Справа № 161/6099/22
Провадження № 2/161/2706/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 грудня 2022 року Луцький міськрайонний суд Волинської області у складі:

головуючого судді Олексюка А.В.,

при секретарі Вольській А.А.,

за участю - позивача ОСОБА_1 ,

предстаника позивача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна" про стягнення страхового відшкодування, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась в суд з позовом до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна" про стягнення страхового відшкодування.

Обґрунтувала позов тим, що 23 грудня 2021 року близько 09 годин 20 хвилин на проспекті Молоді біля житлового будинку № 9 у місті Луцьку трапилася дорожньо-транспортна пригода. Винуватцем ДТП є водій автомобіля «Volkswagen Golf» ОСОБА_3 , якого було притягнуто до адміністративної відповідальності. Це підтверджується постановою Луцького міськрайонного суду від 09.02.2022р (справа 161/36/22). Цивільна відповідальність власника автомобіля «Volkswagen Golf» була застрахована в Приватному акціонерному товаристві Страховій компанії ПЗУ Україна.

Після ДТП позивачем було повідомлено Приватне акціонерне товариство „Страхова компанія „ПЗУ Україна про настання страхового випадку. Страховик визначив розмір страхового відшкодування лише по фотографіям пошкодженого автомобіля. Після чого мене повідомили, що розмір страхового відшкодування буде становити 21 242,92 грн. 25.01.2022р. представником ПрАТ СК ПЗУ Україна було оформлено страховий акт № 14219/1. та було видано розпорядження № 14219/1/1 про виплату страхового відшкодування.

Позивач, не погоджуючись з сумою відшкодування, звернулась до незалежного експерта. Згідно висновку судового експерта № 0005 від 12.04.2022р, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Renault Sandero (реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 ), внаслідок його пошкодження 23.12.2021р в цінах, на момент ДТП 23.12.2021р., становить 34 085, 80 грн.

Позивач вважає, що відмова зі сторони страховика у виплаті страхового відшкодування є прямим порушенням її прав як споживача страхових послуг, а тому просить стягнути з ПрАТ СК ПЗУ Україна 34 085, 80грн страхового відшкодування, а також судові витрати по справі.

Ухвалою суду від 23.05.2022 позовну заяву прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

22.06.2022 до суду надійшов відзив представника ПрАТ СК ПЗУ Україна на позовну заяву, відповідно до змісту якого останній просив відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Заперечення обгрунтовані тим, що згідно з даними що містяться у звіті №14219 вартість відновлювального ремонту КТЗ з урахуванням зносу складає 26 462, 51 грн з ПДП. На підставі оцінки ПрАТ СК ПЗУ Україна правомірно розрахував та виплатив суму страхового відшкодування потерпілій в розмірі 21 242, 92 грн, за мінусом суми податку на додану вартість 2 619,59 грн та франшизи 2 600 грн, а вимоги позивача про стягнення страхового відшкодування зазначені у більшому розмірі ніж розмір прямого збитку. Заперечують щодо стягнення судових витрат по справі.

08.07.2022 на адресу суду надійшла відповідь на відзив, де позивач визнає перерахування їй суми страхового відшкодування в розмірі 21 242, 92 грн, тому просить зменшити позовні вимоги на дану суму.

18.07.2022 від представника відповідача надійшло заперечення на відповідь на відзив, де зазначено, що незгода позивача із висновком, викладеним у Звіті №14219 не є підставою стверджувати, що сума страхового відшкодування була занижена страховою компанією.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду від 05.08.2022 у справі було призначено судову автомобільно-товарознавчу експертизу.

15.11.2022 на адресу суду надійшов висновок експерта №24027/22-54 від 08.11.2022 за результатами проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи у цивільній справі.

Позивач ОСОБА_1 та представник позивача, адвокат Федош С.М. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили задовольнити у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи.

Заслухавши пояснення учасників судового засідання, дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

За вимогами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Таким чином, належними вважатимуться докази, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення сторін або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вони мають належати до складу підстав позову або підстав заперечень проти нього і характеризуватися значущістю для визначення спірних правовідносин та зумовленістю цих фактів нормами матеріального права.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 підтверджується, що ОСОБА_1 є власником RENAULT Sandero НОМЕР_1 (а.с.5).

Цивільна відповідальність ОСОБА_1 застрахована була в ПрАТ СК «ПЗУ», що підтверджується копією полісу обов`язкового страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №ЕР.204966035, строк дії договору 16.07.2021- 15.07.2022 (а.с.88)

Постановою Луцького міськрайонного суду від 09.02.2022 визнано винним ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 850 гривень (а.с.6).

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Стаття 1166 ЦК України передбачає, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За змістом вказаної норми, за загальним правилом: по-перше, в повному обсязі; по-друге, особою, яка безпосередньо її завдала, шкода підлягає відшкодуванню.

