Справа № 307/3856/20
Провадження № 2/307/1747/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 травня 2022 року Тячівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого

судді Гримут В.І.

за участі: секретаря Ком`яті Н.А.

представника позивачки ОСОБА_1 представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Тячів, цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернулася до суду з вищевказаним позовом. До закінчення стадії підготовчого судового засідання представник позивачки змінила повні вимоги, просить стягнути з відповідача на її користь Ѕ частину вартості автомобілів BMW 428 I 2014 року випуску та Мерседес Бенц 1986 року випуску у розмірі 452983 гривень.

Посилається на те, що за час перебування у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_4 на протязі 17 років, який було розірвано рішенням Тячівського районного суду від 17.08.2020, ними було набуте різне майно, що належить їм на праві спільної сумісної власності подружжя, у тому числі й автомобілі, «BMW», н/з НОМЕР_1 і «Mercedes-Benz », н/з НОМЕР_2 , які були зареєстровані на ім`я ОСОБА_5 . Після припинення спільного проживання ці автомобілі відповідач продав іншим особам, вказавши у інформації, яку надав сервісному центру мінімально-нереальну ціну, а кошти привласнив.

Згідно оцінки спеціаліста вартість «BMW» становить 681374 гривні, а вартість «Mercedes-Benz» - 224593 гривні. Просить стягнути з відповідача на її користь половину вартості автомобілів у сумі 452983.5 гривень.

Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав. Пояснив, що всі чотири автомобілі були відчужені за час шлюбу і не являються об`єктом спільної сумісної власності подружжя, окрім того два з них були продані позивачкою, а два відповідачем. Автомобіль «Mercedes-Benz », 1986 року випуску, н/з НОМЕР_2 , був відчужений згідно договору купівлі-продажу від 31.01.2020, а транспортний засіб «BMW 428», 2014 року випуску, н/з НОМЕР_1 , був відчужений 21.07.2020 року. Позивачка мала у користуванні два автомобілі, які за власним бажанням для себе підбирала, купувала і також продавала, при цьому реєструючи їх на себе, кожна купівля-продаж здійснювалося за спільною згодою подружжя. Відповідач також мав два автомобілі, які купляв для себе та підбирав їх по своєму смаку, відповідно реєстрував їх на себе, а по необхідності за взаємною згодою вони їх продали. Всі автомобілі були куплені та продані в період шлюбу і всі грошові кошти витрачалися по мірі необхідності для домашнього побуту чи на інші цілі за взаємною згодою.

Просить у задоволенні позовних вимог відмовити.

Розглянувши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково виходячи з наступного.

Згідно з вимогами статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Із статті 4 ЦПК України вбачається, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 12 частин 1-4 цього ж Кодексу цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з вимогами статті 13 ч.ч. 1, 2 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Статтею 42 ч. 1 п. 2 цього ж Кодексу визначено, що учасники справи мають право подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи, а також свідкам, експертам, спеціалістам.

З приписів ст. 76, ст. 77 ч.ч. 1, 2, ст. 78, 79, 80 ч. 2, ст. 81 ч.ч. 1, 5, 6, ст. 83 ч. 1 ЦПК України вбачається, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Відповідно до ст. 95 ч. 1 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Із відповіді Територіального сервісного центру МВС № 2143 № 31/7/3-54 від 10.02.2021 вбачається, що автомобіль «Mercedes-Benz 300G D», 1986 року випуску, н/з НОМЕР_2 , 31.01.2020 року за ДКП зареєстрований за гр. ОСОБА_6 , мешканцем АДРЕСА_1 , попередній власник ОСОБА_4 ; «BMW 428 І», 2014 року випуску, н/з НОМЕР_3 ( НОМЕР_1 ), 21.07.2020 року зареєстровано за гр. ОСОБА_7 , мешканцем АДРЕСА_2 попередній власник ОСОБА_8 ОСОБА_9 .

Відповідно до звітів про визначення середньої ринкової вартості № 75/09/2021 та № 74/09/2021 від 27.09.2021 середня ринкова вартість автомобіля BMW 428 І, 2014 року випуску, станом на момент проведення оцінки становить 681374.26 гривень, вартість автомобіля «Mercedes-Benz 300G D», 1986 року випуску становить 224593 гривень.

