Справа № 305/243/21
Провадження по справі 2/305/84/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.11.2022 року. Рахівський районний суд Закарпатської області у складі :

головуючого судді Ємчука В.Е.

за участі: секретаря судового засідання Шемоти М.І.

прокурора Білика А.М.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Рахові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом заступника керівника Закарпатської обласної прокуратури, в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України до Рахівської районної державної адміністрації Закарпатської області, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , третя особа без самостійних вимог Державне підприємство "Ясінянське лісомисливське господарство" про визнання недійсним та скасування розпоряджень голови Рахівської районної державної адміністрації Закарпатської області, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, витребування земельної ділянки,

ВСТАНОВИВ :

Заступник керівника Закарпатської обласної прокуратури в інтересах держави звернулась до суду з вказаною позовною заявою, в якій просить: визнати незаконним та скасувати розпорядження голови Рахівської районної державної адміністрації Закарпатської області від № 518 від 17.11.2008, «Про затвердження проекту землеустрою та передачу земельної ділянки у власність, за межами населеного пункту»; визнати недійсним та скасувати державний акт серія ЯЕ №463528 від 23.12.2008 на право власності на земельну ділянку за кадастровим номером :11:001:0017, площею 1,6 га, яка розташована на території Ясінянської селищної ради, пол. Печінжиска; витребувати на користь держави в особі Кабінету Міністрів України із незаконного володіння ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1 ) земельну ділянку за кадастровим номером :11:001:0017, площею 1,6 га, яка розташована на території Ясінянської селищної ради, пол. Печінжиска. Крім того, просила стягнути з відповідачів витрати на сплату судового збору по 21232,00 гривень. Позов обґрунтований тим, що Закарпатською обласною прокуратурою в ході опрацювання на наявність підстав для представництва інтересів держави матеріалів кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000003 від 15.01.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, встановлено факт порушення інтересів держави щодо незаконного вибуття з державної власності земель лісового фонду. Право постійного користування землею ДП «Ясінянське ЛГ» посвідчено державним актом на право постійного користування землею серії І-ЗК №000378, виданим 18.12.1996 на підставі розпорядження голови Рахівської районної державної адміністрації від 18.12.1996 за № 360. Встановлено, що розпорядженням голови Рахівської районної державної адміністрації Закарпатської області №602 від 05.10.2007 надано дозвіл громадянці ОСОБА_3 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства на полонині «Печінжиска», селище Ясіня. Філією «Геопростір - 1» приватного підприємства «Геопростір» розроблено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки кадастровим номером :11:001:0017, площею 1,6000 га, у власність гр. ОСОБА_3 для ведення особистого селянського господарства, розташованої на території Ясінянської селищної ради, пол. Печінжиска Рахівського району Закарпатської області. Розпорядженням голови Рахівської районної державної адміністрації Закарпатської області № 518 від 17.11.2008 гр. ОСОБА_3 затверджено проект відведення вказаної земельної ділянки та надано її у власність для ведення особистого селянського господарства. В подальшому дана земельна ділянка на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯЕ №463528 перейшла до приватної власності гр. ОСОБА_3 . Даний державний акт зареєстровано в Книзі реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №-766. Відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна 13.10.2020 вказана земельна ділянка безоплатно відчужена громадянину ОСОБА_4 за договором дарування №2-1182 від 13.10.2020. Водночас згідно з висновком експерта №15/63 від 27.07.2020, складеного в межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000003 від 15.01.2020, встановлено, що земельна ділянка за кадастровим номером :11:001:0017, яка розташована на території Ясінянської селищної ради, пол. Печінжиска та належить ОСОБА_3 , частково накладається на земельну ділянку земель лісового фонду ДП «Ясінянського ЛГ». Орієнтовна площа накладення земельної ділянки за кадастровим номером :11:001:0017 на землі лісового фонду ДП «Ясінянського ЛГ» -0,76 га. За правилами ч. 3 ст. 83, ч. 4 ст. 84 ЗК України до земель державної та комунальної власності, які не можуть передаватися в приватну власність, віднесено землі лісогосподарського призначення, крім випадків, визначених цим Кодексом. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 149 ЗК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) земельні ділянки, надані у постійне користування із земель державної та комунальної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за рішенням органів державної влади та органів місцевого самоврядування. Вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень. Водночас, передання у власність, надання у постійне користування для нелісогосподарських потреб земельних лісових ділянок площею до 1 гектара, що перебувають у державній власності, на відповідній території, а також у межах міст республіканського (Автономної Республіки Крим) та обласного значення та припинення права користування ними, згідно з приписами п. 5 ч. 1 ст. 31 ЛК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) належало до компетенції Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій. Однак, Рахівська районна державна адміністрація Закарпатської області за межами своєї компетенції та без погодження із землекористувачем затвердила матеріали погодження, акти вибору та надала дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки, а в подальшому затвердила проект її відведення та надала її у приватну власність Відповідачу 2. При цьому рішення про її вилучення з постійного користування ДП «Ясінянське лісомисливське господарство», всупереч вимогам ст.