№ 207/2329/21
№ 2/207/236/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2022 року Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Погребняк Т.Ю.

при секретарі Морозові В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кам`янське цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Страхова компанія «МЕГА-ГАРАНТ» про стягнення страхового відшкодування,

В С Т А Н О В И В :

30 червня 2021 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Кульчицький Олександр Сергійович, звернувся в Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська з позовною заявою до Акціонерного товариства «Страхова компанія «МЕГА-ГАРАНТ» в якій просить суд стягнути з відповідача Акціонерного товариства «Страхова компанія «МЕГА-ГАРАНТ» на його користь відшкодування моральної шкоди в розмірі 50076 грн. 00 коп.; відшкодування витрат на поховання в розмірі 45328 грн. 03 коп.; відшкодування витрат на лікування в розмірі 30373 грн. 87 коп.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 02.09.2019 року мала місце дорожньо-транспортна пригода, приблизно о 12 год. 38 хв. на проїжджій частині вул. Колеусівська, в районі будинку №40а у м. Кам`янське, водій автомобіля марки «Volkswagen Passat», д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_4 скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_3 . Внаслідок ДТП пішохід ОСОБА_3 була госпіталізована до реанімаційного відділення КЗ «КМЛШМД» ДОР м. Кам`янське, де померла.

Станом на 02.09.2019 року цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_4 була застрахована у Акціонерному товаристві «Страхова компанія «МЕГА-ГАРАНТ» за полісом AM 5240967.

11 листопада 2019 року син загиблої ОСОБА_1 звернувся до AT «Страхова компанія «Мега-Гарант» через представника ТОВ «Юридична компанія «Відшкодування» із заявою про виплату страхового відшкодування моральної шкоди, витрат на лікування та поховання.

19 квітня 2021 року ТОВ «ЮК «Відшкодування» надіслано скаргу в Національний банк України на бездіяльність відповідача, посилаючись на те, що протягом встановленого законодавством строку не здійснено виплату страхового відшкодування.

У відповіді № 5 від 20.05.2021 року НБУ повідомив, що для виплати необхідно рішення по кримінальній справі. Таке рішення відповідача позивач вважає відмовою у виплаті страхового відшкодування, оскільки законом не передбачено обов`язку заявника подавати такі документи. Позивач вважає, що відмова є безпідставною та незаконною.

Позивач зазначив, що страховий випадок настав з моменту скоєння наїзду забезпеченим у відповідача водієм ОСОБА_4 наїзду на пішохода ОСОБА_3 .

Згідно ст. 22 Закону, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує в установленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 27.3 Закону страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Відповідно до ч. 27.4 Закону страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Відповідно до частини п`ятої статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки, так і ті, що завдали шкоди внаслідок необережності.

Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.

Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція винуватості заподіювана шкоди.

Відповідачем не доведено, що дорожньо-транспортна пригода трапилась внаслідок умислу потерпілого або непереборної сили, а тому володілець джерела підвищеної небезпеки за встановлених обставин зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини.

Позивач вважає, що володільцем джерела підвищеної небезпеки автомобілем марки «Volkswagen Passat», д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_4 , відповідальність якого була застрахована відповідачем, була завдана шкода позивачу, яка пов`язана з витратами на поховання, лікування та моральною шкодою внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно наступає обов`язок страховика, який хоч і не завдав шкоди, виплатити страхове відшкодування замість завдавача шкоди.

Пішохід не є джерелом підвищеної небезпеки, а наявність чи відсутність вини пішохода у настанні ДТП не може бути підставою для покладення на нього зобов`язання із відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки.

Розмір страхового відшкодування, яке має право отримати позивач становить:

- 50076,00 грн. моральної шкоди;

- 30373,87 грн. витрат на поховання;

- 45328,03 грн. відшкодування витрат на поховання.

