Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" травня 2022 р. Дніпровський районний суд міста Києва в складі головуючого судді Арапіної Н.Є., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео Швидка Фінансова Допомога», Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське бюро кредитних історій» про захист прав споживачів, визнання кредитного договору недійсним, зобов`язання вчинити певні дії, відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

позивач звернулася до суду з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео Швидка Фінансова Допомога», Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське бюро кредитних історій» про захист прав споживачів, визнання кредитного договору недійсним, зобов`язання вчинити певні дії, відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позову вказано, що у 2018 році позивач отримала лист Департаменту досудового врегулювання Товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео Швидка Фінансова Допомога», в якому вимагалося у найкоротший строк сплатити заборгованість за кредитним договором № 50706917 у розмірі 15 630,00 грн. Листом від 05 липня 2018 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео Швидка Фінансова Допомога» повідомлено, що 04 квітня 2018 року через сайт moneyveo.ua звернулася ОСОБА_1 для укладання електронного договору шляхом перерахування грошових коштів у розмірі 2 000,00 грн. на банківський рахунок (банківська картка № НОМЕР_1 ). Однак позивач зазначає, що жодного кредитного договору з Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео Швидка Фінансова Допомога» не укладала та не підписувала. У зв`язку з чим просить визнати кредитний договір № 507069617 від 04 квітня 2018 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та невідомою особою, яка видаючи себе за ОСОБА_1 , діяла без відповідного її доручення та поза її волею; зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Українське бюро кредитних історій» вилучити з кредитної історії ОСОБА_1 всі відомості про кредитний договір № 507069617 від 04 квітня 2018 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та невідомою особою, яка видаючи себе за ОСОБА_1 , діяла без відповідного її доручення та поза її волею; зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Манівео Швидка Фінансова Допомога» вилучити з кредитної історії ОСОБА_1 всі відомості про кредитний договір № 507069617 від 04 квітня 2018 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та невідомою особою, яка видаючи себе за ОСОБА_1 , діяла без відповідного її доручення та поза її волею; стягнути з Товариство з обмеженою відповідальністю «Манівео Швидка Фінансова Допомога» моральну шкоду у розмірі 50 000,00 грн.

Згідно вимог ч.13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ст. 274 Цивільного процесуального кодексу України в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи, справи, що виникають з трудових відносин, а також може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

За змістом ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Судом було вжито всіх заходів для повідомлення відповідача про розгляд даної справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без участі сторін за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні правовідносини.

04 квітня 2018 року між позичальником ОСОБА_1 та відповідачем було укладено договір № 507069617, за умовами якого Товариство зобов`язалось надати Позичальнику грошові кошти в сумі 6 500,00 грн. строком на тридцять днів, а позичальник ОСОБА_1 зобов`язалася прийняти, належним чином використати та повернути кредит в сумі 2000,00 грн., а також сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 1,57 % від суми кредиту за кожен день користування кредитом (а.с. 15-17, 18).

Листом Департаменту досудового врегулювання Товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео Швидка Фінансова Допомога» повідомлено позивача про необхідність у найкоротший строк сплатити заборгованість за кредитним договором № 50706917 у розмірі 15 630,00 грн. (а.с. 20).

05 липня 2018 року листом Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео Швидка Фінансова Допомога» повідомлено позивача про необхідність звернення до правоохоронних органів із заявою щодо не оформлення кредитного договору (а.с.19).

Позивач просить визнати кредитний договір № 507069617 від 04 квітня 2018 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та невідомою особою, яка видаючи себе за позичальника ОСОБА_1 , діяла без відповідного її доручення та поза її волею.

Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначила, що не підписувала кредитний договір № 50706917 від 04 квітня 2018 року.

Між сторонами виникли правовідносини щодо визнання договору кредиту недійсним.

Предметом доказування є недодержання вимог, що є необхідними для чинності правочину.

Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео Швидка Фінансова Допомога» скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву у встановлений строк, відповідно до якого просить відмовити у задоволені позовних вимог, оскільки актом № 22/10/20-1 від 22 жовтня 2020 року про результати проведення внутрішнього службового розслідування було встановлено, що договір № 507069617 від 04 квітня 2018 року між позивачем та відповідачем не укладався. Заборгованість за даним договором було списано, жодних майнових, фінансових претензій Товариство з обмеженою відповідальністю «Манівео Швидка Фінансова Допомога» до ОСОБА_1 не має.

