Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/4257/22
Провадження № 2/711/2012/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2022 року Придніпровський районний суд м. Черкаси у складі:

головуючого судді Скляренко В.М.

при секретарі Копаєвій Є.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Придніпровська товарна біржа про визнання договору дійсним, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Придніпровська товарна біржа про визнання договору дійсним.

В обґрунтування позову вказує, що 08.04.1998 року між нею ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений Договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме квартири АДРЕСА_1 .

У відповідності до п. 1 вказаного Договору об`єктом купівлі-продажу згідно Договору була квартира АДРЕСА_1 . Зазначена квартира складається з двох кімнат, загальною площею 46,8 кв.м., в тому числі житлова площа 35,2 кв.м.

Відповідно до п. 2 Договору квартира належала ОСОБА_2 на підставі Договору купівлі-продажу квартири, посвідченого державним нотаріусом Першої державної нотаріальної контори 15.05.1995 року за № 33006. Квартира зареєстрована в Черкаському об`єднаному бюро технічної інвентаризації за №80-903.

Відповідно до п. 4 Договору квартира оцінюється за згодою сторін і продається за 6 720 грн.

Визначену Договором суму ОСОБА_2 отримала від неї (позивачки) повністю до підписання цього договору.

Відповідно до п. 5 Договору вона (позивачка) набула право власності на квартиру з дня реєстрації вказаного договору на Черкаській філії Придніпровської товарної біржі.

Крім того, право власності на квартиру АДРЕСА_1 було зареєстроване і в КП «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації», що підтверджується відміткою на зворотній стороні договору.

На час укладення Договору їй (позивачці) не було відомо, що правочин підлягає нотаріальному посвідченню, оскільки на той час був чинним Закон України «Про товарну біржу», відповідно до якого, зокрема ст. 15, правочини зареєстровані на біржі, подальшому нотаріальному посвідченню не підлягають.

Також зазначає, що на даний час вона (позивачка) має бажання провести відчуження належної їй на праві власності квартири, однак приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Даниловою О.В. їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії з підстав того, що вказаний договір купівлі-продажу, не може бути прийнятий в якості правовстановлюючого документа, оскільки сторонами договору не додержано вимог ст. 227 ЦК України (в редакції, яка діяла в момент укладання договору) в частині його нотаріального посвідчення.

Таким чином, вона (позивачка) на даний час не може розпорядитися належною їй квартирою у зв`язку із недотриманням форми правочину, а саме відсутністю нотаріального посвідчення договору.

Вважає, що умови Договору сторонами було повністю виконано, нею було сплачено вартість проданого майна, а відповідачкою ОСОБА_2 була звільнена квартира, були передані ключі та документи. Ні заперечень, ні зауважень ніхто зі сторін Договору з дня його укладення і до цього часу не заявляв.

Тому просить визнати дійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений 08.04.1998 року між ОСОБА_1 , з однієї сторони, та ОСОБА_2 , з іншої сторони, зареєстрований на Черкаській філії Придніпровської товарної біржі 08.04.1998 року за номером 162/НД.

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 09.09.2022 року відкрито провадження у справі та визначено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідачу наданий строк для надання відзиву на позовну заяву.

В судове засідання позивачка ОСОБА_1 та її представник адвокат Хомік С.Г. не з`явилися, хоча про день та час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. 11.11.2022 року адвокатом Хоміком С.Г. до суду була подана заява про розгляд справи без його участі та участі позивачки, в якій останній одночасно вказує, що позовні вимоги ОСОБА_1 він підтримує та просить задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, однак 11.11.2022 року подала до суду відзив на позовну заяву, в якому вказує, що вона повністю визнає позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання договору дійсним та повідомляє, що вона (відповідачка) дійсно в 1998 році продала квартиру АДРЕСА_1 позивачці ОСОБА_1 . Також, у зазначеному відзиві на позовну заяву відповідачка ОСОБА_2 просить розглянути справу без її участі, оскільки вона за станом здоров`я не має можливості з`явитися до суду.

Представник третьої особи Придніпровської товарної біржі в судове засідання не з`явився, не повідомивши суд про причини неявки, хоча про день та час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку про задоволення позову, виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

Частиною другою статті 95 ЦПК України передбачено, що письмові докази подаються в оригіналі або належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

В судовому засіданні встановлено, що 08.04.1998 між ОСОБА_2 (Продавець) та ОСОБА_1 (Покупець) був укладений Договір купівлі-продажу нерухомого майна, відповідно до умов якого Продавець ОСОБА_2 продала, а Покупець ОСОБА_1 купила квартиру АДРЕСА_1 . Зазначена квартира складається з двох кімнат, загальною площею 46,8 кв.м., в тому числі житлова площа 35,2 кв.м.

Відповідно до п. 3 Договору купівлі-продажу, квартира належала ОСОБА_2 на підставі Договору купівлі-продажу квартири, посвідченого старшим державним нотаріусом Першої Черкаської державної нотаріальної контори Романій Н.В. від 15.05.1995 року за № 33006 та зареєстрованого в Черкаському об`єднаному бюро технічної інвентаризації за №80-903.

Згідно Договору інвентаризаційна оцінка квартири складала 6 711 грн. (п. 3 Договору купівлі-продажу).

