Справа № 372/4359/15-ц
Провадження № 2-3/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 грудня 2022 року Обухівський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Кравченка М.В.

при секретарі Сікорській М.А,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

представників позивача ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

представників відповідачів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

розглянувши у приміщенні Обухівського районного суду Київської області у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , треті особи - приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Вовк Ірина Іванівна, приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Київської області Семенченко Володимир Іванович, про визнання договору дарування недійсним, визнання права власності на земельну ділянку та витребування майна з чужого незаконного володіння,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що 07 травня 2010 року між позивачем та ОСОБА_10 було укладено договір позики, засвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Вовк І.І., реєстровий номер 4589, згідно якого відповідач, ОСОБА_7 , виступаючи в якості представника по довіреності від імені довірителя відповідача, ОСОБА_10 передав, а позивач прийняв 397 000 тисяч гривень, що на той час було еквівалентно 50 000 доларів США, згідно договору повернути позику позивач зобов`язувався до 07 травня 2011 року. Перед укладанням договору позики ОСОБА_7 висунув додаткову вимогу, згідно якої позивач для забезпечення виконання зобов`язань по виплаті боргу повинен укласти договір дарування земельної ділянки, загальною площею 1,0000 га, що розташована в селі Плюти Української міської ради Обухівського району Київської області з цільовим призначенням для ведення садівництва та належить позивачу на підставі державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії ЯД 715556, виданого 11 квітня 2007 року на підставі договорів купівлі-продажу від 08.04.2006 року та розпорядження Обухівської райдержадміністрації №178 від 15 березня 2007 року. У зв`язку з терміновою необхідністю отримати грошові кошти позивач погодився на дану вимогу відповідача і в той же час 07 травня 2010 року нотаріусом Вовк І.І. було посвідчено договір дарування, з метою забезпечення повернення боргу за договором позики, який був посвідчений, згідно якого позивач, ОСОБА_1 подарував, а відповідач, ОСОБА_10 в особі представника - ОСОБА_7 прийняв в дар спірну земельну ділянку. Також між сторонами було домовлено, що відповідачі не будуть проводити державну реєстрацію відповідного договору дарування земельної ділянки та переоформляти право власності, оскільки він укладається як захід забезпечення виконання зобов`язань за договором позики, відповідачам земельна ділянка не потрібна, а тому після сплати позивачем суми позики, відповідно до ст.ст. 651, 654 ЦК України, за згодою сторін договір буде розірвано. В зв`язку з цим з урахуванням збільшення позовних вимог в ході розгляду справи просить суд, визнати договір дарування вказаної земельної ділянки недійсним, витребувати земельну ділянку з чужого незаконного володіння. Скасувати державну реєстрацію за ОСОБА_8 та зареєструвати право власності на земельну ділянку за позивачем.

30.05.18 року винесено ухвалу, про прийняття справи до провадження та призначення справи до розгляду в підготовчому судовому засіданні.

13.06.2018 року винесено ухвалу, про зупинення провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_10 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_11 , треті особи - приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Вовк Ірина Іванівна, приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Київської області Семенченко Володимир Іванович, про визнання договору дарування недійсним, визнання права власності на земельну ділянку та витребування майна з чужого незаконного володіння до вирішення питання про відвід головуючого судді Кравченка М.В. іншим суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу і визначається в порядку, встановленому ч.1 ст.33 ЦПК України.

19.06.2018 року суддею Обухівського районного суду Київської області Зінченко О.М. винесено ухвалу, про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_3 про відвід судді Кравченко Максима Володимировича від участі в розгляді цивільної справи № 372/4359/15 (2-9407/18) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_10 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_11 , треті особи - приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Вовк Ірина Іванівна, приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Київської області Семенченко Володимир Іванович, про визнання договору дарування недійсним, визнання права власності на земельну ділянку та витребування майна з чужого незаконного володіння.

26.06.2018 року винесено ухвалу, про поновлення провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_10 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_11 , треті особи - приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Вовк Ірина Іванівна, приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Київської області Семенченко Володимир Іванович, про визнання договору дарування недійсним, визнання права власності на земельну ділянку та витребування майна з чужого незаконного володіння. Справу призначено до розгляду в підготовчому судовому засіданні.

