Справа № 740/4128/21
Провадження № 2/740/75/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2022 року м. Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі:

головуючого судді Шевченко І. М.,

за участю секретаря судового засідання Ісаєнко А. М., Лазоренко Л. Ю.,

сторони:

- позивач ОСОБА_1 ,

- відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів,

установив:

У липні 2021 року позивач звернувся до суду з указаним позовом, в якому просив стягнути з відповідача 192 500,00 грн безпідставно набутих грошових коштів на підставі ст. 1212 ЦК України.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в період з 03 по 12 березня 2019 року позивач на картковий рахунок відповідача перерахував грошові кошти на загальну суму 192 500,00 грн, а саме: 03.03.2019 3500,00 грн, 08.03.2019 54 000,00 грн, 11.03.2019 року 54 000,00 грн, 12.03.2019 року 81 000,00 грн. При цьому жодних договорів сторони не укладали. 30.03.2021 та 14.04.2021 року позивач звертався до відповідача з вимогами про повернення безпідставно набутих ним грошових коштів, що були перераховані на картковий рахунок у березні 2019 року з його карткового рахунку, проте його вимоги станом на час звернення до суду з цим позовом залишилися без задоволення, грошові кошти відповідач не повернув. Оскільки між сторонами відсутні договірні відносини, а кошти отримані відповідачем безпідставно, набуті ним без наявності правової підстави, то їх може бути витребувано як безпідставне збагачення.

У відзиві на позов відповідач просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Зазначив, що знайомий з позивачем з 2012 року і перебував з ним у дружніх відносинах. У 2019 році позивач та ОСОБА_3 вирішили побудувати літню терасу в м. Києві на території пляжу «Африка» в Оболонському районі м. Києва. Оскільки позивач перебував за кордоном на відпочинку, а розраховуватися за матеріали та роботу необхідно було в м. Києві, вони домовилися, що позивач здійснюватиме переказ коштів на банківську картку відповідача. Указані кошти відповідач повністю та безпосередньо передавав ОСОБА_4 , які він використовував для оплати будівельних матеріалів та робіт.

У судовому засіданні позивач підтримав позов з викладених у ньому обставин та просив задовольнити. Пояснив, що гроші з його карткового рахунка перераховувалися на картку відповідача у березні 2019 році; чи він особисто перераховував не пам`ятає. До суду з цим позовом він звернувся у 2021 році, оскільки за станом здоров`я не міг раніше його подати. Стосовно тверджень відповідача щодо домовленостей з ОСОБА_5 не пам`ятає.

Відповідач у судовому засіданні пояснив, що на той час (лютий березень 2019 року) він працював водієм у ОСОБА_6 , і це він познайомив останнього з позивачем. Позивач і Раміз домовилися щодо будівництва літнього майданчика кафе на березі Дніпра в м. Києві, яке мав Раміз. Позивач переказував на картку відповідача грошові кошти на будівництво тераси металевої конструкції, які останній передавав Рамізу. Пізніше в ОСОБА_7 почалися проблеми із земельною ділянкою, і позивач звернувся до нього для повернення грошей, але той не міг повернути гроші повністю, повертав частинами. На його думку, позов подано до нього, оскільки він познайомив позивача з Рамізом, а той не зміг повернути гроші позивачу.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_8 пояснив, що і з позивачем, і з відповідачем він перебуває в дружніх відносинах. З розмови з ними він зрозумів, що Раміз винен гроші ОСОБА_9 , які той передавав йому частинами, одну з яких через ОСОБА_10 (Покрасьона). Про те, що відповідач винен гроші позивачу нічого не знає. У колі товаришів ОСОБА_11 (позивач) говорив, що забере автомобіль (мерс) у Раміза. Також знає, що позивач давав якусь частину грошей відповідачу для передачі іншій особі.

Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 28 липня 2021 року відкрито провадження у справі; ухвалено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін; судове засідання призначено на 11 год. 06 вересня 2021 року. У подальшому судові засідання в справі неодноразово відкладалися з різних причин.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні з 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року строком на 30 днів введено воєнний стан. У подальшому строк дії воєнного стану в Україні продовжувався. Останнім Указом Президента України від 17 травня 2022 року № 341/2022 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб.

Розпорядженням Голови Верховного Суду від 08 березня 2022 року № 2/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» змінено територіальну підсудність судових справ, зокрема, Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області до Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області.

Розпорядженням Голови Верховного Суду від 04 травня 2022 року № 27/0/9-22 «Про відновлення територіальної підсудності судових справ судів Чернігівської області» відновлено територіальну підсудність судових справ, зокрема, Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області з 05 травня 2022 року.

У судове засідання 24.06.22 сторони не з`явилися. Позивач подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримав. Відповідач подав заяву, в якій просив у задоволенні позовних вимог відмовити повністю, провести судове засідання без його участі, розглянути справу за наявними матеріалами.

За приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази кожного окремо та в сукупності за своїм внутрішнім переконанням, керуючись законом, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову з огляду на таке.

Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

У силу вимог ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з положеннями ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (ст. 509 ЦК України).

У порядку, визначеному ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

З огляду на положення статей 11, 202, 509, 626 ЦК України достатньою підставою для набуття (збереження) майна може бути укладений між відповідними особами договір. Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не є безпідставним.