ст 149, 151 ЗК України, не приймалось взагалі. Зміна цільового призначення земельних ділянок лісогосподарського призначення державної власності можлива лише уповноваженим органом державної влади, який має право розпоряджатися такими землями, за наявності вищевказаних висновків та погоджень. Водночас Рахівською районною державною адміністрацією Закарпатської області під час вирішення питань про затвердження матеріалів погодження, актів вибору та надання дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а в подальшому - затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у приватну власність Відповідачу 2, спірну земельну ділянку безпідставно та за відсутності на це відповідних повноважень віднесено до земель сільськогосподарського призначення, а питання про зміну її цільового призначення із земель лісогосподарського призначення не вирішувалось взагалі. При цьому висновки органу виконавчої влади з питань лісового господарства та охорони навколишнього природного середовища з цього питання не надавались. Таким чином, розпорядження голови Рахівської районної державної адміністрації Закарпатської області про затвердження матеріалів погодження, актів вибору та надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки, а також затвердження проекту її відведення та надання її у приватну власність відповідачу 2, підлягають визнанню незаконними та скасуванню в судовому порядку. В даному випадку, землі лісогосподарського призначення, які перебували у постійному користуванні ДП «Ясінянське лісомисливське господарство», протиправно вилучено з державної власності та передано у приватну власність відповідачу неуповноваженим органом державної влади. Отже, у разі скасування судом вищевказаних розпоряджень, підлягають також визнанню недійсними видані на їх підставі державні акти на право власності на земельну ділянку. Згідно із правовими позиціями Великої Палати Верховного Суду, майно може бути витребувано від кінцевого набувача з підстав, передбачених статтею 388 ЦК України, оскільки вимоги власника про визнання недійсними правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після визнання незаконним і скасування первинного рішення про його відчуження, не підлягають задоволенню (постанова від 04 липня 2018 року у справі № 361/3009/16-ц); захист порушених прав особи, яка вважає себе власником майна, але не володіє ним, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до незаконно володіючої цим майном особи (у разі відсутності між ними зобов`язально-правових відносин), якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 388 ЦК України, які, зокрема, дають право витребувати майно в добросовісного набувача (постанова від 30 травня 2018 року у справі №368/1158/16-ц). Враховуючи той факт, що спірна земельна ділянка вибула з державної власності внаслідок рішення неналежного органу та всупереч визначеної законом процедури, є достатні підстави для витребування її у добросовісного набувача. Установлено, що земельна ділянка, яка є предметом позову у справі, є земельною ділянкою лісового фонду та відноситься до земель лісогосподарського призначення. Фактично відбулась незаконна її безоплатна передача у приватну власність, без вилучення та зміни цільового призначення. За вказаних обставин «суспільним», «публічним» інтересом звернення обласної прокуратури до суду є задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно важливого та соціально значущого питання незаконної зміни цільового призначення земель лісового фонду та безоплатної їх передачі у власність громадянина з державної власності, а також захист суспільних інтересів загалом, права власності на землю Українського народу, лісів - національного багатства України та лісів як джерела задоволення потреб суспільства в лісових ресурсах. Підставою для звернення прокуратури до суду в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України є порушення інтересів держави, які стосуються володіння, користування та розпоряджання землями лісового фонду та не здійснення належного контролю за охороною, захистом, використанням та відтворенням лісів, а також нездійснення повноважень щодо реалізації державної політики у галузі використання та охорони земель. Закарпатською обласною прокуратурою попередньо повідомлено уповноважений орган про виявлені порушення, однак останнім не вжито заходів щодо поновлення інтересів держави. Така бездіяльність уповноваженого органу державної влади оцінена прокурором як невиконання функцій по захисту інтересів держави, що відповідно до ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» є достатньою підставою для захисту інтересів держави органами прокуратури шляхом пред`явлення позову. Така позиція узгоджується з положеннями постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18. Таким чином, прокуратура Закарпатської області звертається до суду з даним позовом в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, як органу державної влади, уповноваженого на даний час державою на розпорядження землями лісогосподарського призначення.

Ухвалою Рахівського районного суду Закарпатської області від 11 лютого 2021 року відкрито провадження по справі за правилами загального провадження та призначено справу до підготовчого судового засідання.