Проте із вказаних правил є винятки, передбачені законом. Одним з таких винятків є страхування особою цивільно-правової відповідальності.

Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»).

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).

Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України).

Питання страхування відповідальності власників транспортних засобів регулюється не тільки національним законодавством, а й міжнародними нормами, і Україна як держава, яка прагне вступу в Європейський союз, в Угоді про асоціацію України з ЄС зобов`язалась здійснити заходи до підвищення гарантій забезпечення прав потерпілих від ДТП відповідно до Директиви 2009/103/ЄС щодо страхування цивільної відповідальності по відношенню до використання автотранспортних засобів та забезпечення виконання зобов`язань щодо страхування такої відповідальності.

Відносини страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регламентує, зокрема, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Згідно зі статтею 999 ЦК України до відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено як засади, так і процедури отримання потерпілими особами за наслідками ДТП, відшкодування заподіяної шкоди.

Згідно зі статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до статті 5 вказаного Закону об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих унаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

У разі настання страхового випадку страховик (страхова компанія) у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи (пункт 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Згідно із ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

У постанові Верховного Суду від 04.07.2018 № 755/18006/15-ц Велика Палата дійшла висновку, що у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

У постанові Верховного Суду від 14.12.2021 у справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20) Велика Палата послідовно наголошує, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми.

Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом № 1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961 IV) (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 03.10.2018 у справі № 760/15471/15-ц з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 09.11.2021 у справі №147/66/17).

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно копії полісу обов`язкового страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №ЕР.206638968 ОСОБА_3 застрахована у ПрАТ СК «ПЗУ Україна», строк дії договору 04.11.2021 по 03.01.2022 страхова сума за шкоду заподіяну майну 130 000 грн, розмір франшизи 2600 грн (а.с.65-66).

23.12.2021 ОСОБА_3 повідомив ПрАТ СК «ПЗУ» про дорожньо-транспортну пригоду, яка сталася у АДРЕСА_1 23.12.2022 о 10.00 год (а.с.67-68).

Відповідно до копії страхового акту №14219/1 та розпорядження №14219/1/1 від 25.01.2022 ПрАТ СК ПЗУ Україна потерпілій ОСОБА_1 підлягає до виплати страхове відшкодування в розмірі 21 242,92 грн, про, що було повідомлено позивача відповідним листом (а.с.9-12).

Заявою від 21.01.2022 позивач ОСОБА_1 просила голову правління ПрАТ СК «ПЗУ Україна» переглянути суму відшкодування по справі №14219, так як згідно СТО витрати на відновлення завданих пошкоджень ДТП складають 96 865 грн і з сумою відшкодування нарахованою страховою компанією, вона не згодна (а.с.7).

Судом встановлено, що ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» здійснило страхове відшкодування на користь ОСОБА_1 у розмірі 21 242, 92 грн, що підтверджується платіжним дорученням №00071379 від 26.01.2022 (а.с. 34).

Позивач, у відповіді на відзив визнала, що на рахунку АТ «Райффайзен Банк» була дана сума грошей, які вона отримала 30.06.2020 р.

Згідно копії висновку експерта №0005 від 12.04.2022 за результатами проведення автотоварознавчого дослідження автомобіля RENAULT Sandero по договору на замовлення позивача, вартість матеріального збитку (з технічної точки зору), завданого власнику автомобіля державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , внаслідок його 23.12.2021р. в цінах на момент ДТП 23.12.2021 року становить 34 085,8 грн. Вартість відновлювального ремонту на момент проведення дослідження становить 52 284,91 грн., а з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників, що підлягають заміні на момент проведення дослідження становить 34 085,8 грн., величина втрати товарної вартості автомобіля становить 0,00 грн (а.с.12-32).

Висновком експерта №24027/22-54 від 08.11.2022 за результатами проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи визначено вартість відновлюваного ремонту автомобіля марки «Рено Сандеро», д.н.з. НОМЕР_1 Радчук ОСОБА_4 , з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу станом на дату ДТП 23.12.2021 з ПДВ складала 30 857,38 грн, вартість матеріального збитку, в цінах на дату ДТП 23.12.2021 з ПДВ складала 30 857,38 грн, вартість відновлюваного ремонту автомобіля з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу станом на момент дослідження з ПДВ складає 36 959,38 грн, вартість матеріально збитку в цінах на час дослідження складає 36 959, 38 грн (а.с.137-155).