Згідно листа Територіального сервісного центру МВС № 2143 № 31/7/3-199 від 15.03.2021 автомобіль марки BMW 428І, з державним номерним знаком НОМЕР_1 , власником якого був ОСОБА_4 перереєстровано на іншого власника. Вартість транспортного засобу за договором купівлі-продажу, укладеним в ТСЦ становить 35000 гривень.

Відповідно до частини першої статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про запровадження презумпції спільності права власності подружжя на майно, набуте ними в період шлюбу. Зазначена презумпція може бути спростована, один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який заперечує її застосування.

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування та розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (стаття 63 СК України).

Відповідно до частини першої статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

В судовому засіданні встановлено, що перебуваючи в шлюбі, крім іншого майна, спір про яке у даному провадження не розглядається, сторони придбали автомобілі «BMW» та «Mercedes-Benz ».

17 серпня 2020 року шлюб між сторонами розірвано. 16 грудня 2020 року позивачка звернулася до суду з цим позовом. 21 липня 2021 року відповідач ОСОБА_4 , користуючись тим, що автомобіль BMW 428 I був зареєстрований на його ім`я, самостійно, без відома позивачки відчужив його третій особі. У договорі купівлі-продажу вказаного автомобіля зазначено ціну 35000 гривень. Про те, що відповідач знав про наявність у суді цивільного позову ОСОБА_3 до нього предметом якого є, в тому числі і вказаний автомобіль, свідчить та обставина, що відзив на цей позов було подано саме в день відчуження автомобіля 21.07.2021 року.

Враховуючи, що згідно наведених вище норм Сімейного кодексу України спірний автомобіль є сумісною власністю сторін, за позивачкою зберігається її право на половину його вартості, так як ОСОБА_4 відчужив його після розірвання шлюбу, і не надав суду доказів того що кошти отримані в результаті укладення договору купівлі-продажу були використані на потреби сім`ї.

Вирішуючи питання щодо суми, яка підлягає відшкодуванню позивачці в якості компенсації за належну їй частку автомобіля, суд бере до уваги звіт оцінювача 75/09/2021 від 27.09.2021 згідно якого середня ринкова вартість автомобіля BMW 428 І, 2014 року випуску, станом на момент проведення оцінки становить 681374.26 гривень. Інформацію ТСЦ про те що у договорі купівлі-продажу вказана сума 35000 гривень суд не приймає до уваги керуючись тим, що відчужуючи автомобіль ОСОБА_4 знав, що він є предметом позову ОСОБА_10 до нього. Отже повинен був віддавати собі звіт у тому, що середня ринкова вартість автомобіля такого класу є значно вищою (у даному випадку більш ніж у 19 разів), і він бере на себе цивільно-правову та матеріальну відповідальність перед позивачкою у шлюбі з якою цей автомобіль був придбаний і право на частку в якому вона не втратила.

Тому суд вважає, що ОСОБА_4 повинен сплатити на користь ОСОБА_3 половину вартості автомобіля BMW 428 I в сумі 340687 гривень.

Згідно листа начальника регіонального сервісного центру від 02.02.2021 автомобіль «Mercedes-Benz », 1986 року випуску, н/з НОМЕР_2 , був перереєстрований ОСОБА_4 на іншу особу 31 січня 2020 року.

Враховуючи, що у вказаний час сторони ще знаходилися в шлюбі суд приходить до висновку, що позивачкою не надано достатніх доказів того, що відповідач відчужив автомобіль без її згоди і не використав отримані кошти на потреби сім`ї. Тому позов у цій частині задоволенню не підлягає.

За таких обставин, керуючись стст. 149, 150, 153, 247 ЦПК України, стст. 7, 60, 63, 69, 70, 71 СК України, стст. 364, 365, 372 ЦК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 Ѕ частину вартості автомобіля BMW 428 I в сумі 340687 (триста сорок тисяч шістсот вісімдесят сім) гривень 13 копійок.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Закарпатського апеляційного суду через Тячівський районний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Повне рішення складено 26.05.2022 року.

Головуючий: В.І. Гримут