01 червня 2021 року від позивача - заступника керівника Закарпатської обласної прокуратури до суду надійшла заява про зміну предмета позову, в який останній просив: прийняти до розгляду позовну вимогу, яка зазначена у пункті 4 прохальної частини позовної заяви, в наступній редакції: «Витребувати на користь держави в особі Кабінету Міністрів України із незаконного володіння ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1 ) земельні ділянки за кадастровими номерами :04:001:0001, площею 0,8 га та :04:001:0002, площею 0,8 га, що розташовані на території Ясінянської селищної ради, пол. Печінжиска». Аргументуючи прохальну частину заяви тим, що вивченням інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, сформованої 27.05.2021 року, встановлено, що 11.02.2021 року здійснено поділ спірної земельної ділянки за кадастровим номером :11:001:0017, площею 1,6 га, яка розташована на території Ясінянської селищної ради, пол. Печінжиска, внаслідок чого сформовано 2 земельні ділянки за кадастровими номерами :04:001:0001 та :04:001:0002, площею 0,8 га кожна. Водночас в результаті поділу спірної земельної ділянки порушені інтереси держави, вказані у позовній заяві прокурора, продовжують існувати, оскільки відповідно до даних Публічної кадастрової карти обидві новостворені земельні ділянки продовжують накладатись на землі лісового фонду. До вказаної вище заяви, прокурором, було додано три інформаційні довідки «Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна» за номерами 258633092, 258634349 та 258634108 від 27.05.2021 року, згідно з якими: 11.02.2021 року земельну ділянку за кадастровим номером :11:001:0017, площею 1,6 га, власником якої є ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , поділено на дві земельні ділянки за кадастровими номерами :04:001:0001 та :04:001:0002, площею 0,8 га кожна, власником яких є ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Від представника позивача - ОСОБА_1 , яка діє від імені Кабінету Міністрів України, 02 червня 2021 року до суду надійшли письмові пояснення, в яких остання просила: визнати незаконним та скасувати розпорядження голови Рахівської районної державної адміністрації Закарпатської області від № 518 від 17.11.2008, «Про затвердження проекту землеустрою та передачу земельної ділянки у власність, за межами населеного пункту»; визнати недійсним та скасувати державний акт серія ЯЕ №463528 від 23.12.2008 на право власності на земельну ділянку за кадастровим номером :11:001:0017, площею 1,6 га, яка розташована на території Ясінянської селищної ради, пол. Печінжиска; витребувати на користь держави в особі Кабінету Міністрів України із незаконного володіння ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1 ) земельну ділянку за кадастровим номером :11:001:0017, площею 1,6 га, яка розташована на території Ясінянської селищної ради, пол. Печінжиска. Пояснюючи свої вимоги тим, що за нормами ст. 8 Лісового кодексу України у державній власності перебувають усі ліси України, крім лісів, що перебувають у комунальній або приватній власності. Право державної власності на ліси набувається і реалізується державою в особі КМУ, Ради міністрів АР Крим, місцевих державних адміністрацій відповідно до закону. Право постійного користування землею ДП «Ясінянське ЛГ» посвідчено державним актом на право постійного користування землею серії І-ЗК № 000378, виданим 18.12.1996 року на підставі розпорядження голови Рахівської районної державної адміністрації від 18.12.1996 року за № 360. Як вбачається з висновку експерта №15/63 від 27.07.2020, складеного в межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000003 від 15.01.2020, встановлено, що земельна ділянка за кадастровим номером :11:001:0017, яка розташована на території Ясінянської селищної ради, пол. Печінжиска та належить ОСОБА_3 , частково накладається на земельну ділянку земель лісового фонду ДП «Ясінянського ЛГ». Орієнтовна площа накладення земельної ділянки за кадастровим номером :11:001:0017 на землі лісового фонду ДП «Ясінянського ЛГ» - 0,76 га. До земель державної та комунальної власності, які не можуть передаватися в приватну власність, віднесено землі лісогосподарського призначення (ч. 3 ст. 83, ч. 4 ст. 84 ЗК України). Однак, Рахівська районна державна адміністрація Закарпатської області за межами своєї компетенції та без погодження із землекористувачем затвердила технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, та надала її у приватну власність відповідачу 2. при цьому рішення про її вилучення з постійного користування ДП «Ясінянське ЛГ», всупереч вимогам ст.ст. 149, 151 ЗК України, не приймалось взагалі. Зміна цільового призначення земельних ділянок лісогосподарського призначення державної власності можлива лише уповноваженим органом державної влади, який має право розпорядження такими землями. Таким чином, Рахівською районною державною адміністрацією Закарпатської області під час вирішення питання про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, та надання її у приватну власність відповідачу 2, спірну земельну ділянку безпідставно та за відсутності на це відповідних повноважень в повному обсязі віднесено до земель сільськогосподарського призначення, а питання про зміну цільового призначення її частини із земель лісогосподарського призначення не вирішувалось взагалі. При цьому висновки органу виконавчої влади з питань лісового господарства та охорони навколишнього природного середовища з цього питання не надавались. В даному випадку, землі лісогосподарського призначення, які перебували у постійному користуванні ДП «Ясінянське ЛГ» протиправно вилучено з державної власності та передано у приватну власність відповідачу неуповноваженим органом державної влади. Враховуючи той факт, що спірна земельна ділянка вибула з державної власності внаслідок рішення неналежного органу та всупереч визначеної законом процедури, є достатні підстави для витребування її у добросовісного набувача.

