Справа № 347/737/21
Провадження № 22-ц/4808/1234/22
Головуючий у 1 інстанції ДРАЧ Д. С.
Суддя-доповідач Бойчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2022 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Бойчука І.В.,

суддів: Баркова В.М., Томин О.О.,

секретаря Працун В.В.,

з участю представника апелянта,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Національного природного парку «Гуцульщина» до ОСОБА_1 про витребування майна із чужого незаконного володіння за апеляційною скаргою Національного природного парку «Гуцульщина» на рішення Косівського районного суду від 23 вересня 2022 року під головуванням судді Драч Д.С. у м. Косів,

в с т а н о в и в:

В квітні 2021 року Національний природний парк «Гуцульщина» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про витребування майна із чужого незаконного володіння.

Позовні вимоги мотивувані тим, що 05.09.2011 ОСОБА_1 був прийнятий на посаду інспектора з охорони природно-заповідного фонду II категорії Косівського природоохоронного науково дослідного відділення НПП «Гуцульщина».

ОСОБА_1 02.01.2013 та 30.09.2016 отримав майно від НПП «Гуцульщина» для виконання ним природоохоронних заходів а саме: бензопилу «STIHL MS 180/С» та бензопилу «Good Luck», що підтверджується Актами закріплення матеріальних цінностей по Косівському ПНДВ НПП «Гуцульщина» від 03.01.2013 та від 30.09.2016.

ОСОБА_1 24.04.2018 згідно наказу № 27-о був звільнений із займаної посади, але вищезазначене майно не повернув.

Тому позивач просив витребувати у відповідача вищевказані бензопили та стягнути судові витрати.

Рішенням Косівського районного суду від 23 вересня 2022 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі НПП «Гуцульщина» зазначає, що висновок суду першої інстанції суперечить вимогам норм матеріального права та процесуального права та не відповідають фактичним обставинам справи.

НПП «Гуцульщина» 24.04.2018 було виданий наказ № 27-о про звільнення ОСОБА_1 , а не як зазначає суд першої інстанції у своєму рішенні з 05.04.2018, тому строк на звернення до суду з вказаним позовом спливає 25.04.2021 року.

Згідно постанови Івано-Франківського апеляційного суду від 23.06.2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до НПП «Гуцульщина» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу дату звільнення ОСОБА_1 з посади інспектора з охорони природно-заповідного фонду II категорії Косівського ПНДВ згідно п. 4 ст. 40 КЗпП України змінено на 24 квітня 2018 року.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю, стягнути з відповідача судові витрати.

ОСОБА_1 правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

В засіданні апеляційного суду представник НПП «Гуцульщина» апеляційну скаргу підтримав з мотивів наведеній у ній.

ОСОБА_1 в засідання апеляційного суду не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про день, час і місце слухання справи.

З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України апеляційний суд ухвалив про розгляд справи за його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника НПП «Гуцульщина», перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інтонації прийшов до висновку про те, що НПП «Гуцульщина» звернувшись до суду 19.04.2021 з позовом до ОСОБА_1 про витребування майна із чужого незаконного володіння, пропустив трирічний строк позовної давності про застосування якого заявлено стороною відповідача. За таких обставин позовні вимоги задоволенню не підлягають у зв`язку зі спливом строку позовної давності. Однак з таким висновком суду не погоджується колегія суддів апеляційного суду.

За положенням статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

З урахуванням цих норм суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача, виходячи із підстав позову та встановлених обставин, і залежно від встановленого вирішити питання про задоволення позовних вимог (повністю чи частково) або відмову в їх задоволенні.

Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно з ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Встановлено, що 05.09.2011 ОСОБА_1 був прийнятий на посаду інспектора з охорони природно-заповідного фонду II категорії Косівського природоохоронного науково дослідного відділення НПП «Гуцульщина», що підтверджується наказом №89 від 05.09.2011 року (т. 1 а.с.6).

ОСОБА_1 02.01.2013 та 30.09.2016 отримав майно від НПП «Гуцульщина» для виконання ним природоохоронних заходів а саме: бензопилу «STIHL MS 180/С» серійний номер НОМЕР_1 та бензопилу «Good Luck», що підтверджується Актами закріплення матеріальних цінностей по Косівському ПНДВ НПП «Гуцульщина» від 03.01.2013 року (т. 1 а.с.7) та від 30.09.2016 року (т. 1 а.с.8).