На підтвердження відзиву на позов Представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео Швидка Фінансова Допомога» надав суду Правила надання грошових коштів у кредит Товаристваом з обмеженою відповідальністю «Манівео Швидка Фінансова Допомога» (а.с. 34-37), наказ № 20/10/20 від 20 жовтня 2020 року про проведення внутрішнього службового розслідування (а.с. 38), акт № 22/10/20-1 від 22 жовтня 2020 року про результати проведення внутрішнього службового розслідування, відповідно до якого встановлено, що договір № 507069617 від 04 квітня 2018 року між позивачем та відповідачем не укладався (а.с. 39), довідку Товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео Швидка Фінансова Допомога» від 22 жовтня 2020 року про анулювання заборгованості за кредитним договором № 507069617 від 04 квітня 2018 року та відсутність будь-яких майнових, фінансових претензій до ОСОБА_1 (а.с. 40), лист Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське бюро кредитних історій» від 05 жовтня 2021 року, відповідно до якого станом на 05 жовтня 2021 року в кредитному звіті ОСОБА_1 запитуваний договір № 507069617 від 04 квітня 2018 року відсутній (а.с. 42).

Представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське бюро кредитних історій» не скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву у встановлений строк.

Частиною 1 статті 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно ч.1 ст. 626 цього Кодексу договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 203 ЦК України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Однією з таких вимог є вчинення правочину у формі, встановленій законом.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 ЦК України).

В силу ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням.

Статтею 206 ЦК України передбачено, що усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність. Правочини на виконання договору, укладеного в письмовій формі, можуть за домовленістю сторін вчинятися усно, якщо це не суперечить договору або закону.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Вказані норми встановлені ч.1, 2 ст.207 ЦК України.

Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом (ч.1 ст. 639 ЦК України).

В силу п.2 ч.1 ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу.

Згідно ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Згідно ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. 3. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом (ч.1 ст. 218 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України і відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст.638 ЦК договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини.

Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 04 лютого 2021 року по справі № 638/19467/15-ц.

Судом встановлено, що актом № 22/10/20-1 від 22 жовтня 2020 року про результати проведення внутрішнього службового розслідування було встановлено, що договір № 507069617 від 04 квітня 2018 року між позивачем та відповідачем не укладався.

Оскільки недійсним може бути визнаний лише укладений договір, суд приходить висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про визнання кредитного договору № 507069617 від 04 квітня 2018 року недійсним.

Крім того, позивач просить зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Українське бюро кредитних історій» вилучити з кредитної історії ОСОБА_1 всі відомості про кредитний договір № 507069617 від 04 квітня 2018 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та невідомою особою, яка видаючи себе за позичальника ОСОБА_1 , діяла без відповідного її доручення та поза її волею; зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Манівео Швидка Фінансова Допомога» вилучити з кредитної історії ОСОБА_1 всі відомості про кредитний договір № 507069617 від 04 квітня 2018 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та невідомою особою, яка видаючи себе за ОСОБА_1 , діяла без відповідного її доручення та поза її волею.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що вона не надавала письмової згоди на надання Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео Швидка Фінансова Допомога» інформації для формування кредитної історії відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 ЗУ «Про організацію формування та обігу кредитних історій».

На підтвердження позовних вимог позивач надала суду роздруківку з інтернет сайту Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське бюро кредитних історій», відповідно до якої станом на 08 вересня 2020 року позивач є боржником за спірним кредитним договором та має заборгованість у розмірі 29 280,00 грн. (а.с. 9-10, 11-12).

Згідно ч. 1 ст. 9 ЗУ «Про організацію формування та обігу кредитних історій» інформація для формування кредитної історії надається Користувачем до Бюро лише в разі наявності письмової згоди юридичної або фізичної особи, яка уклала кредитний правочин з Користувачем.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 10 ЗУ «Про організацію формування та обігу кредитних історій» бюро вилучає з кредитної історії інформацію, яка передбачена пунктом 2 частини першої статті 7, у разі відсутності кредитного правочину, Договору або визнання їх недійсними.

Судом встановлено, що актом № 22/10/20-1 від 22 жовтня 2020 року про результати проведення внутрішнього службового розслідування доручено юридичному відділу направити відповідну інформацію в Бюро кредитних історій для оновлення даних та скасування/видалення наданої раніше інформації по договору № 507069617 від 04 квітня 2018 року у зв`язку з його не укладанням (а.с. 39).

