Справа № 450/5297/21 Головуючий у 1 інстанції: Мельничук І.І.
Провадження № 22-ц/811/2244/22 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
22-ц/811/2323/22
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2022 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Мікуш Ю.Р.

Суддів:Приколоти Т.І.,Савуляка Р.В.

Секретар: Салата Я.І.

З участю: представника приватного нотаріуса Львівського районного нотаріального округу Моісєєвої О.Я.-адвоката Оприска М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу № 450/5297/21заапеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 26 травня 2022 року та апеляційною скаргою представника приватного нотаріуса Львівського районного нотаріального округу ОСОБА_2 адвоката Оприска Миколи Васильовича на ухвалу Пустомитівського районного суду Львівської області від 15 липня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного нотаріуса Львівського районного нотаріального округу Моісєєвої О.Я., третя особа: Західне міжрегіональне управління МЮ України про визнання незаконною постанови приватного нотаріуса.

в с т а н о в и в :

7 грудня 2021 року ОСОБА_1 звернулася з позовом про визнання постанови приватного нотаріуса Моісєєвої О.Я. від 29.09.2021 року про відмову їй у видачі свідоцтва на право на спадщину незаконною.

В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її рідний брат ОСОБА_3 , який проживав в АДРЕСА_1 . Після його смерті відкрилася спадщина у складі 1/2 ч. земельної ділянки та 1/2 ч. будинку, які брат фактично успадкував після смерті матері ОСОБА_4 , але не встиг оформити спадкові права. Діти спадкодавця ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на момент смерті батька постійно із спадкодавцем не проживали, оскільки тривалий час живуть в Іспанії та особисто заяв про прийняття спадщини не подавали. Вона, будучи на час смерті брата за межами України, в Грецькій Республіці, звернулася до консульської установи 23.09.2020 року із заявою про прийняття спадщини, яка 01.10.2020 року надійшла до приватного нотаріуса Моісєєвої О.Я. 23.09.2021 року вона звернулася до приватного нотаріуса щодо видачі свідоцтва на право на спадщину за законом, однак постановою від 29.09.2021 року їй було відмовлено. На думку нотаріуса доказом своєчасного прийняття спадщини донькою спадкодавця ОСОБА_5 є її постійне місце реєстрації з померлим. Однак державна реєстрація дочки у спірному житловому будинку не є беззаперечним доказом її постійного проживання на момент смерті батька за адресою реєстрації. Твердження нотаріуса про те, що у даній спадковій справі спадщину прийняла дочка померлого ОСОБА_5 є лише її припущеннями, які не підтверджені жодними доказами.

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 26 травня 2022 року в позові відмовлено.

31.05.2022 року на адресу суду надійшла заява представника Приватного нотаріуса Львівського районного нотаріального округу Моісєєвої Ольги Ярославівни Вовк Ольги Степанівни про розподіл судових витрат у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного нотаріуса Львівського районного нотаріального округу Моісеєвої О.Я., третя особа: Західне міжрегіональне управління МЮ України про визнання незаконною постанови приватного нотаріуса, в якій адвокат просить суд здійснити розподіл судових витрат стягнувши з позивача на користь відповідача витрати на правничу допомогу в розмірі 20000,00 грн.

Ухвалою Пустомитівського районного суду Львівської області від 15 липня 2022 року в прийнятті додаткового рішення за заявою представника відповідача Приватного нотаріуса Львівського районного нотаріального округу Моісєєвої Ольги Ярославівни Вовк Ольги Степанівни відмовлено.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_1 , а ухвалу суду представник відповідача адвокат Оприско М.В.

В апеляційній скарзі на рішення суду ОСОБА_1 зазначає, що рішення суду є незаконне та необґрунтоване, постановлене з порушенням норм матеріального і процесуального права. Вважає, що державна реєстрація спадкоємця ОСОБА_5 у житловому будинку сама по собі не є беззаперечним доказом її постійного проживання з батьком на час відкриття спадщини,та не є доказом того, що спадщина була своєчасно нею прийнята. Вказує, що діти спадкодавця ОСОБА_3 із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса не зверталися, питання встановлення додаткового строку на прийняття спадщини вони не заявляли. Враховуючи вищенаведене просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким позов задоволити.

Ухвалу суду оскаржив представник приватного нотаріуса Львівського районного нотаріального округу ОСОБА_7 адвокат Оприско Микола Васильович.

В апеляційній скарзі зазначає, що ухвала суду є незаконною та необґрунтовано. Вказує, що в межах розгляду даної справи відповідачем понесені судові витрати. Згідно ордеру на надання правової допомоги відповідачу адвокатом Вовк О.С. були надані правничі послуги та виставлено рахунок за надані послуги в сумі 20000 грн. Відповідач оплатила вище зазначену суму двома квитанціями,копія яких є в матеріалах справи. Просить скасувати ухвалу суду та постановити нове судове рішення,яким стягнути витрати на правничу допомогу.