Від представника позивача - ОСОБА_1 , яка діє від імені Кабінету Міністрів України, 22.02.2022 року до суду надійшли додаткові письмові пояснення щодо зміни предмета позову, в яких остання просила: прийняти до розгляду позовну вимогу, яка зазначена у пункті 4 прохальної частини позовної заяви заступника керівника Закарпатської обласної прокуратури, в наступній редакції: «Витребувати на користь держави в особі Кабінету Міністрів України із незаконного володіння ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1 ) земельні ділянки за кадастровими номерами :04:001:0001, площею 0,8 га та :04:001:0002, площею 0,8 га, що розташовані на території Ясінянської селищної ради, пол. Печінжиска». Аргументуючи прохальну частину додаткових пояснень тим, що згідно відомостей, які містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, сформованої 27.05.2021 та 16.02.2022 року, встановлено, що 11.02.2021 року здійснено поділ спірної земельної ділянки за кадастровим номером :11:001:0017, площею 1,6 га, яка розташована на території Ясінянської селищної ради, пол. Печінжиска, внаслідок чого сформовано дві земельні ділянки за кадастровими номерами :04:001:0001 та :04:001:0002, площею 0,8 га кожна. Так в результаті поділу спірної земельної ділянки порушені інтереси держави, вказані у позовній заяві заступника керівника Закарпатської обласної прокуратури, продовжують існувати, оскільки відповідно до даних Публічної кадастрової карти обидві новостворені земельні ділянки продовжують накладатись на землі лісового фонду. До вказаних вище додаткових пояснень, ОСОБА_1 , було додано три інформаційні довідки «Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна» за номерами 258633092 від 25.07.2021 року, 299930030 та 299934623 від 16.02.2022 року, згідно з якими: 11.02.2021 року земельну ділянку за кадастровим номером :11:001:0017, площею 1,6 га, власником якої є ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , поділено на дві земельні ділянки за кадастровими номерами :04:001:0001 та :04:001:0002, площею 0,8 га кожна, власником яких є ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Ухвалою Рахівського районного суду Закарпатської області від 19 квітня 2022 року, залучено до участі в справі в статусі третьої особи яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Державне підприємство «Ясінянське лісомисливське господарство».

Інших заяв та клопотань суду не надано.

Ухвалою Рахівського районного суду Закарпатської області від 21 березня 2022 року закрито підготовче провадження і справа призначена до розгляду по суті.

Прокурор у судовому засіданні заявлені вимоги поданого позову підтримав повністю, наполягав на задоволенні позовних вимог.

ОСОБА_1 , яка діє в інтересах КМУ, в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просить позов задовольнити, оскільки спірна земельна ділянка вибула з власності держави незаконно.

Представник відповідача Рахівської районної державної адміністрації в судове засідання не з`явився, голова Рахівської РДА 13.04.2022 надіслав суду лист, в якому зазначив, що позовні вимоги у даній справі Рахівська РДА не визнає та просить відмовити у задоволенні позову, при цьому без жодних пояснень, з яких підстав райдержадміністрація не визнає позовні вимоги. Відзиву на позов від Рахівської РДА також не надходило.

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи суд повідомляв належним чином, відзиву на позов та інших заяв чи клопотань суду не подавали.

Представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити у задоволенні позову, оскільки при передачі даної земельної ділянки ОСОБА_3 було дотримано вимог земельного законодавства й встановлення меж земельної ділянки було погоджено сусіднім землекористувачем державним підприємством "Ясінянське лісомисливське господарство", ділянка була передана у законний спосіб і вважає, що підстав для задоволення позову немає.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ДП "Ясінянське ЛМГ" до суду не з`явився причини неявки суду не повідомили.

Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи й вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі ст. 129 Конституції України, одним з основних принципів судочинства, є законність. Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен правильно застосовувати норми матеріального права до взаємовідносин сторін.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.ст. 43,57 ЦПК України).

Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 43 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставини при невизнані їх сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Суд встановив, що розпорядженням голови Рахівської районної державної адміністрації Закарпатської області №602 від 05.10.2007 надано дозвіл громадянці ОСОБА_3 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства на полонині «Печінжиска», селище Ясіня. Філією «Геопростір - 1» приватного підприємства «Геопростір» розроблено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки кадастровим номером :11:001:0017, площею 1,6000 га, у власність гр. ОСОБА_3 для ведення особистого селянського господарства, розташованої на території Ясінянської селищної ради, пол. Печінжиска Рахівського району Закарпатської області.

Розпорядженням голови Рахівської районної державної адміністрації Закарпатської області № 518 від 17.11.2008 гр. ОСОБА_3 затверджено проект відведення вказаної земельної ділянки та надано її у власність для ведення особистого селянського господарства. В подальшому дана земельна ділянка на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯЕ №463528 перейшла до приватної власності гр. ОСОБА_3 .

Даний державний акт зареєстровано в Книзі реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №-766.

Відповідно до висновку про ринкову вартість земельної ділянки від №40/20 31.01.2020 року, ринкова вартість земельної ділянки розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , за кадастровим номером :11:001:0017, становить 1112800,00 грн (один мільйон сто двадцять тисяч вісімсот гривень).

Згідно з доказами, доданими до позовної заяви, а саме: письмового дозволу на розголошення відомостей досудового розслідування від 07.12.2020, процесуальний керівник прокурор відділу обласної прокуратури Клименко І. надав дозвіл на розголошення матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000003 від 15.01.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України.

Відповідно до висновку експерта № 15/63 від 27.07.2020 року, який був наданий в рамках розслідування кримінального провадження внесеного 12.01.2020 до ЄРДР за №0000003, встановлено, що земельна ділянка за кадастровим номером :11:001:0017, яка розташована на території Ясінянської селищної ради Рахівського району Закарпатської області та належить ОСОБА_3 , частково накладається на земельну ділянку земель лісового фонду, які перебувають у користуванні ДП «Ясінянського ЛГ», орієнтовна площа накладання земельної ділянки за кадастровим номером :11:001:0017 на землі лісового фонду ДП «Ясінянське ЛГ» 0,76 га.

Відповідно до ч. 1 ст. 14 Конституції України, ч. 1 ст. 1 Земельного кодексу України (далі - ЗК України), земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами. Земельні відносини, що виникають при використанні надр, лісів, вод, а також рослинного і тваринного світу, атмосферного повітря, регулюються цим Кодексом, нормативно-правовими актами про надра, ліси, води, рослинний і тваринний світ, атмосферне повітря, якщо вони не суперечать цьому Кодексу (частина перша-друга статті 3 ЗК України).

Згідно з ч. 1 ст. 13 Конституції України земля є об`єктом права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Стаття 5 Лісового кодексу України (далі ЛК України) передбачає, що до земель лісогосподарського призначення належать лісові землі, на яких розташовані лісові ділянки, та нелісові землі, зайняті сільськогосподарськими угіддями, водами й болотами, спорудами, комунікаціями, малопродуктивними землями тощо, які надані в установленому порядку та використовуються для потреб лісового господарства.

Також, згідно зі ст. 55 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) Земельного кодексу України (далі ЗК України), до земель лісогосподарського призначення належать землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства.

При цьому, як зазначено у ст. 16 ЛК України, право користування лісами здійснюється в порядку постійного та тимчасового користування лісами.

Зі змісту статті 17 ЛК України у постійне користування ліси на землях державної власності для ведення лісового господарства без встановлення строку надаються спеціалізованим державним лісогосподарським підприємствам, іншим державним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані лісогосподарські підрозділи.

Відповідно до державного акту на право постійного користування серії І-ЗК № 000378 від 18.12.1996 року, виданого Ясінянському державному лісомисливському підприємству, Рахівською районною Радою народних депутатів Рахівського району Закарпатської області, зазначеному землекористувачу надається у постійне користування 32304,2 гектара землі в межах згідно з планом землекористування. Землю надано у постійне користування для ведення лісового та мисливського господарства, відповідно до розпорядження голови Рахівської райдержадміністрації від 18.12.1996 року № 360.

Відповідно до ч. 2 ст. 14 Конституції України, право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Згідно з ч. 2 ст. 8 ЛК України, право державної власності на ліси набувається і реалізується державою в особі Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій відповідно до закону.

За положеннями статті 20 ЗК України (тут і далі в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земельних ділянок державної або комунальної власності провадиться Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу цих ділянок у власність або надання у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Зміна цільового призначення земельних ділянок природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, історико-культурного, лісогосподарського призначення, що перебувають у державній чи комунальній власності, здійснюється за погодженням з Кабінетом Міністрів України (частина сьома статті 20 ЗК України).

Порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання недійсними рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам; визнання недійсними угод щодо земельних ділянок; відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною; притягнення до відповідальності відповідно до закону громадян та юридичних осіб, винних у порушенні порядку встановлення та зміни цільового призначення земель (стаття 21 ЗК України).

Згідно зі статтею 55 ЗК України до земель лісогосподарського призначення належать землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства. До земель лісогосподарського призначення не належать землі, зайняті: зеленими насадженнями у межах населених пунктів, які не віднесені до категорії лісів; окремими деревами і групами дерев, чагарниками на сільськогосподарських угіддях, присадибних, дачних і садових ділянках.

Частиною першою статті 56 ЗК України встановлено, що землі лісогосподарського призначення можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності.

Земельні ділянки лісогосподарського призначення за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування надаються в постійне користування спеціалізованим державним або комунальним лісогосподарським підприємствам, іншим державним і комунальним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані підрозділи, для ведення лісового господарства (частина перша статті 57 ЗК України).

За правилами ч. 3 ст. 83, ч. 4 ст. 84 ЗК України до земель державної та комунальної власності, які не можуть передаватися в приватну власність, віднесено землі лісогосподарського призначення, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 56 ЗК України, громадянам та юридичним особам за рішенням органів місцевого самоврядування та органів виконавчої влади можуть безоплатно або за плату передаватись у власність замкнені земельні ділянки лісогосподарського призначення загальною площею до 5 гектарів у складі угідь селянських, фермерських та інших господарств. Громадяни і юридичні особи в установленому порядку можуть набувати у власність земельні ділянки деградованих і малопродуктивних угідь для залісення.

Отже, стосовно земель лісогосподарського призначення закон установлює пріоритет державної, комунальної власності над приватною і, крім того, прямо забороняє органам виконавчої влади передавати їх у приватну власність, крім випадків, визначених законом.

Основною рисою земель лісогосподарського призначення є призначення цих земель саме для ведення лісового господарства, що за змістом статті 63 ЛК України полягає в здійсненні комплексу заходів з охорони, захисту, раціонального використання та розширеного відтворення лісів.

Відповідно до п. «б» ч. 1 ст. 164 ЗК України, складовою охорони земель є захист лісових земель та чагарників від необгрунтованого їх вилучення для інших потреб.

Частиною 1 статті 22 ЛК України встановлений виключний перелік підстав припинення права постійного користування лісами. В силу вимог ч. 1 ст. 24 ЛК України права лісокористувачів охороняються законом і можуть бути обмежені або припинені лише у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законодавчими актами.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 149 ЗК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) земельні ділянки, надані у постійне користування із земель державної та комунальної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за рішенням органів державної влади та органів місцевого самоврядування. Вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 32 ЛК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) районні державні адміністрації у сфері лісових відносин на їх території передають у власність, надають у постійне користування для нелісогосподарських потреб земельні лісові ділянки площею до 1 гектара, що перебувають у державній власності, у межах сіл, селищ, міст районного значення та припиняють права користування ними.

Водночас передання у власність, надання у постійне користування для нелісогосподарських потреб земельних лісових ділянок площею до 1 гектара, що перебувають у державній власності, на відповідній території, а також у межах міст республіканського (Автономної Республіки Крим) та обласного значення та припинення права користування ними, згідно з приписами п. 5 ч. 1 ст. 31 ЛК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) належало до компетенції Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій.

Також, як вказано у ч. 7 ст. 151 ЗК України, відповідна сільська, селищна, міська рада чи місцева державна адміністрація згідно зі своїми повноваженнями розглядає клопотання і в п`ятиденний строк з дня реєстрації направляє його разом з матеріалами, передбаченими частиною п`ятнадцятою цієї статті, на розгляд органів земельних ресурсів, природоохоронних, територіальних органів виконавчої влади з питань лісового господарства і санітарно-епідеміологічних органів, органів містобудування і архітектури та охорони культурної спадщини. Зазначені органи протягом двох тижнів з дня одержання клопотання надають свої висновки відповідній сільській, селищній, міській раді чи місцевій державній адміністрації, які з урахуванням одержаних висновків протягом десяти днів приймають рішення про погодження місця розташування того об`єкта, під який мають право самостійно вилучати земельну ділянку, або мотивоване рішення про відмову.