03.07.2018 року винесено ухвалу, про витребування доказів у Другої Запорізької державної нотаріальної контори (69096, м. Запоріжжя, вул. Вінтера, 12), державного реєстратора сектору з питань державної реєстрації Обухівської районної державної адміністрації Київської області (08700, Київська обл., м. Обухів, вул. Малишка, 10), відділу в Обухівському районі Головного управління Держгеокадастру у Київській області (08700, Київська обл., м. Обухів, вул. Малишка, 9), Головного управління Держгеокадастру у Київській області (02000, м. Київ, вул. Серпова, 3/14), приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Вовк Ірини Іванівни (69035, м. Запоріжжя, вул. Я. Новіцького, 7), В задоволенні іншої частини вимог клопотань відмовлено. Виключено ОСОБА_10 зі складу відповідачів, учасників цієї цивільної справи. Продовжено строки підготовчого провадження на строк виконання вимог цієї ухвали.

20.07.2018 року винесено ухвалу про витребування доказів у приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Вовк Ірини Іванівни (69035, м.Запоріжжя, вул. Я.Новіцького, 7). В задоволенні іншої частини вимог клопотань представників сторін відмовлено. Замінено відповідача ОСОБА_11 на її правонаступника - ОСОБА_12 , залучивши його до участі в цій цивільній справі в якості відповідача. Продовжено строки підготовчого провадження на строк виконання вимог цієї ухвали.

27.08.2018 року винесено ухвалу про зобов`язання Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області тимчасово вилучити докази для дослідження судом у державного реєстратора сектору з питань державної реєстрації Обухівської районної державної адміністрації Київської області (08700, Київська обл., м. Обухів, вул. Малишка, 10), Відділу в Обухівському районі Головного управління Держгеокадастру у Київській області (08700, Київська обл., м. Обухів, вул. Малишка, 9), Продовжено строки підготовчого провадження на строк виконання вимог цієї ухвали.

18.09.2018 року винесено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті.

09.10.2018 року винесено ухвалу про зупинення провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_12 , треті особи - приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Вовк Ірина Іванівна, приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Київської області Семенченко Володимир Іванович, про визнання договору дарування недійсним, визнання права власності на земельну ділянку та витребування майна з чужого незаконного володіння до вирішення питання про відвід головуючого судді Кравченка М.В. іншим суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу і визначається в порядку, встановленому ч.1 ст.33 ЦПК України.

01.11.2018 року суддею Обухівського районного суду Київської області Зінченко О.М. винесено ухвалу, про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_3 про відвід судді Кравченко Максима Володимировича від участі в розгляді цивільної справи № 372/4359/15 (2-9407/18) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_10 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_11 , треті особи - приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Вовк Ірина Іванівна, приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Київської області Семенченко Володимир Іванович, про визнання договору дарування недійсним, визнання права власності на земельну ділянку та витребування майна з чужого незаконного володіння.

08.11.2018 року винесено ухвалу, про поновлення провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_10 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_11 , треті особи - приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Вовк Ірина Іванівна, приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Київської області Семенченко Володимир Іванович, про визнання договору дарування недійсним, визнання права власності на земельну ділянку та витребування майна з чужого незаконного володіння. Справу призначено до розгляду в підготовчому судовому засіданні.

29.01.2020 року винесено ухвалу про зупинення провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_12 , треті особи - приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Вовк Ірина Іванівна, приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Київської області Семенченко Володимир Іванович, про визнання договору дарування недійсним, визнання права власності на земельну ділянку та витребування майна з чужого незаконного володіння до визначення правонаступників (спадкоємців) померлого відповідача ОСОБА_12 .

27.10.2020 року винесено ухвалу про поновлення провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_12 , треті особи - приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Вовк Ірина Іванівна, приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Київської області Семенченко Володимир Іванович, про визнання договору дарування недійсним, визнання права власності на земельну ділянку та витребування майна з чужого незаконного володіння та призначення справи до розгляду у відкритому судовому засіданні.

18.11.2020 року винесено ухвалу про відмову в задоволенні скарг позивача, представника позивача на дії та рішення державного виконавця, про задоволення клопотання представника позивача про залучення доказів, про залучення до матеріалів справи копії поданого представником позивача письмового доказу, про відмову в задоволенні заяви представника відповідачів про зустрічне забезпечення, про задоволення клопотання представника відповідачів про заміну відповідача, замінено відповідача ОСОБА_12 на його правонаступника - ОСОБА_9 , залучивши її до участі в цій цивільній справі в якості співвідповідача.

17.06.2021 року винесено ухвалу про відмову в задоволенні клопотання представника позивача про призначення експертизи, та відмову в задоволенні клопотання представника відповідачів про закриття провадження.