Відповідно до п. 36.5 ст. 36 Закону за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Заява про виплату страхового відшкодування подана 11.11.2019 року. Відтак, строк для прийняття рішення у відповідача закінчився 11.02.2020 року.

Позивач був вимушений докладати зусилля і витрачати свій час на те, щоб відновити своє порушене право.

Від відповідача Акціонерного товариства «Страхова компанія «МЕГА-ГАРАНТ» до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В обгрунтування відзиву зазначив, що позивач звернувся до АТ «СК «МЕГА-ГАРАНТ» із заявою про виплату страхового відшкодування від 11.11.2019 року за вих. № 1177/9382, в якій просив виплатити страхове відшкодування у розмірі 144845 грн. 45 коп., яке складається з: відшкодування моральної шкоди у розмірі 50 076 грн. 00 коп.; відшкодування витрат на лікування у розмірі 10373 грн. 87 коп.; відшкодування витрат на поховання у розмірі 45328 грн. 03 коп.

Разом з вказаною заявою про страхове відшкодування ОСОБА_5 надав копію витягу з ЄРДР кримінального провадження № 0001682 від 03.09.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України відносно ОСОБА_4 . Вказані обставини є підставою для припинення строку для прийняття вмотивованого рішення в порядку абз. 4 п. 36.2. ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон про ОСЦПВВНТЗ).

02.12.2019 року позивач направив заяву, в якій просив долучити до заяви про виплату страхового відшкодування перелік медикаментів придбаних родичами хворої ОСОБА_3 . Вказані документи були долучені до матеріалів страхової справи, але по суті Страховиком не розглядались, оскільки у рамках кримінального провадження № 0001682 від 03.09.2019 року не прийнято остаточного рішення.

Вважаючи припинення строку розгляду страхової справи незаконним позивач 27.04.2021 року звернувся зі скаргою щодо неналежного виконання АТ «СК «МЕГА-ГАРАНТ» своїх зобов`язань за договором страхування до Національного Банку України.

На письмову вимогу НБУ № 14-0004/36872 від 28.04.2021 року АТ «СК «МЕГА- ГАРАНТ» 07.05.2021 року направило відповідь (вих. № 07-05/1) в якій зокрема зазначалось, що ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 25.02.2021 року у справі № 208/5850/19 строк досудового розслідування у кримінальному провадженні №0001682 від 03.09.2019 року продовжено на 6 місяців, тобто до 03.09.2021р., тому страховик позбавлений процесуальної можливості прийнятті рішення у страховій справі за заявою позивача.

За результатами розгляду скарги листом № 14-0004/45815 від 20.05.2021 року НБУ повідомило позивачу, що «строк для прийняття рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування або прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування та виплати його, не настав». Після отриманої відповіді все рівно вважаючи своє право на страхове відшкодування порушеним позивач звернувся до суду.

Станом на дату подання даного відзиву за інформацією отриманою з Єдиного державного реєстру судових рішень Страховиком встановлено, що ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 31.08.2021 року у справі №208/5850/19 строк досудового розслідування у кримінальному провадженні №0001682 від 03.09.2019р. повторно продовжено на 6 місяців, тобто до 03.03.2022 року.

Відповідно до п. 35.1. ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Зазначена стаття також містить вимоги до заяви про страхове відшкодування та визначає перелік документів, які необхідно додати до такої заяви.

Порядок прийняття Страховиком вмотивованого рішення за поданою заявою про страхове відшкодування регламентований ст. 36 Закону про ОСЦПВВНТЗ.

Так, за загальним правилом відповідно до п. 36.2. ст. 36 Закону про ОСЦПВВНТЗ страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування та виплатити його або прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування.

З вказаного правила є винятки, так згідно з абз. 4 п. 36.2. ст. 36 Закону про ОСЦПВВНТЗ якщо дорожньо-транспортна пригода розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховику стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили.

