповідно до курсу НБУ станом на час їх отримання, становила 263385.70 (двісті шістдесят три тисячі триста вісімдесят п`ять) гривень 70 коп., та ввезла на територію України грошові кошти в розмірі 174700,00 російських рублів, вартість яких згідно курсу НБУ станом на 01.12.2007 року, становила 36231,03 гривень.

Таким чином, за твердженням позивачки, у 2007 році у неї були заощаджені грошові кошти на загальну суму 299616,73 грн. (двісті дев`яносто дев`ять тисяч шістсот шістнадцять тисяч гривень 73 коп.), із розрахунку: 263385,70 + 36231,03 = 299616,73, яких було достатньо на придбання зазначених вище квартири, земельної ділянки, гаража та автомобіля.

Суд критично ставиться до доводів позивачки щодо походження грошових коштів на придбання саме спірного майна, виходячи з наступного.

Так, суд бере до уваги, що згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, позивачка, за декілька днів до придбання квартири ОСОБА_4 (квартира придбана ОСОБА_4 09.03.2017, однокімнатна, площею 50,5 кв.м.), 15.02.2017 набула у власність, в тому самому будинку, що і ОСОБА_4 , більшу за площею квартиру, а саме: двокімнатну квартиру, площею 71,5 кв.м, за адресою: АДРЕСА_6 . (а.с. 111).

Зазначений факт позивачка у позові не зазначила. В судовому засіданні пояснювала, що ця квартира придбана за її особисті кошти, а тому вона це майно не відносить до спільного. При цьому, походження коштів на придбання належної позивачці квартири, чи спростування того, що ці кошти не є заощадженнями позивачки 2007 року, позивачкою не надано.

Такі обставини ставлять під сумнів доводи позивачки, що кошти на придбання спірної квартири витрачені нею із її заощаджень 2007 року, оскільки невідомо, які тоді кошти витрачені на придбання її власної квартири.

Також, купівля іншої квартири позивачкою та реєстрація права власності на неї, спростовує твердження позивачки щодо того, що спірна квартира була зареєстрована на ОСОБА_4 тільки тому, що позивачка є громадянкою Російської Федерації, що ускладнювало купівлю квартири нею. Вбачається, що реєстрація права власності на двохкімнатну квартиру належну позивачці не викликала труднощів.

Також сумніви викликають твердження позивачки, що в ОСОБА_4 не було коштів на придбання квартири, а в неї були. З показів позивачки ОСОБА_4 в Уренгої працював на посаді заступника начальника управління, а пізніше був на посаді головного інженера, а отже і ОСОБА_4 також повинен був отримувати дохід.

Окрім того, як стверджує позивачка, вона постійно проживала однією сім`єю з ОСОБА_4 по АДРЕСА_1 . Зазначений житловий будинок набутий нею на підставі Договору дарування від 10.09.1995 (а.с.111, 112). Свідки в судовому засіданні показали, що в даному будинковолодінні позивачкою та ОСОБА_4 , спільно здійснювався ремонт, був збудований гараж та ін. Зазначене, відповідно, також потребувало коштів, що в чергове ставить під сумнів твердження позивачки про походження коштів на придбання спірного майна саме з заощаджень позивачки 2007 року. Також, якщо слідувати з того, що майно по АДРЕСА_1 , за роки спільного проживання, є покращене за рахунок спільної праці ОСОБА_4 та позивачки, без відповіді залишається питання, яка частка ОСОБА_4 в майні по АДРЕСА_1 ? З цього приводу позивачка не надала суду жодної інформації.

Із зазначеного слідує, що позивачка визначає майно належне ОСОБА_4 , як спільне, проте належне їй майно до спільного не відносить. Така позиція позивачки фактично спростовує її ж твердження щодо наявності в неї та ОСОБА_4 під час спільного проживання таких обов`язкових ознак сім`ї, як наявність спільного бюджету, наявність спільних витрат, купівля майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, що ставить під сумнів реальність сімейних відносин між цим особами, в значенні ст. 74 СК України.

Також слід взяти до уваги те, що смерть ОСОБА_4 не була раптовою, цьому передувало тривале лікування, що може свідчити про те ОСОБА_4 усвідомлював наслідки стану свого здоров`я, проте, за життя, не розпорядився належним йому майном іншим чином, зокрема не склав заповіт на ім`я позивачки, не уклав з нею шлюб.

Відповідно до ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на встановлені судом фактичні обставини справи, суд вважає, що стороною позивача не надано належних та допустимих доказів, як б в сукупності підвереджували ті обставини на які посилається позивачка, що має наслідком відмови у позові в повному обсязі.

При вирішенні питання щодо розподілу судових витрат в порядку ст. 141 ЦПК України, підтверджених витрат сторони відповідача не встановлено.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.12, 13, 76-81, 89, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

У задоволенні позову ОСОБА_17 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - приватний нотаріус Косівського районного нотаріального округу Маркуц Уляна Михайлівна, про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права власності на частку в майні відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 27.05.2022 р.

Суддя Богдан АТАМАНЮК