29.09.2022 року винесено ухвалу про задоволення клопотання представника відповідачки - ОСОБА_4 (логін ІНФОРМАЦІЯ_1 ) про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів (через мережу EasyCon).

03.10.2022 року винесено ухвалу про задоволення клопотання представника відповідачки - ОСОБА_4 (логін ІНФОРМАЦІЯ_1 ) про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів (через мережу EasyCon).

31.10.2022 року винесено ухвалу про задоволення клопотання представника позивача ОСОБА_3 про проведення судового засідання по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , треті особи - приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Вовк Ірина Іванівна, приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Київської області Семенченко Володимир Іванович, про визнання договору дарування недійсним, визнання права власності на земельну ділянку та витребування майна з чужого незаконного володіння, призначеного на 01 листопада 2022 року о 12 годині 00 хвилин здійснювати у дистанційному режимі відеоконференції між Кіровським районним судом м. Дніпропетровська та Обухівським районним судом Київської області.

31.10.2022 року винесено ухвалу про задоволення клопотання представника відповідачки - ОСОБА_4 (логін ІНФОРМАЦІЯ_1 ) про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів (через мережу EasyCon).

08.11.2022 року винесено ухвалу про задоволення клопотання представника відповідачки - ОСОБА_4 (логін ІНФОРМАЦІЯ_1 ) про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів (через мережу EasyCon).

28.11.2022 року винесено ухвалу про задоволення клопотання представника відповідачки - ОСОБА_4 (логін ІНФОРМАЦІЯ_1 ) про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів (через мережу EasyCon).

02.12.2022 року винесено ухвалу про задоволення клопотання представника відповідачки - ОСОБА_4 (логін ІНФОРМАЦІЯ_1 ) про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів (через мережу EasyCon).

Представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги з урахуванням їх уточнень підтримав з підстав викладених у позовній заяві, пояснив, що ОСОБА_10 фактично вів в оману позивача при укладенні оскаржуваних договорів, оскільки позивач беручи в борг кошти в відповідача не мав на меті дарувати йому спірну земельну ділянку, а лише надавав її в виді гарантії повернення боргу. Тому з урахуванням збільшення позовних вимог в ході розгляду справи просить суд, визнати договір дарування вказаної земельної ділянки, витребувати земельну ділянку з чужого незаконного володіння. Скасувати державну реєстрацію за ОСОБА_8 та зареєструвати право власності на земельну ділянку за позивачем.

Представник позивача ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі т просив їх задовольнити, з підстав викладених в позовній заяві. Надав аналогічні пояснення.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги з урахуванням їх збільшення та просить задовольнити, оскільки його фактично ввели в оману. Підписуючи оскаржуваний договір він фактично надав земельну ділянку в заставу за кошти які брав в відповідача в борг. При цьому він уточнив. Що всі справи він мав з ОСОБА_7 , а ОСОБА_10 він ніколи не бачив та угод не укладав.

Представники відповідачів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , в судовому засіданні проти позовних вимог заперечили в повному обсязі та просили відмовити в їх задоволенні, посилаючись на те, що позивачем не надано жодних доказів, що договір дарування був удаваним правочином, а підставами його укладання було те, що відповідач надавав позивачу позику безвідсотково і саме вказана земельна ділянка була платою за користування кредитом. Крім того, позивачем не обґрунтовано на яких підставах спірний договір купівлі-продажу земельної ділянки повинен бути визнаний судом недійсним.

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні пояснив, що в 2009 році він працюючи з позивачем шукали, в кого можна отримати позику, познайомились з ОСОБА_7 надати їм позику під заставу нерухомого майна. По договору купівлі-продажу вони передали квартири його батьку під заставу позики під 5%, потім розрахувався з ним, між ними була домовленість не оформлювати квартиру в БТІ. Позивач розповідав йому, що він також брав позику в розмірі 100 000 доларів США під заставу земельної ділянки, яка розташована в с. Плюти Обухівського району Київської області. Пізніше позивачу стало відомо, що відповідач ОСОБА_7 має намір переоформити земельну ділянку на себе, оскільки йому не сплачувались відсотки, але позивач казав йому, що він всі відсотки сплачує. В нього так ж сама ситуація, як і в позивача тільки відносно квартири,

Відповідачка ОСОБА_9 в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, заяв, клопотань суду не надала.