Таким чином, з системного аналізу наведених норм слідує, якщо ДТП є предметом розгляду в рамках кримінальної справи, то дев`яностоденний строк припиняється автоматично в силу закону до набрання рішення у справі, яка розглядається судом чи органом досудового розслідування у кримінальному провадженні, законної сили. Вказана норма є імперативною оскільки стягнення страхового відшкодування з відповідача, як страховика нерозривно пов`язано із встановленням всіх обставин ДТП, наявності чи відсутності вини ОСОБА_4 у ДТП, відшкодування ним шкоди позивачу, ступеню вини у ДТП інших учасників ДТП, причинного зв`язку між діями ОСОБА_4 та настанням наслідків у вигляді спричинення шкоди.

Без встановлення судом вказаних обставин в порядку встановленим КПК України та в тому числі вини застрахованої особи й потерпілої у дорожньо-транспортній пригоді неможливо визначити обсяг відповідальності Страховика.

Винуватить особи у вчиненні кримінального правопорушення можу бути встановлено виключно обвинувальним вироком суду (ст. 62 Конституції України).

Отже, до вирішення кримінальної справи по суті неможливо встановити істотні обставини ДТП, яка має ознаки страхового акту, зокрема ступені вини ОСОБА_4 , а також наявність грубої необережності з боку потерпілої ОСОБА_3 , що може бути підставою для зменшення розміру відшкодування на підставі ст. 1193 ЦК України.

У зв`язку з припиненням строку розгляду страхової справи відповідач не прийняв ані рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування, ані рішення про здійснення страхового відшкодування через відсутність встановлених у повному обсязі обставин настання страхової події. Тобто, АТ «СК «МЕГА-ГАРАНТ» не порушило право ОСОБА_1 на отримання страхового відшкодування.

Оскільки строк для прийняття рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування або прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування та виплати його, не настав, а право позивача на отримання страхового відшкодування не порушено, то є підстави для відмови у задоволенні позовних вимог.

Оскільки ДТП, яка сталась 02.09.2019 року є предметом розгляду в рамках кримінального провадження №0001682 від 03.09.2019р., то строк розгляду страхової справи за заявою позивача припинився в силу абз. 4 п. 36.2. ст. 36 Закону про ОСЦПВВНТЗ, тому відповідач не прийняв ані рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування, ані рішення про здійснення страхового відшкодування. Отже право ОСОБА_1 на отримання страхового відшкодування не порушено.

Оскільки строк для прийняття вмотивованого рішення за заявою позивача про страхове відшкодування не настав, то право останнього на отримання страхового відшкодування не порушенно у зв`язку з чим предмет спору був відсутній ще під час подання позовної заяви, тому ОСОБА_1 слід відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

За відсутності обвинувального вироку за фактом ДТП, яка сталась 02.09.2019 року, неможливо встановити обставини, які мають істотне значення для визначення розміру страхового відшкодування потерпілому, а саме не встановлено:

- винуватість водія «Volkswagen Passat» д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_4 ;

- чи відшкодовував обвинувачений повністю або частково завдану шкоду з метою пом`якшення покарання;

- наявність або відсутність грубої необережності з боку пішохода ОСОБА_3 .

Отже, АТ «СК «МЕГА-ГАРАНТ» не порушило право ОСОБА_1 на страхове відшкодування, тобто відстуній предмет спору між сторонами у зв`язку з чим у задоволенні позовних вимог просить відмовити в повному обсязі.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав позовні вимоги в повному обсязі, в наданій суду письмовій заяві просить закінчувати розгляд справи без його участі.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав відзив на позовну заяву, в наданій суду письмовій заяві просить закінчити розгляд справи без його участі, в задоволенні позовних вимог, пред`явлених до нього просить відмовити.

Суд, взявши до уваги позицію сторін, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що 02 серпня 2019 року о 12.38 год. в м. Кам`янське по вул. Колеусівська, в районі будинку № 40 сталася дорожньо-транспортна пригода. Водій ОСОБА_4 керуючи автомобілем «Volkswagen Passat», державний номерний знак НОМЕР_1 , скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_3 . Внаслідок ДТП пішохід ОСОБА_3 була госпіталізована до реанімаційного відділення КЗ «КМЛШМД» ДОР м. Кам`янське, померла у лікувальному закладі.