Згідно листа Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське бюро кредитних історій» від 05 жовтня 2021 року станом на 05 жовтня 2021 року в кредитному звіті ОСОБА_1 запитуваний договір № 507069617 від 04 квітня 2018 року відсутній (а.с. 42).

Отже, оскільки Товариством з обмеженою відповідальністю «Українське бюро кредитних історій» вилучено з кредитної історії ОСОБА_1 всі відомості про кредитний договір № 507069617 від 04 квітня 2018 року, тому суд приходить висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське бюро кредитних історій» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео Швидка Фінансова Допомога» вилучити з кредитної історії ОСОБА_1 всі відомості про кредитний договір № 507069617 від 04 квітня 2018 року за недоведеністю.

Також позивач просить стягнути з Товариство з обмеженою відповідальністю «Манівео Швидка Фінансова Допомога» моральну шкоду у розмірі 50 000,00 грн.

При з`ясуванні фактів, з якими закон пов`язує відшкодування моральної шкоди, суд виходить з вимог ст. 1167 ЦК України, яка визначає підстави покладання обов`язку по відшкодуванню такої шкоди та обставини, які мають враховуватися при визначенні розміру відшкодування.

Стаття 23 ЦК України передбачає підстави моральної шкоди. Моральна шкода, зокрема, полягає у фізичному болі і стражданнях, що особа зазнала в зв`язку з каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, що фізична особа зазнала в зв`язку з протиправною поведінкою у відношенні його; у душевних стражданнях, що фізична особа зазнала в зв`язку з ушкодженням чи знищенням майна; у приниженні честі, достоїнства, а також ділової репутації. Моральна шкода стягується незалежно від стягнення майнової шкоди.

У пункті 3 постанови № 4 Пленуми Верховного Суду України від 31 березня 1995 року "Про судову практику по справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" указується, зокрема, порушення нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні відносин з оточуючими людьми, настання інших негативних наслідків. Звідси, потерпілий вважається зазнавшим моральну шкоду, якщо він перетерпів душевні страждання у виді негативних змін душевно-психологічного функціонування організму чи фізичні страждання у виді негативних змін біологічного функціонування організму.

Відповідно до роз`яснень, даних в п. 5 цієї постанови обов`язковому з`ясуванню при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діяннями її заподіювача та вина останнього в її заподіянні.

Відповідно до п.7 зазначеної постанови заподіяна моральна шкода відшкодовується тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб.

Враховуючи роз`яснення, що містяться у п.9 постанови № 4 Пленуми Верховного Суду України від 31 березня 1995 року "Про судову практику по справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", суд визначає розмір відшкодування моральної шкоди, виходячи з характеру й обсягу фізичних, душевних і психічних страждань, що випробував позивач у зв`язку з пошкодженням автомобіля та необхідністю проведення ремонту, тяжкості вимушених змін у життєвих і виробничих стосунках, часу та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, інших обставин, виходячи з принципів розумності, виваженості і справедливості.

Однак позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що внаслідок безпідставного оформлення кредиту на ім`я позивача та внесення відповідної інформації про наявну заборгованість в Бюро кредитних історій останній була заподіяна моральна шкода, чим не виконано вимоги ст. 12 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Тому за встановлених обставин суд приходить висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з Товариство з обмеженою відповідальністю «Манівео Швидка Фінансова Допомога» моральної шкоди у розмірі 50 000,00 грн.

З урахуванням викладеного у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео Швидка Фінансова Допомога», Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське бюро кредитних історій» про захист прав споживачів, визнання кредитного договору недійсним, зобов`язання вчинити певні дії, відшкодування моральної шкоди слід відмовити повністю.

Керуючись ст. 129 Конституції України, ст.ст. 23, 202, 203, 204, 205, 206, 207, 208, 215, 218, 626, 638, 639, 640, 1167 ЦК України, Законом України «Про організацію формування та обігу кредитних історій», п.п. 3 ,5, 7, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику по справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", ст.ст. 12, 13, 81, 89, 133, 141, 247, 259, 263, 264-265, 273 ЦПК України, суд,

у х в а л и в :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео Швидка Фінансова Допомога», Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське бюро кредитних історій» про захист прав споживачів, визнання кредитного договору недійсним, зобов`язання вчинити певні дії, відшкодування моральної шкоди відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Н.Є.Арапіна