Третя особа, приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Вовк І.І. в судове засідання не з`явилась, просила розглядати справу у її відсутність, шляхом повного, об`єктивного та всебічного дослідження всіх матеріалів справи.

Третя особа, приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Семенченко В.І. в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявсь належним чином, заяв, клопотань суду не надав.

Заслухавши позивача та його представників, представника відповідача, свідка, всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, перевіривши та дослідивши письмові докази по справі, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що на підставі державного акту серії ЯД 715556, виданого 11 квітня 2007 року на підставі договорів купівлі-продажу від 08.04.2006 року та розпорядження Обухівської райдержадміністрації №178 від 15 березня 2007 року позивачу належала земельна ділянка площею 1,0000 га, яка розташована в с. Плюти Української міської ради Обухівського району Київської області, з цільовим призначенням для ведення садівництва, кадастровий номер земельної ділянки - :04:030:0045. (т.1 а.с. 6).

07 травня 2010 року між ОСОБА_1 (позивальник) та ОСОБА_7 , який на підставі довіреності діяв від імені ОСОБА_10 (позикодавець) було укладено договір позики, засвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Вовк І.І., за реєстровим №4589. Відповідно до даного договору позикодавець передав а позичальник прийняв у власність 397000 грн. зі строком виплати до 07.05.2011 року. Договір позики є безпроцентний. (т.1 а.с.8).

07 травня 2010 року між позивачем та та ОСОБА_7 , який на підставі довіреності діяв від імені ОСОБА_10 було укладено договір дарування земельної ділянки загальною площею 1,0000 га, що розташована в селі Плюти Української міської ради Обухівського району Київської області з цільовим призначенням для ведення садівництва та належить позивачу на підставі державного акту на право приватної власності на земельну ділянку, кадастровий номер :04:030:0045, засвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Вовк І.І., за реєстровим №4590. Нормативно грошова оцінка та вартість в яку сторони оцінили дар становить 17771,57 грн. (т.1 а.с.9).

Відповідно до висновку про експертну грошову оцінку, ринкова вартість земельної ділянки площею 1,0000 га, державний акт серії ЯД № 715556, станом на 20.12.2010 року становить 1596682, 00 грн. (т.1 а.с.10).

19 травня 2013 року між ОСОБА_10 , від імені якого на підставі довіреності діяв ОСОБА_7 та ОСОБА_11 , від імені якої на підставі довіреності діяв громадянин ОСОБА_6 було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки загальною площею 1,0000 га, що розташована в селі Плюти Української міської ради Обухівського району Київської області, засвідчений приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Семенченком В.І., зареєстрований в реєстрі за № 665. ( т.2 а.с.2).

При наданні правової оцінки обставинам справи суд приймає до уваги наступне.

Відповідно до положень частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини третьої статті 2 ЦПК України до основних засад (принципів) цивільного судочинства належать, в тому числі: верховенство права, змагальність сторін, диспозитивність, пропорційність.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 №2 передбачено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Отже, дана норма закону визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Відповідно до частини другої статті 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 2 ст. 373 ЦК України передбачено, що право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону.

Згідно ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до вимог ст. 373 ЦК України право власності на землю (земельну ділянку) набувається та здійснюється відповідно до закону.

Згідно зі ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частини 1, 3, 4, 5 ст. 203 ЦК України визначають, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, а волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, та має вчинятися у формі, встановленій законом.

Відповідно до статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно ч. 1 ст. 627 Цивільного Кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 Цивільного Кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 638 Цивільного Кодексу України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У п. п. 2, 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року № 9 визначено судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК. Підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст. 203 ЦК України, на момент вчинення правочину.

Як вольова дія, правочин являє собою поєднання волі та волевиявлення. Воля сторін полягає в їхній згоді взяти на себе певні обов`язки, вона повинна бути взаємною, двосторонньою і спрямованою на досягнення певної мети.

Відповідно до ч. 1 ст. 717 ЦК України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Рішенням Ленінського районного суду Запорізької області від 08 грудня 2011 року встановлено, що позивач ОСОБА_1 з метою часткового забезпечення договору позики, подарував відповідачу, ОСОБА_10 земельну ділянку площею 1,0000 га, розташовану за адресою: Київська обл., Обухівський р-н, Українська міська рада, с. Плюти, підписавши вказаний договір дарування в день отримання позики. Дане рішення є чинним та набуло законної сили. (т.2 а.с. 118,119).