За даним фактом 03.09.20192 року було розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001682 (арк.с. 17).

Згідно ухвали Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 31.08.2021 року у справі №208/5850/19 строк досудового розслідування у кримінальному провадженні №0001682 від 03.09.2019р. продовжено на 6 місяців, тобто до 03.03.2022 року (арк.с. 95-98).

Цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_4 на момент ДТП, була застрахована в АТ «СК «Мега-Гарант» за Полісом № АМ 5240967 (арк.с. 18).

Факт смерті ОСОБА_3 підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 19.09.2019р., виданим Шевченківським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області за актовим записом № 1574 (арк.с. 14).

Факт смерті ОСОБА_3 також підтверджується лікарським свідоцтвом про смерть КЗ "Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи" ДОР", № 1100 від 18.09.2019р. (арк.с. 26-27) та довідкою про причину смерті (арк.с. 24).

Позивач ОСОБА_1 , відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 20.02.1975р. (арк.с. 13), є сином померлої ОСОБА_3 , батько - ОСОБА_7 (помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ), що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 (арк.с. 23).

Нормами ст. 1187 ЦК України передбачені підстави і порядок відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки. Частиною першої цієї статті встановлено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Частиною 2 вказаної статті встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Частиною 5 зазначеної статті визначено, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до ч. 1 ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Страхове відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого в ДТП, а також особам, яким завдано шкоди смертю годувальника, та витрати на поховання, якщо смерть потерпілого настала в результаті страхового випадку, здійснюється у порядку, передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-ІV.

Відповідно до ст. 35 Закону № 1961-ІV для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. До заяви додаються: а) паспорт громадянина, а в разі його відсутності інший документ, яким відповідно до законодавства України може посвідчуватися особа заявника, якщо заявником є фізична особа; б) документ, що посвідчує право заявника на отримання страхового відшкодування (довіреність, договір оренди, свідоцтво про право на спадщину), у разі якщо заявник не є потерпілим або його законним представником; в) довідка про присвоєння одержувачу коштів ідентифікаційного номера платника податку (за умови його присвоєння), якщо заявником є фізична особа; г) документ, що підтверджує право власності на пошкоджене майно на день скоєння дорожньо-транспортної пригоди, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, заподіяної майну; ґ) свідоцтво про смерть потерпілого - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого; д) документи, що підтверджують витрати на поховання потерпілого, - у разі вимоги заявника про відшкодування витрат на поховання потерпілого; е) документи, що підтверджують перебування на утриманні потерпілого, його доходи за попередній (до настання дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік, розміри пенсій, надані утриманцям внаслідок втрати годувальника, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди у зв`язку із смертю годувальника; є) відомості про банківські реквізити заявник (за наявності).

Відповідно до п. 36.1 ст. 36 Закону № 1961-ІV, страховик (у випадках, передбачених ст. 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Відповідно до п. 36.2. ст. 36 вищезазначеного Закону, страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у ст. 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених ст. 32 та/або 37 цього Закону - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Якщо дорожньо-транспортна пригода розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховику (у випадках, передбачених ст. 41 цього Закону, - МТСБУ) стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили.

У разі якщо заява про здійснення страхового відшкодування чи інші документи, необхідні для прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), подані з порушенням строку, встановленого цим Законом, строк прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та його виплату збільшується на кількість днів такого прострочення.

Протягом трьох робочих днів з дня прийняття відповідного рішення страховик (МТСБУ) зобов`язаний направити заявнику письмове повідомлення про прийняте рішення.

З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_8 звертався до АТ «СК «Мега-Гарант» із заявою про виплату страхового відшкодування від 11.11.2019р. (арк.с. 15-16).