Дослідженням матеріалів погодження місця розташування спірної земельної ділянки встановлено, що такі не містять висновку територіального органу виконавчої влади з питань лісового господарства, а тому не могли бути затверджені.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2, 4 ст. 20 ЗК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) віднесення земель то тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земель провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою або приймають рішення про створення об`єктів природоохоронного та історико-культурного призначення. Зміна цільового призначення земель, зайнятих лісами, провадиться з урахуванням висновків органів виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища та лісового господарства.

З огляду на викладене, суд дійшов до висновку, що спірна земельна до її передачі у власність ОСОБА_3 належала до земель лісогосподарського призначення, перебувала у державній власності та у постійному користуванні ДП "Ясінянське ЛМГ" й використовувалась для ведення лісового господарства у порядку, визначеному Лісовим кодексом України, при цьому питання про зміну цільового призначення вказаної земельної ділянки (лісогосподарське призначення) не вирішувалось та вона в установленому законом порядку з постійного користування ДП "Ясінянське лісомисливське господарство" не вилучалась.

Отже, Рахівська районна державна адміністрація Закарпатської області, всупереч вимогам ЗК України та ЛК України, за межами своєї компетенції та без погодження із землекористувачем затвердила матеріали погодження, акти вибору та надала дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки, а в подальшому затвердила проект її відведення та надала її у приватну власність ОСОБА_3 . При цьому рішення про її вилучення з постійного користування ДП «Ясінянське лісомисливське господарство», всупереч вимогам ст.ст. 149, 151 ЗК України, не приймалось взагалі.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 21 ЗК Кодексу, порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання недійсними рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам; визнання недійсними угод щодо земельних ділянок; відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною; притягнення до відповідальності відповідно до закону громадян та юридичних осіб, винних у порушенні порядку встановлення та зміни цільового призначення земель.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, та вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У силу вимог ст. 378 ЦК України право власності на земельну ділянку може бути припинено за рішенням суду у випадках, встановлених законом.

Відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №237229626 від 16.12.2020 вказана земельна ділянка 13.10.2020 була відчужена за договором дарування серія та номер 2-1182 від 13.10.2020, посвідченого Рахівською державною нотаріальною конторою, громадянину ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Рішення про державну реєстрацію спірної земельної ділянки за ОСОБА_4 було прийнято державним нотаріусом Рахівської державної нотаріальної контори Кицкою М.М. 15.10.2020 на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки №2-1182 від 13.10.2020.

Крім того, дана земельна ділянка була поділена й відомості про поділ ділянки були внесені державним реєстратором Рахівської міської ради Петращуком І.В. 11.02.2021, що підтверджено інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №258633092 від 27.05.2021.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна 258634349 від 27.05.2021 та 258634108 від 27.05.2021 зазначеній вище земельній ділянці після її поділу присвоєно два нові кадастрові номери - :04:001:0001 та :04:001:0002.

Відповідно до статті 387 Цивільного кодексу України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках (частина третя статті 388 ЦК України).

Враховуючи, що спірна земельна ділянка вибула з володіння власника поза його волею, суд приходить до висновку, що вимога позивача про витребування її із чужого незаконного володіння ОСОБА_4 на користь держави є підставною, оскільки ця земельна ділянка, в порушення норм Земельного кодексу України вибула з володіння держави.

При цьому суд вважає, що віндикація майна, його витребування в особи, яка незаконно порушила чуже володіння, має легітимну мету, яка полягає в забезпеченні права інших осіб мирно володіти своїм майном. Така мета у цьому разі відповідає загальним інтересам суспільства.

Водночас суд вважає, що не підлягають до задоволення позовні вимоги про визнання недійсним і скасування розпорядження голови Рахівської районної державної адміністрації Закарпатської області від 17.11.2008 за №518 «Про затвердження проекту землеустрою та передачу земельної ділянки у власність, за межами населеного пункту» та визнання недійсним і скасування державного акту серії серія ЯЕ №463528 від 23.12.2008 на право власності на земельну ділянку за кадастровим номером :11:001:0017, площею 1,6 га, яка розташована на території Ясінянської селищної ради, пол. Печінжиска.

Так, відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частин першої, другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси особи, і залежно від встановленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову в їх задоволенні.

Під способами захисту суб`єктивних земельних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на правопорушника (див. пункт 5.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16).

Серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна з чужого незаконного володіння (стаття 387 ЦК України) й усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном (стаття 391 ЦК України, частина друга статті 152 ЗК України). Вказані способи захисту можна реалізувати шляхом подання віндикаційного та негаторного позовів відповідно.

Предметом віндикаційного позову є вимога власника, який не є фактичним володільцем індивідуально-визначеного майна, до особи, яка незаконно фактично володіє цим майном, про повернення його з чужого незаконного володіння.

Негаторний позов - це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод. Означений спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов`язані з позбавленням його володіння майном.