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Відповідно до п. 25 постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" від 6 листопада 2009 року, за удаваним правочином (стаття 235 ЦК) сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 ЦК має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Воля сторін в удаваному правочині спрямована на настання інших цивільно-правових наслідків, ніж ті, що передбачені правочином.

Відповідно до ч.1 ст.574 ЦК України застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Відповідно до ч.2 ст.328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Отже, на момент укладення договору дарування земельної ділянки площею 1,0000 га, яка розташована в с. Плюти Української міської ради Обухівського району Київської області у позивача волевиявлення не відповідало внутрішній волі, оскільки фактично він мав намір не подарувати зазначене нерухоме майно, а передати його у забезпечення повернення отриманої позики, а відповідач не мав наміру отримати дане майно у власність, а мав намір забезпечити за рахунок даного майна свої вимоги щодо повернення наданої позики.

Таким чином, доводи позову про те, що належна позивачу на праві власності земельна була відчужена усупереч його дійсній волі знайшли об`єктивне підтвердження під час судового розгляду.

Суд приходить до висновку, що між сторонами не було досягнуто згоди щодо істотних умов договору дарування, дійсне волевиявлення позивача як дарувальника не було викликано його наміром безоплатно відчужити спірну земельну ділянку іншій стороні договору, а обумовлено іншим правовим змістом волевиявлення, договір вчинено внаслідок обману з боку набувача за договором та його сина - іншого відповідача ОСОБА_7 , під впливом вимоги останнього про оформлення саме такого виду правочину для настання правових наслідків, відмінних від правовідносин дарування, а саме для надання грошової позики, тобто доводи позовної заяви знайшли повне підтвердження під час судового розгляду.

Твердження представника відповідача, що договір дарування був укладений з метою винагороди за надання безвідсоткового кредиту не підтверджені будь-якими доказами та спростовуються ринковою вартістю земельної ділянки.

Заперечення представників відповідачів, їх доводи про домовленість між сторонами про укладення саме договору дарування належними і допустими доказами не підтверджені, ґрунтуються на твердженнях їх довірителів, однак суд їх вважає непереконливими і необґрунтованими. На противагу цьому протилежні доводи позову підтвердились в суді показами свідків, сукупністю наявних у справі письмових доказів.

Під час нового судового розгляду судом виконано вимоги ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 червня 2017 року у цій же справі шляхом додактвого з`ясування визначених судом касаційної інстанції обставин, допиту додаткових осіб, витребування доказів та ретельного дослідження сукупності зібраних у справі доказів.

Так, зокрема суд з`ясував правову природу укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_7 , який діяв від імені ОСОБА_10 , оспорюваного в межах цієї справи договору, та погоджується із доводами позову, що дійсний зміст правовідносин сторін оспорюваного правочину не відповідає правовій природі, притаманній договорам дарування, але вважає недоцільним більш конкретизовано класифікувати його як правочин іншого виду, оскільки в межах цієї справи позовних вимог про визнання його удаваним не заявлялось, а розгляд цивільних справ здійснює на засадах диспозитивності цивільного судочинства.

Суд переконався, що оспорюваний правочин не може вважатись договором дарування, оскільки об`єктивних обставин, які б на це вказували з достатнім ступенем переконливості, судом не встановлено.

Шляхом допиту позивача та свідків суд з`ясував, що позивач не мав наміру безоплатно передавати майно у власність відповідача, але мав намір передати її лише у володіння на час користування позикою, тобто не мав наміру укладати договір дарування.

Також суд з`ясував, що відповідачі зазначивши в договорі дарування вартість дару - земельної ділянки, яка є значно меншою її ринкової вартості, ввели позивача в оману щодо вартості земельної ділянки, оскільки за показами свідків і наявними у справі доказами саме за ініціативою відповідачів у договору було визначено занищену вартість спірної земельної ділянки, що позивачу було вмотивовано необхідністю економії коштів на оформлення угоди.

В межах нового розгляду справи суд з`ясував коло спадкоємців померлого відповідача та залучив їх до участі у справі у якості його правонаступників.

Таким чином, при новому розгляді справи з`ясовані і встановлені всі істотні для вирішення спору обставини, виконані всі вимоги процесуального законодавства, за результатми правової оцінки поданих сторонами та зібраних додатково в межах нового судового розгляду доказів суд погоджується із висновками суду касаційної інстанції щодо норм права, які підлягають застосуванню у спірних правовідносинах та вважає достатніми правові і фактичні підстави для задоволення позовних вимог щодо визнання оспорюваного правочину недійсним.

Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Аналізуючи зібрані по справі докази, суд вважає, що в матеріалах справи є належні, допустимі та переконливі докази, які вказують на те, що позивач не мав наміру відчужувати належну йому земельну ділянку, дії останнього не відповідали його волі, тому суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що належне йому на праві власності майно вибуло поза його волею, а відтак спірна земельна ділянка підлягає витребуванню на користь позивача відповідно до статті 388 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно:

1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння;

2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння;

3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Зважаючи на те, що вимога позивача про визнання недійсним договору дарування спірної земельної ділянки задоволена, то визнаючи недійсним договір дарування земельної ділянки від 07 травня 2010 року, суд, вважає за необхідне задовольнити вимоги позивача про витребування з чужого незаконного володіння ОСОБА_8 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) земельну ділянку площею 1,0000 га, що розташована в селі Плюти Української міської ради Обухівського району Київської області, кадастровий номер :04:030:0045.

Відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.

За змістом цієї правової норми виконанню підлягають виключно судові рішення: 1) про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 2) про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 3) про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Аналогічні правові висновки наведені у постановах Верховного Суду від 03.09.2020 у справі № 914/1201/19, від 23.06.2020 у справах № 906/516/19, № 905/633/19, № 922/2589/19, від 30.06.2020 у справі № 922/3130/19, від 14.07.2020 у справі № 910/8387/19, від 20.08.2020 у справі № 916/2464/19.

Згідно ч. 1 ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Суд вважає можливим захистити право власності позивача шляхом скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно приватної власності ОСОБА_8 на земельну ділянку площею 1,0000 га, що розташована в селі Плюти Української міської ради Обухівського Київської області, кадастровий номер :04:030:0045, здійснену 17 жовтня 2015 приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Вовк Іриною Іванівною (номер запису 11637972 від 17.10.2015 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно), таким чином обраний позивачем спосіб захисту його інтересів частково ґрунтується на законі, а тому в задоволенні позовних вимог частині вимоги зареєструвати право власності на земельну ділянку, слід відмовити.

Згідно ч.1 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, розглянувши справу в межах визначених предмету спору та підстав для задоволення позову, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову, знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, а відповідачі належних і допустимих доказів на підтвердження своїх заперечень не представили, доводи позову підставно не спростували, тому позов підлягає задоволенню частково в межах доведених позовних вимог.

Судові витрати відповідно до ст. 141 ЦПК України слід покласти на відповідачів повністю у рівних частинах.

Керуючись ст.ст. 4, 10, 12, 13, 19, 76, 81, 89, 109, 193, 259, 263-265, 268, 273, 282, 365 Цивільного процесуального кодексу України, ст.ст. 202, 203, 215, 216, 230, 232, 234, 236, 238, 251-253, 258, 261, 264, 267, 321, 330, 388, 392, 396, 717 Цивільного кодексу України, ст. 133 Земельного кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати недійсним договір дарування земельної ділянки площею 1,0000 га, що розташована в селі Плюти Української міської ради Обухівського району Київської області, укладений 07 травня 2010 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_10 , посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Вовк Іриною Іванівною, зареєстрований в реєстрі за №4590.

Витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_8 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) земельну ділянку площею 1,0000 га, що розташована в селі Плюти Української міської ради Обухівського району Київської області, кадастровий номер :04:030:0045.

Скасувати державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно приватної власності ОСОБА_8 на земельну ділянку площею 1,0000 га, що розташована в селі Плюти Української міської ради Обухівського Київської області, кадастровий номер :04:030:0045, здійснену 17 жовтня 2015 приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Вовк Іриною Іванівною (номер запису 11637972 від 17.10.2015 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно).

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Скасувати вжиті в межах розгляду цієї справи ухвалами Обухівського районного суду Київської області від 16 листопада 2015 року та від 20 квітня 2016 року заходи забезпечення позову у вигляді накладення арешту на земельну ділянку площею 1,0000 га, що розташована в селі Плюти Української міської ради Обухівського Київської області, кадастровий номер :04:030:0045 по вступу рішення в законну силу.

Стягнути з ОСОБА_7 (місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 ), ОСОБА_8 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), ОСОБА_9 (місце проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП суду не відомий) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати у розмірі по 5 647 гривень 70 копійок з кожного.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через Обухівський районний суд Київської області шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.В.Кравченко