У відповідності до ст.360 ЦПК України представником відповідача- адвокатом Оприско М.В. подано відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 .

У відзивів зазначає, що рішення суду є законне. Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що постанову від 29.09.2021 року приватний нотаріус Моісєєва О.Я. винесла із повним дотриманням положень чинного законодавства та не порушила при цьому жодних норм чинного законодавства. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення,а рішення суду залишити без змін.

Позивач в судове засідання не з`явилась, хоч належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, що стверджується довідкою про доставку SMS-повідомлення (а.с.146).

Відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача-адвоката Оприска М.В. на заперечення доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 та на підтримання доводів апеляційної скарги в інтересах відповідача приватного нотаріуса Моісєєвої О.Я., перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваних судових рішень, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення , а рішення суду залишити без змін. Апеляційну скаргу адвоката Оприска М.В. задовольнити, а ухвалу суду скасувати.

Згідно статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Судом встановлено такі обставини.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_3 .

23.09.2020 року ОСОБА_1 , яка є рідною сестрою ОСОБА_3 звернулася до консульської установи України в Грецькій республіці із заявою про прийняття спадщини після смерті брата ОСОБА_3 (а.с6)

Згідно поданої заяви приватним нотаріусом Львівського районного нотаріального округу Львівської області Моісєєвою О.Я. заведена спадкова справа №95/2020.

23.09.2021 року ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса Моісєєвої О.Я. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину(а.с.7).

Постановою приватного нотаріуса Моісєєвої О.Я. від 29.09.2021 року відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на належне ОСОБА_3 майно у зв`язку з тим , що вона є спадкоємцем другої черги та існує спадкоємець першої черги, який спадщину прийняв, але ще не звернувся за оформленням своїх спадкових прав(а.с.8).

Вирішуючи даний спір , суд першої інстанції виходив з того, що при винесенні постанови про відмову у видачі ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_8 , приватний нотаріус Моісєєва О.Я. діяла у відповідності до вимог законодавства, відтак відсутні підстави для задоволення позову.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Частиною 2 ст.1 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах (державні нотаріуси) або займаються приватною нотаріальною діяльністю (приватні нотаріуси).

Відповідно до положень пункту 1 частини 1 статті 49 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо вчинення такої дії суперечить законодавству України.

Згідно зі статтею 50 цього Закону нотаріальна дія або відмова у її вчиненні оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії.

У пп.4.14 пункту 4 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5 , зареєстровано в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012р. за №282/20595(далі Порядок), при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти.

Приватний нотаріус Моісєєва О.Я. встановила, що у померлого ОСОБА_6 наявні двоє дітей, які є спадкоємцями першої черги за законом: ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . При цьому, ОСОБА_5 є зареєстрованою за однією адресою зі спадкодавцем: АДРЕСА_1 . Заяви про відмову від прийняття спадщини у встановлений законом шестимісячний строк ОСОБА_5 нотаріусу не подала.

Відповідно до ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 ЦК України.

Згідно зі ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері(ст.1262 ЦК України).

ОСОБА_5 є спадкоємцем першої черги спадкування за законом в силу вимог ст. 1261 ЦК України, а позивач ОСОБА_1 спадкоємцем 2 черги відповідно до ст. 1262 ЦК України.

Відповідно до ч. 3,5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання.

З метою забезпечення умов для стабільності цивільних відносин та виконання фізичними особами обов`язків щодо інших суб`єктів права, встановлена їхня реєстрація за місцем проживання.

Слід зазначити, що реєстрація місця проживання особи тісно пов`язана з її правами на володіння та користування житлом.

Згідно з підпунктом 4.12 пункту 4 глави 10 розділу ІІ Порядку свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів. У даному Порядку зазначається, що спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу, він не заявив про відмову від неї. (п.3.21.).

Приписами п. 3.22. Порядку передбачено, що у разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем може бути: довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем.

Відповідно до положень ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування(ч.2 ст.78 ЦПК).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи(ст.79 ЦПК).

Згідно з ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Приписами ст.81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини,на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Звертаючись з даним позовом, позивачкою не надано доказів скасування реєстрації місця проживання спадкоємця першої черги ОСОБА_5 за місцем проживання спадкодавця ОСОБА_3 , як і не було представлено таких відповідачу на час вчинення нотаріальної дії.

Наведене свідчить, про те, що відмовляючи у видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус діяла в межах чинного законодавства, а тому підстав для задоволення позову у суду першої інстанції не було.