Власник земельної ділянки може вимагати, зокрема, усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою (частина друга статті 152 ЗК України).

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (стаття 391 ЦК України).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18), від 02 липня 2019 року у справі № 48/340 (провадження № 12-14звг19), від 22 жовтня 2019 року у справі № 923/876/16 (провадження № 12-88гс19) та багатьох інших.

Застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду. Судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Такі висновки сформульовані в постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (провадження № 12-204гс19, пункт 63), від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20, пункт 6.13), від 16 лютого 2021 року у справі № 910/2861/18 (провадження № 12-140гс19, пункт 98).

Уданій справі прокурор пред`явив позов в інтересах держави у зв`язку з незаконним, на думку позивача, заволодінням земельною ділянкою державної власності фізичною особою. Посилаючись на те, що при виділенні земельної ділянки порушено норми ЗК України, прокурор просив, зокрема, визнати незаконним та скасувати розпорядження голови Рахівської районної державної адміністрації Закарпатської області № 518 від 17.11.2008 «Про затвердження проекту землеустрою та передачу земельної ділянки у власність, за межами населеного пункту» та визнати недійсним та скасувати державний акт серія ЯЕ №463528 від 23.12.2008 на право власності на земельну ділянку за кадастровим номером :11:001:0017, площею 1,6 га, яка розташована на території Ясінянської селищної ради, пол. Печінжиска.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (провадження № 14-2цс21) зазначено, що Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що власник з дотриманням вимог статті 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, ланцюга договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Такі висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18, пункти 85, 86), від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17 (провадження № 12-97гс19, пункт 38), від 22 січня 2020 року у справі № 910/1809/18 (провадження № 12-148гс19, пункт 34), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (провадження № 14-125цс20, пункт 74) та інших.

Вимога про визнання рішень органів державної влади чи органів місцевого самоврядування недійсними (незаконними) та їх скасування також не є ефективним способом захисту, адже задоволення такої вимоги не призвело б до відновлення володіння відповідною земельною ділянкою (постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17 (провадження № 12-97гс19, пункт 39), від 11 лютого 2020 року у справі № 922/614/19 (провадження № 12-157гс19)).

Аналогічну позицію 11.05.2022 висловив також Верховний Суд перегладаючи рішення Рахівського районного суду та постанову Закарпатського апеляційного суду у справі 305/1967/16.

Отже, заявлена в цій справі прокурором вимога про визнання незаконним і скасування розпорядження голови Рахівської районної державної адміністрації Закарпатської області № 518 від 17.11.2008, «Про затвердження проекту землеустрою та передачу земельної ділянки у власність, за межами населеного пункту», а також визнання недійсним та скасування державного акту серія ЯЕ №463528 від 23.12.2008 на право власності на земельну ділянку за кадастровим номером :11:001:0017, площею 1,6 га, яка розташована на території Ясінянської селищної ради, пол. Печінжиска, не є ефективним способом захисту у спірних правовідносинах, а тому з цих підстав до задоволення не підлягає.

Відповідно ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України суд вирішує питання про розподіл судових витрат таким чином.

У даному позові прокуратура Закарпатської області є платником судового збору в сумі 21232 грн згідно з платіжним дорученням №54 від 26.01.2021.

Враховуючи, що саме дії Рахівської районної державної адміністрації в даному спорі, зокрема видання останньою незаконного розпорядження про передачу спірної земельної ділянки ОСОБА_3 , призвели до необхідності звернення прокурором до суду за захистом державних інтересів для вирішення даного спору, тому суд вважає, що справедливим та підставним буде стягнути судові витрати саме з Рахівської районної державної адміністрації в користь прокуратури Закарпатської області - судовий збір в сумі 21232,00 грн, що був сплачений при подачі даного позову до суду.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76, 81, 83, 89, 141, 263-265, 273, 354, 355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ :

Позов задовольнити частково.

Витребувати на користь держави в особі Кабінету Міністрів України із незаконного володіння ОСОБА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , земельні ділянки за кадастровими номерами :04:001:0001, площею 0,8 га, та :04:001:0002, площею 0,8 га, розташовану на території Ясінянської селищної ради Рахівського району, полонина Печінжиска.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Рахівської районної державної адміністрації Закарпатської області, ЄРДПОУ 22106207, на користь Закарпатської обласної прокуратури на розрахунковий рахунок UA 001475, ДКС України м. Київ, ЄРДПОУ 02909967, сплачений судовий збір у розмірі 21232 грн (дванадцять одну тисячу двісті тридцять дві гривні).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст рішення виготовлено 02.12.2022.

Суддя: В.Е. Ємчук