Наказом № 27-о від 24.04.2018 ОСОБА_1 був звільнений із займаної посади з 05.04.2018 року за прогул згідно п.4 ст.40 КЗпП України (т. 1 а.с.10).

Листом Національної поліції в Івано-Франківській області Косівський ВП ГУНП від 28.09.2018 року вх №521 повідомлено ОСОБА_1 про те, що він зобов`язаний повернути матеріальні цінності, а саме бензопили «STIHL MS 180/С» та «Good Luck» (т. 1 а.с.9).

Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкоду здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

У відповідності до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Для застосування ст. 387 ЦК України необхідною умовою є доведеність позивачем того факту, що він є власником рухомого майна і таке право власності підтверджене правовстановлюючими документами; особа, яка звернулась до суду з вимогою про витребування майна з чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що перебуває у володінні відповідача.

Частинами першою, другою ст. 1212 ЦК України визначено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі №753/15556/15-ц зроблено правовий висновок про те, що за ст. 1212 ЦК України зобов`язання з повернення безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна. Вiдсутнiсть правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала.

Враховуючи вищенаведене колегія суддів апеляційного суду вважає, що ОСОБА_1 зобов`язаний повернути НПП «Гуцульщина» безпідставно набуте ним майно, а саме: бензопилу «STIHL MS 180/C» та бензопилу «Good Luck», оскільки докази надані суду вказують на його незаконне збереження, тому у відповідача вiдсутні правові підстави для набуття права на таке майно та його збереження.

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За змістом ст.257, 258 ЦК України - до правовідносин між сторонами у цій справі застосовується загальний трирічний строк позовної давності.

Визначальним є встановлення моменту, з якого розпочинає перебіг трирічний строк права позивача на звернення із вказаним позовом до суду.

Позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Інститут позовної давності має на меті гарантувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів та запобігати несправедливості, яка може статися у разі, якщо суди вирішуватимуть справи про події, що які відбули у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу.

Згідно постанови Івано-Франківського апеляційного суду від 23.06.2022 у справі №347/985/18 за позовом ОСОБА_1 до НПП «Гуцульщина» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, змінено дату звільнення ОСОБА_1 з посади інспектора з охорони природно - заповідного фонду II категорії Косівського ПНДВ згідно п. 4 ст. 40 КЗпП України на 24 квітня 2018 року (т. 2 а.с. 8-11).

Саме після припинення трудових відносин між НПП «Гуцульщина» та ОСОБА_1 у останнього відпала відповідна правова підстава на набуття та збереження спірного майна і з цього моменту у нього виник обов`язок повернути майно позивачу.

Таким чином строк на звернення НПП «Гуцульщина» до суду з позовом спливає 25.04.2021, починаючи з дати видачі наказу № 27-о від 24.04.2018 про звільнення ОСОБА_1 із займаної посади, тобто з дня, коли позивач міг довідатися про порушення свого права.

Тому висновок суду першої інстанції про те, що позовні вимоги задоволенню не підлягають у зв`язку зі спливом позовної давності, є неправильними.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Ураховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до переконання, що рішення суду першої інстанції постановлене з неправильним застосуванням норм матеріального права і порушенням норм процесуального права, тому його слід скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України, відповідно до якої з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у загальній сумі 5 675 грн за розгляд справи в судах першої і апеляційної інстанцій.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Керуючись ст. 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Національного природного парку «Гуцульщина» задовольнити.

Рішення Косівського районного суду від 23 вересня 2022 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Позов Національного природного парку «Гуцульщина» до ОСОБА_1 про витребування майна із чужого незаконного володіння задовольнити.

Витребувати у ОСОБА_1 на користь Національного природного «Гуцульщина» бензопилу «STIHL MS 180/C» серійний номер + 286309119 в кількості 1 (одна) штука та бензопилу «Good Luck» в кількості 1 (одна) штука.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Національного природного парку «Гуцульщина» (код ЕДРПОУ 26215347, місце знаходження: м. Косів Івано-Франківська область, вул. Дружби 84) 2 270 грн понесених витрат по оплаті судового збору в суді першої інстанції та 3 405 грн витрат по оплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 13 грудня 2022 року.

Суддя-доповідач: І.В. Бойчук

Судді: В.М. Барков О.О.Томин