Відповідно до заяви представника позивача про уточнення позовних вимог, позивач просить стягнути страхове відшкодування в розмірі 15 716,46 грн., що становить різницю між сумою вартості матеріального збитку, встановленого висновком експерта №24027/22-54 від 08.11.2022 в розмірі 36 959,38 грн та сумою виплаченого страхового відшкодування ПрАТ СК «ПЗУ Україна» позивачу в розмірі 21 242,92 грн.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до п. 36.1. ст. 36 Закону Страховик, керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Відповідно до п. 36.2. ст. 36 Закону Страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обгрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягнуть згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна. Одночасно, відповідно до п.12.1 ст.12 вказаного закону України страхове відшкодував завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. П. 36.7. ст. 36 Закону визначено «Рішення страховика про здійснення або відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) може бути оскаржено страхувальником чи особою, яка має право на відшкодування, у судовому порядку».

Разом з тим, відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди.

До такого висновку прийшла Велика Палата Верховного Суду у постанові № 755/18006/15-ц від 04 липня 2018 року. Колегія суддів відступила від правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 23 грудня 2015 року у справі № 6-2587цс15, згідно з яким страховик, який здійснив виплату страхового відшкодування має право самостійно обирати до кого звертатися з суброгаційним позовом (до страховика цивільно-правової відповідальності чи до винуватця). Так, колегія зазначила, що в Україні існує інститут обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а тому, пред`явлення вимоги до безпосереднього винуватця у межах страхового ліміту суперечить меті такого інституту. Зазначений правовий висновок у подальшому був ще раз підтриманий Великою Палатою Верховного Суду у постанові № 760/15471/15-ц від 03 листопада 2018 року.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Судом встановлено, що відповідач ПрАТ СК «ПЗУ» свої зобов`язання належним чином не виконало, оплатили лише частину страхового відшкодування позивачу в сумі 21 242, 92 грн, хоча ОСОБА_1 повідомляла їх про те, що вона з даною сумою відшкодування не погоджується, а висновком експерта №24027/22-54 від 08.11.2022 за результатами проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи визначена вартість відновлюваного ремонту автомобіля марки «Рено Сандеро», д.н.з. НОМЕР_1 Радчук ОСОБА_4 з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу з ПДВ складає 36 959,38 грн, вартість матеріально збитку складає 36 959, 38 грн, а тому із відповідача ПрАТ СК «ПЗУ», з урахуванням уточнених позовних вимог, слід стягнути невиплачене страхове відшкодування в сумі 15 716 гривень 46 коп.

Аналізуючи викладені обставини в їх сукупності, оцінивши зібрані у справі докази, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову.

За змістом ч.1 та п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно п.2 ч.3 ст.133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, крім іншого, витрати пов`язані із проведенням експертизи.

Частиною 6 ст. 139 ЦПК України визначено, що розмір витрат на проведення експертизи встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.

Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору, так як спір у справі стосується захисту прав споживача, і ним заявлено дві позовні вимоги, то з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 992,40 грн.

Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

За виготовлення висновку експертизи № 0005 від 12.04.2022р ОСОБА_1 оплатила експерту Демидюк В.П. вартість експертизи згідно договору №0005/22 від 30.03.2022 в сумі 4000 грн (а.с.33).

Наведені докази свідчать про те, що вказані витрати понесені саме позивачем, а тому у відповідності до положень ст.ст.133,141 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача, в розмірі 4000 грн.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір -обґрунтованим (п. 268).

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі -Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).

Судом встановлено, що представником позивача на підтвердження судових витрат позивача надано: копію договору про надання правничої допомоги від 19.04.2022, заяву про виплат гонорару в сумі 7000 грн, копію прибуткового касового ордеру №007 від 19.04.2022 на суму 7000грн (а.с.34-37).

Оцінюючи обґрунтованість заяви представника позивача, витрачений час на судові засідання, суд дійшов висновку, що в матеріалах справи наявні належні та достатні обгрунтування суми понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу.

На підставі наведеного, суд прийшов до висновку, що заява адвоката Федоща С.М. про стягнення судових витрат на користь позивача на оплату професійної правничої допомоги підлягає задоволенню, а саме відшкодуванню у розмірі 7 000 грн.

Враховуючи наведене та керуючись Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Законом України «Про страхування», статтями 1166, 1187, 1191, 1194 ЦК України, статтями 12, 13, 81, 137, 141, 259, 263-265, 353 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна" на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування у розмірі 15 716 (п`ятнадцять тисяч сімсот шістнадцять) гривень 46 коп.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна" на користь держави судовий збір у розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 коп.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна" на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі за оплату експертизи в розмірі 4000 (чотири тисячі) гривень та витрати на правничу допомогу в розмірі 7 000 (сім тисяч) гривень.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складено 26.12.2022.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідач: Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "ПЗУ Україна", 04112, м. Київ, вул. Дегтярівська, буд.62, .

Суддя Луцького міськрайонного суду А.В. Олексюк