Загальні підстави для виникнення зобов`язань у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави, визначені нормами глави 83 ЦК України. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Відповідно до ст. 1212 ЦК України визначено випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Так, згідно із ч. 1, 2 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

За змістом ч. 1 ст. 1212 ЦК України, безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які вникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна та які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України ).

Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

Отже, норми ст. 1212 ЦК України застосовуються до позадоговірних зобов`язань. Чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошових коштів), що виключає можливість застосування до відповідних правовідносин положень статті 1212 Цивільного кодексу України.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Указані висновки викладені у постанові Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 564/1814/15-ц (провадження № 61-4804св18).

У разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, ст. 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

У постанові Верхового Суду від 23 травня 2018 року в справі № 629/4628/16-ц зазначено, що положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала (правовий висновок Верховного Суду України у постанові від 2 березня 2016 року у справі № 6-3090цс15).

Характерною особливістю кондиційних зобов`язань є те, що підстави їх виникнення мають широкий спектр: зобов`язання можуть виникати як із дій, так і з подій, причому з дій як сторін зобов`язання, так і третіх осіб, із дій як запланованих, так і випадкових, як правомірних, так неправомірних. Крім того, у кондиційному зобов`язанні не має правового значення чи вибуло майно, з володіння власника за його волею чи всупереч його волі, чи є набувач добросовісним чи недобросовісним.

Кондикційне зобов`язання виникає за наявності таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

Конструкція статті 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 ЦК України, свідчить про необхідність установлення так званої «абсолютної» безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору.

Ознаки, характерні для кондиції, свідчать про те, що пред`явлення кондиційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі.

Узагальнюючи викладе, можна дійти висновку про те, що кондиція позадоговірний зобов`язальний спосіб захисту права власності або іншого речового права, який може бути застосований самостійно. Кондикція також застосовується субсидіарно до реституції та віндикації як спосіб захисту порушеного права у тому випадку, коли певна вимога власника (титульного володільця) майна не охоплюється нормативним урегулюванням основного способу захисту права, але за характерними ознаками, умовами та суб`єктним складом підпадає під визначення зобов`язання з набуття або збереження майна без достатньої правової підстави.

Таким чином, права особи, яка вважає себе власником майна, підлягають захисту шляхом задоволення позову до володільця, з використанням правового механізму, установленого статтею 1212 ЦК України у разі наявності правових відносин речово-правового характеру безпосередньо між власником та володільцем майна.

Такий спосіб захисту можливий шляхом застосування кондиційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 1212 ЦК України, які дають право витребувати в набувача це майно.

У разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень ч. 1 ст. 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно позивачу.

Обґрунтовуючи поданий позов, ОСОБА_1 із посиланням на ст. 1212 ЦК України зазначив, що він з 03 по 12 березня 2019 року переказав на картковий рахунок відповідача грошові кошти в загальній сумі 192 500,00 грн, які останній не повернув. Позивач вважає, що отримані відповідачем кошти безпідставно набуті.

Відповідач не заперечував факту отримання грошових коштів від позивача. Заперечуючи проти позову, відповідач ОСОБА_2 зазначив, що отримав від позивача указані грошові кошти на свій картковий рахунок для подальшої передачі їхньому спільному знайомому ОСОБА_4 , з яким у позивача була домовленість щодо будівництва літнього майданчика кафе. Зазначені відповідачем пояснення підтверджуються дослідженими судом доказами, а саме показаннями свідка ОСОБА_8 , роздруківками переписок між позивачем та відповідачем (а. с. 38 51), аудіозаписами розмов (два файли «Батрак», «Раміз», а. с. 58), з яких достовірно слідує, що набувачем (володільцем) переданих позивачем спірних грошових коштів є не відповідач, а інша особа ( ОСОБА_7 ), і цільове призначення вказаних грошей на виконання досягнутих між останнім і позивачем певних домовленостей, і цих обставин позивач не спростував належними і допустимими доказами. Отже, вказані грошові кошти позивач передавав через позивача іншій особі, з якою в нього була певна домовленість, про що він був обізнаний у момент передачі грошей.

При цьому суд ураховує поведінку позивача (потерпілого) щодо перерахування коштів, зокрема, у період з 03 по 12 березня 2019 року на загальну суму 192 500,00 грн, а саме: 03.03.2019 3500,00 грн, 08.03.2019 54 000,00 грн, 11.03.2019 року 54 000,00 грн, 12.03.2019 року 81 000,00 грн. До суду з цим позовом позивач звернувся через два роки (липень 2021 р.) після вказаних подій.

З огляду на вказане, відсутні підстави вважати, що відповідач є набувачем спірних коштів та що він збагатився за рахунок позивача як потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Відтак, вимога позивача про стягнення коштів з відповідача на підставі ст. 1212 ЦК України не підлягає задоволенню.

Згідно із ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України).

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З авданням цивільного судочинства є, зокрема, справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

З аналізу наведених норм процесуального та матеріального права можна дійти висновку, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову; тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів.

За таких обставин суд дійшов висновку, що підстави для задоволення позову відсутні, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору слід залишити за позивачем.

Керуючись ст. 12, 13, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

ухвалив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Чернігівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення складене і підписане 29 червня 2022 року.

Суддя І. М. Шевченко