На підставі заяви позивача ОСОБА_8 ТОВ "ЮК "Відшкодування" надіслало скаргу в Національний банк України на порушення вимог законодавства з боку АТ "СК "Мега-Гарант" посилаючись на те, що протягом встановленого законодавством строку не здійснено виплату страхового відшкодування (арк.с. 59-61).

З відповіді Національного Банку України на скаргу вбачається, що строк для прийняття рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування або прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування та виплатити його, не настав.

Відповідно АТ «СК «Мега-Гарант» не приймалось письмове рішення щодо такої виплати, як і не було відмовлено позивачу у страховому відшкодуванні.

Таким чином, звернення ОСОБА_1 до суду є передчасним, оскільки страхова компанія не відмовляла у виплаті страхового відшкодування.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», судам роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України, шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Положення ст. 625 ЦК України не застосовуються до відносин з відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, оскільки відшкодування шкоди є відповідальністю, а не грошовим зобов`язанням, яке виникає з договірних зобов`язань. Винятком є відповідальність страховика, ст. 992 ЦК України.

З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (ч. 2 ст. 1166 ЦК України) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч. 5 ст. 1187 ЦК України, п. 1 ч. 2 ст. 1166 ЦК України). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. У зв`язку з цим, у разі прийняття судом постанови про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, наприклад, через закінчення строків накладення адміністративного стягнення (ст. 38 КУпАП), суд повинен звернути увагу на те, чи містить така постанова суду відповіді на питання про те, чи мала місце дорожньо-транспортна пригода та чи сталася вона з вини відповідача. Відсутність складу злочину, наприклад, у разі відмови у порушенні кримінальної справи, закриття кримінальної справи за правилами Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року чи закриття кримінального провадження за правилами Кримінального процесуального кодексу України 2012 року не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова (ухвала) слідчого, прокурора, суду про відмову в порушенні кримінальної справи або її закриття, закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК України.

Зі змісту глави 82 ЦК України вбачається, що законодавець розрізняє поняття особа, яка завдала шкоду та особа, яка відповідає за шкоду. За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі ч. 1 ст. 1191 ЦК України, набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.

Тобто, до страховика, який виплатив страхове відшкодування, переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, яка одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Проте, вина цієї особи повинна бути встановлена.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди.

Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом № 1961-ІV порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком замість завдавача шкоди. За умов, передбачених ст. 38 вказаного Закону та ст. 1191 ЦК України, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регресу) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

Натомість, згідно зі ст. 993 ЦК України та ст. 27 ЗУ «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.

З огляду на це, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом № 1961-ІV, у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе в межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, реалізує право вимоги, передбачене ст. 993 ЦК України та ст. 27 ЗУ «Про страхування, шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) від 04 липня 2018 року.

Таким чином, у разі доведення в кримінальному провадженні, що ДТП сталася з вини ОСОБА_4 , АТ «СК «Мега-Гарант» після виплати страхового відшкодування, набуде право зворотньої вимоги до завдавача шкоди.

Тому встановлення винної особи у зазначеному ДТП є обов`язковою, оскільки така процедура передбачена Законом.

Із матеріалів справи не вбачається, що ОСОБА_1 звертався до страховика про виплату страхового відшкодування та останній їй не відмовляв у здійсненні страхової виплати.

З огляду вище зазначеного, суд приходить до висновку, що звернення позивача до суду за захистом своїх прав є передчасним, тому позовні вимоги задоволенню не підлягають. У зв`язку з відмовою у задоволенні позову, суд, на підставі ст. 141 ЦПК України, відмовляє позивачу в задоволенні вимог щодо відшкодування судових витрат.

Керуючись ст. 5, 6, 12, 13, 14, 81, 82, 141, 258, 259, 263, 265, 274-279, 355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Страхова компанія «МЕГА-ГАРАНТ» про стягнення страхового відшкодування - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя Погребняк Т.Ю.