Як вбачається з Договору купівлі-продажу вказана квартира була продана за 6 720 грн. Визначену Договором суму Продавець ОСОБА_2 отримала від Покупця повністю до підписання цього договору, що підтверджується відповідним підписом ОСОБА_2 на другій сторінці договору (п. 4 Договору купівлі-продажу).

Згідно до п. 5 Договору Покупець ОСОБА_1 набуває право власності на вказану квартиру з дня реєстрації вказаного договору на Черкаській філії Придніпровської товарної біржі.

Як вбачається з Договору купівлі-продажу, він зареєстрований на Черкаській філії Придніпровської товарної біржі відповідно 08.04.1998 року за реєстраційним номером 162/НД (а.с. 5).

Крім того, право власності на квартиру АДРЕСА_1 було зареєстроване і в КП «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації», що підтверджується відміткою на зворотній стороні договору (а.с. 5). Вказане також підтверджується довідкою КП «ЧООБТІ» від 19.08.2022 року з якої вбачається, що право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстроване за ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу, зареєстрованого в Черкаській філії Придніпровської товарної біржі 08.04.1998 року №162/НД (а.с. 6).

Також в судовому засіданні встановлено, що позивачка ОСОБА_1 зверталася до приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу Данилової О.В. з метою посвідчення договору дарування належної їй на праві приватної власності квартири АДРЕСА_1 . Однак нотаріусом було надано останній письмове роз`яснення про неможливість вчинення такої нотаріальної дії з підстав того, що договір купівлі-продажу від 08.04.1998 року не може бути прийнятий в якості правовстановлюючого документа, оскільки сторонами договору не додержано вимог ст. 227 ЦК України (в редакції, яка діяла в момент укладання договору) в частині його нотаріального посвідчення.

На даний час позивачка не може розпорядитися належною їй на праві власності квартирою, у зв`язку із недотриманням форми правочину, а саме відсутністю нотаріального посвідчення договору.

Оскільки Договір купівлі-продажу між сторонами був укладений 08.04.1998 року, тобто до набрання чинності ЦК України від 01.01.2004 року, до даних правовідносин слід застосовувати положення ЦК УРСР 1963 року.

Відповідно до статті 224 ЦК Української РСР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно та сплатити за нього певну грошову суму.

Набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти.

Відповідно до статті 4 ЦК Української РСР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) цивільні права і обов`язки виникають з підстав, передбачених законодавством, в тому числі і з угод.

Згідно зі статтею 41 ЦК Української РСР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) угодами визнаються дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов`язків.

За загальним правилом, визначеним у статтях 47, 227 ЦК Української РСР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), договори купівлі-продажу жилого будинку (його частини) підлягали нотаріальному посвідченню.

Згідно із частиною першою статті 128 ЦК Української РСР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором.

Відповідно до статті 224 ЦК Української РСР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» від 10.12.1991 року (що застосовувався до даних правовідносин на момент укладення Договору) угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі.

Згідно з приписами ст. 48 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 14.06.1994 року № 18/5, зареєстрованої 07.07.1994 року за № 152/361, яка діяла на час спірних правовідносин, правовстановлюючим документом на будинок міг бути договір купівлі-продажу зареєстрований на біржі.

Отже, законодавець на час виникнення спірних правовідносин не вимагав нотаріального посвідчення договору відчуження нерухомості у разі укладання такого договору на товарній біржі.

Частиною другою статті 47 ЦК Української РСР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено що, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.

Як зазначено у постанові Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» - при розгляді справ про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, суди повинні з`ясувати, чи підлягає правочин обов`язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину.

Судом встановлено, що при вчиненні даного правочину всі дії сторін були спрямовані на встановлення цивільних прав та обов`язків, обидві сторони мали необхідний обсяг цивільні дієздатності, мали вільне волевиявлення, що відповідало внутрішній волі на досягнення наслідків, а саме купівлі-продажу квартири, правочин був реальним і вчинений у формі, дозволенній чинним законодавством України в 1997 році.

Відповідно до діючого на даний час законодавства, саме ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним.

Статтею 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно зі ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особо, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

У свою чергу ч. 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Аналізуючи зміст наведених вище норм цивільного законодавства, виходячи із основних принципів цивільного процесу, зокрема змагальності і диспозитивності, враховуючи що на час укладання договору купівлі-продажу мала місце суперечність законодавства, та приймаючи до уваги той факт, що відсутні підстави нікчемності правочину, права та інтереси сторін укладений правочин не порушував, що сторони вищевказаного договору домовились щодо всіх важливих його умов і відбулось повне виконання договору, а також відсутність на даний час у сторін правочину можливості нотаріального посвідчення даного договору, а тому, суд вважає за можливе визнати дійсним Договір купівлі-продажу від 08.04.1998 року за реєстраційним №162/НД, у зв`язку з чим позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 12, 13, 259, 263-265, 268 ЦПК України, ст.ст. 16, 321, 392, 638 ЦК України, ст.ст. 4, 41, 47, 128, 224, 227 ЦК Української РСР, Законом України «Про товарну біржу» від 10.12.1991 року № 1956-ХІІ, суд, -

в и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Придніпровська товарна біржа про визнання договору задовольнити.

Визнати дійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений 08.04.1998 року між ОСОБА_1 , з однієї сторони, до ОСОБА_2 , з іншої сторони, зареєстрований на Придніпровській товарній біржі (Черкаська філія) за №162/НД.

Рішення суду може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складений 15.11.2022 року.

Головуючий В.М.Скляренко