Доводи апеляційної скарги , як і вимоги позовної заяви грунтуються на тому, що дочка спадкодавця тривалий період та на час смерті спадкодавця перебувала за кордоном, що стверджується довідкою Ставчанської сільської ради №485 від 11.09.2019 року та заявою мешканців с.Ставчани, однак такі докази правильно не взяті до уваги судом першої інстанції, оскільки є недостовірними та недостатніми.

Довідка Ставчанської сільської ради №485 від 11.09.2019 року не містить інформації щодо предмету доказування у даній справі, а заява мешканців села не є тим засобом доказування, який необхідний у даній справі.

Доказами, які би підтверджували не проживання спадкоємця першої черги разом з спадкодавцем на час його смерті є довідка Державної міграційної служби України про відсутність реєстрації місця проживання спадкоємця за адресом спадкодавця та/або рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, рішення суду про усунення спадкоємця першої черги від права на спадщину .

Посилання позивача на постанову Верховного Суду у справі 937/10434/19 від 19 травня 2021 року є безпідставним, оскільки обставини зазначеної справи є відмінними від обставин даної справи. У справі, що розглядалася Верховним Судом було рішення суду про визнання спадкоємця таким, що втратив право на користування житловим приміщенням. Аналогічні обставини були у справі №471/601/17 від 27.02.2019 року.

З врахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає, що розглядаючи спір, суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 правильності висновків суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Щодо апеляційної скарги представника відповідача на ухвалу про відмову в задоволені заяви про ухвалення додаткового рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що така підлягає задоволенню, а ухвала скасуванню з наступних підстав.

Відмовляючи в прийнятті додаткового рішення у справі, суд першої інстанції виходив з того, що з наданої копії Договору про надання правової допомоги №1-3101/22-ц від 31.01.2022 року встановлено, що такий був укладений з метою надання правової допомоги відповідачу ОСОБА_2 , щодо двох окремих судових справ за позовом ОСОБА_1 про визнання незаконної постанови, та за позовом ОСОБА_9 про зобов`язання прийняти рішення. Проте, погодитися з такими висновками суду не можна .

Відповідно до ч.1,3 ст.133 судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: п.1) на професійну правничу допомогу.

За змістом ч.1 ст.137 ЦПК витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За ч.3 п.8 ст.141 ЦПК розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву

Судом встановлено, що правову допомогу відповідачу ОСОБА_2 у суді першої інстанції надавала адвокат Вовк О.С. на підставі Ордеру № 1124600 від 01.02.2022 р (а.с.26),Договору про надання правової допомоги від 31.01.2022 р., рахунку №001/1-3101/22-ц від 27.05.2022 на оплату послуг(а.с.97-99).

Згідно із ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначаються Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Частинами першою та другою статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Адвокатський гонорар (ціна договору про надання правової допомоги) зазначається сторонами як одна із умов договору при його укладенні. Вказане передбачено як приписами цивільного права, так і Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

З матеріалів справи, встановлено, що адвокат Вовк О.С. надавала правову допомогу відповідачу шляхом вчинення процесуальних дій та складення процесуальних документів, а зокрема, знайомилась з матеріалами справи (а.с.25) склала відзив на позов (а.с.47-49), брала участь в судових засіданнях 27.04.2022 та 26.05.2022, склала заяву про розподіл судових витрат.

З рахунку №001/1-3101/22-ц від 27.05.2022 встановлено, що сума витрат склала 20000 грн. та сплачена двома частинами 20.05.22 р. та 26.05.2022 р., що стверджується копією квитанцій(а.с.100).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для ухвалення додаткового рішення.

Згідно п.п.3,4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції при постановленні ухвали про відмову у прийнятті додаткового рішення порушені норми матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, тому колегія суддів скасовує ухвалу суду та задовольняє заяву.

Керуючись ст.ст.374 ч.1 п.1,2,375,376 ч.1 п.3,4,383, 384,389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 26 травня 2022 року залишити без змін.

Апеляційну скаргу представника приватного нотаріуса Львівського районного нотаріального округу ОСОБА_7 адвоката Оприска Миколи Васильовича задовольнити.

Ухвалу Пустомитівського районного суду Львівської області від 15 липня 2022 року скасувати.

Заяву представника приватного нотаріуса Львівського районного нотаріального округу Моісєєвої О.Я. - адвоката Оприска Миколи Васильовича задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Моісєєвої Ольги Ярославівни( РНОКПП НОМЕР_2 ) 20000,00 грн.(двадцять тисяч грн..) судових витрат.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку, визначеному ст. ст. 389-391 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 01 грудня 2022 року.

Головуючий Ю.Р.Мікуш

Судді: Т.І.Приколота

Р.В.Савуляк