Справа № 357/7834/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

24 листопада 2022 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Бебешко М. М. ,

при секретарі - Хоменко О. Р.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду в м. Біла Церква позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,-

В С Т А Н О В И В :

В вересні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з вищевказаним позовом до ОСОБА_2 , в якому просить суд в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 та визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог вказано, що 03 вересня 2010 року вона уклаал шлюб з ОСОБА_2 . 04 березня 2022 року шлюб між сторонами було розірвано рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області. Під час шлюбу, у 2013 році, за спільні кошти подружжя, сторонами було придбано квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Добровільно поділити спільне майно відповідач не бажає та перешкоджає у його розподілі.

Одночасно з позовною заявою на адресу суду надійшло клопотання про відстрочку сплати судового збору.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судових справ між суддями, вказана справа 01 вересня 2022 року розподілена судді Бебешко М.М.

Ухвалою суду від 02 вересня 2022 року позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків.

Після усунення недоліків позовної заяви, ухвалою суду від 30 вересня 2022 року відкрито провадження у вказаній справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засіданні на 31 жовтня 2022 року. Вказаною ухвалою задоволено клопотання позивача та відстрочено останній сплату судового збору у розмірі 1 724,00 грн. до ухвалення судом рішення у справі.

Через неявку відповідача в судове засідання, призначене на 31 жовтня 2022 року, останнє судом відкладено на 24 листопада 2022 року.

31 жовтня 2022 року на адресу суду надійшла заява від позивача ОСОБА_1 , в якій остання просить розглядати справу за її відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення.

Відповідач ОСОБА_2 в судові засідання, призначені на 31 жовтня 2022 року та 24 листопада 2022 року та 11 липня 2022 року не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся судом своєчасно та належним чином. Рекомендовані повідомлення про вручення відповідачу поштових відправлень повернулися на адресу суду з відмітками про їх вручення відповідачу 10.10.2022 та 08.11.2022.

Відповідно до довідки відділу обліку та моніторингу інформації ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області від 12 вересня 2022 року, відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 10.09.2013 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України - суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:

1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання;

2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин;

3) відповідач не подав відзив;

4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

За таких умов суд, відповідно до вимог статті 281 ЦПК України постановляє ухвалу про заочний розгляд справи.

Згідно з вимогами частини другої статті 247 ЦПК України - фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

03 вересня 2010 року сторони уклали шлюб (а.с.7). Від спільного проживання у сторін ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син ОСОБА_3 . (а.с.10).

14 серпня 2013 року ОСОБА_2 згідно договору купівлі-продажу квартири, придбав у власність квартиру під номером АДРЕСА_2 . Відповідно до пункту 9 угоди купівлі продажу квартири, на момент укладення даного договору покупець перебуває в зареєстрованому шлюбі. Набуте майно переходить в спільну сумісну власність подружжя. Дружина покупця дала згоду на купівлю вказаної квартири, про що викладено в заяві, справжність підпису на якій засвідчено приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Іванчишиної Л.Г. 14 серпня 2013 року, зміст якої доведено до відому продавців до підписання цього договору. (а.с.11-12).

Право власності на вказану квартиру зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 14.08.2013. (а.с.13).

14 вересня 2022 року суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «Інфо-Центр-Консалт» складено звіт про незалежну експертну оцінку спірної квартири, згідно з яким ринкова вартість квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , станом на 14 вересня 2022 року, становить 744 910,00 грн. Ринкова вартість 1/2 частини квартири становить 372 455,00 грн. 34-56).

Згідно довідки про доходи ОСОБА_1 загальна сума доходу за період з 01.08.2021 по 31.07.2022 становить 73 838,78 грн. (а.с.17).

Позивачем 13.07.2022 сплачено судовий збір за подання позову до суду в розмірі 2 000,00 грн. (а.с.13) та 16.09.2022 подано до суду клопотання про відстрочку сплати судового збору в розмірі 1 724,00 грн. до дати ухвалення судового рішення. (а.с.63-64).

При вирішенні справи суд виходить з наступного:

Згідно з вимогами статті 60 Сімейного кодексу України (надалі СК України)- майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу) Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 СК України - об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Відповідно до ч.1 ст.69 СК України - дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 70 СК України - у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Частинами першою статті 71 СК України передбачено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спір між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК(2947-14), ч.3 ст.368 ЦК) (45-15), відповідно до частин 2,3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Позивачеві достатньо підтвердити, що спірний об`єкт набутий під час шлюбу. І тоді вже тягар доказування покладається на відповідача, який повинен доводити, що цей об`єкт не є спільною сумісною власністю подружжя. Приклад застосування такого підходу викладено в Постановах Верховного Суду від 7 квітня 2020 року у справі № 199/3645/17, від 27 червня 2018 року у справі № 757/45050/15 та від 12 червня 2019 року у справі № 595/324/17.

Відповідно до висновків постанови Верховного Суду від 03.04.2020 року у справі № 286/1537/16-ц, набуття майна за час перебування у шлюбі створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю. Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію права спільної сумісної власності подружжя.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а обов`язок надання доказів покладається на сторони та інших осіб, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Оцінка надається як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі.

З матеріалів справи вбачається, що спірна квартира придбана сторонами під час перебування у шлюбі та є об`єктом спільної сумісної власності, тому підлягає поділу в межах розгляду даної справи. За таких обставин позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з вимогами частини першої-другої статті 136 ЦПК України, суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі.

Якщо у встановлений судом строк судові витрати не будуть сплачені, заява відповідно до статті 257 цього Кодексу залишається без розгляду, або витрати стягуються за судовим рішенням у справі, коли сплата судових витрат була відстрочена або розстрочена до ухвалення цього рішення.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України - судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Приймаючи до уваги доцільність задоволення в повному обсязі позовних вимог позивача, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у справі, пов`язані зі сплатою позивачем судового збору за подання позову до суду в розмірі 2 000,00 грн. та стягнути на користь держави судові витрати у справі, пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 1 724,00 грн, у зв`язку з тим, що ухвалою суду від 30 вересня 2022 року задоволено клопотання позивача про відстрочення сплати судового збору у розмірі 1 724,00 грн. до ухвалення судом судового рішення у справі. ,

На підставі викладеного, керуючись ст. 4, 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263-265, 268, 280-282, 354 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя- задоволити повністю.

В порядку поділу спільного сумісного майна, визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 та визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у справі в розмірі 2 000,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судові витрати у справі в розмірі 1 724,00 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_4 . РНОКПП: НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_4 . РНОКПП: НОМЕР_2 .

СуддяМ. М. Бебешко