Справа № 357/9126/22
Провадження № 2/357/2989/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 грудня 2022 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Ярмола О. Я. ,

при секретарі Пустовій Ю. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в місті Біла Церква, в залі суду №5 цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Гриби України» про стягнення грошових коштів,-

В С Т А Н О В И В :

04.10.2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом та просила суд стягнути з ТОВ «Гриби-України» безпідставно набуті кошти, з урахуванням сум, нарахованих згідно ст. 625 ЦК України, всього до стягнення: 556 332,69 грн.

І. Позиція сторін у справі.

Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що у листопаді 2018 р. вона перерахувала відповідачу на його рахунок 455 000 грн. з відміткою перерахунку «поворотна фінансова допомога згідно договору», хоча ніякого договору сторони не підписували та рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19.08.2022 року у справі №357/1913/22 за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Гриби-України» про стягнення поворотної фінансової допомоги (позики) за договором № ФП4 від 14.11.2018 року, суд встановив, що сума у розмірі 455 000 грн. не може бути стягнена, як позика (поворотна фінансова допомога), що перерахована по договору, оскільки сторонами так і не був укладений договір № ФП4 від 14.11.2018 року, який є обов`язковим в розумінні статей 1047 та 207 ЦК, а тому ця сума не є позикою; правовідносини по сплаті позивачем/отриманні відповідачем 455 000 грн. без договору носять не договірний, а позадоговірний характер. Отже, рішенням суду зафіксовано відсутність укладеного між сторонами будь-якого договору позики (поворотної фінансової допомоги). З наведеного слідує, що відповідач збагатився за рахунок коштів позивача поза підставою, тобто без укладення обов`язкового письмового договору. Грошові кошти в сумі 455 000 грн., які були перераховані відповідачу без достатньої правової підстави, не повернуті позивачу. Позивач просить стягнути з відповідача борг, враховуючи індекс інфляції та відсотки річних, оскільки 25.10.2021 року позивач надсилала на адресу відповідача Вимогу про повернення грошових коштів, сплачених згідно квитанцій ПриватБанку № 1415-5091-3893-0279 від 16.11.2018р. та № 1426-4128-6878-7799 від 27.11.2018. Дана вимога була отримана останнім 27.10.2021 року, то позивач просила суд, стягнути з відповідача 455 000 грн. основного боргу, як безпідставно набутих коштів, інфляційні в сумі 90514,88 грн. та 3% річних в сумі 10807,81грн., також, позивач просила відшкодувати судові витрати по справі.

Відповідач, заперечуючи позовні вимоги, зазначив, що позивач пропустила строк позовної давності з вимогами про повернення коштів. Крім того, в справі №357/1913/22 позивач посилалася на договір №ФП4 від 14.11.2018р., але позивач не надала даного договору в письмовій формі, хоча факт укладення такого договору підтверджувала передачею коштів згідно квитанцій з відповідною відміткою. Позивач раніше стверджувала, що надавала відповідачу кошти в позику, направляла відповідачу вимогу про повернення поворотної фінансової допомоги і зверталася до суду з відповідним позовом, а наразі позивач, посилаючись на ті ж докази що стосувалися договору позики, просить суд стягнути кошти з інших підстав. Відповідач вважає такі вимоги необґрунтованими та просив відмовити в задоволенні позовних вимог, застосувавши строки позовної давності.

ІІ. Процесуальні дії та рішення у справі.

Протоколом авторозподілу судової справи від 04.10.2022 року справу передано судді Ярмолі О.Я. ( а.с.30).

Ухвалою суду від 06.10.2022 року було відкрито провадження у даній справі, постановлено провести її розгляд за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 01.11.2022 р. ( а.с.34).

01.11.2022 року за клопотанням представників відповідача ТОВ «Гриби України» - адвокатів Борисенка Є.Є., Довгопол О.М. підготовче засідання було відкладено на 14.11.2022 року (а.с.38-39).

07.11.2022 року від представника відповідача ТОВ «Гриби України» - адвоката Є.Борисенка надійшов відзив по справі (а.с.44-47).

14.11.2022 року ухвалою, занесеною до протоколу судового засідання, було закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті на 30.11.2022 року (а.с.59,60).

28.11.2022 року представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Кіндрась Я.І. направив заперечення на відзив (а.с.62,63).

30.11.2022 року в зв`язку із знеструмленням електромережі суду судове засідання було відкладено на 27.12.2022 року (а.с. 69, 70,71).

26.12.2022 року засобами електронного зв`язку представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Я.Кіндрась напрвив клопотання, в якому просив розглядати справу без участі представника позивача за наявними матеріалами справи з урахуванням останніх письмових пояснень, де позивач повністю підтримує позовні вимоги, просить їх задовольнити (а.с.73-76).

В судовому засіданні представник позивача, адвокат Кіндрась Я.І., вимоги позову підтримав, надав суду пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві.

Представники відповідача ТОВ «Гриби України» - адвокати Довгопол О.М., Борисенко Є.С. в судовому засіданні позов не визнали, просили застосувати до позовних вимог наслідки спливу строку позовної давності.

Суд, з`ясувавши позицію учасників справи та дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення.

ІІІ. Фактичні обставини справи.

Судом встановлено та визнано відповідачем, що у листопаді 2018 року позивач перерахувала відповідачу на рахунок 455 000 грн., з яких : 16.11.2018 року 245 000 грн., що підтверджено квитанцією/ код квитанції № 1415-5091-3893-0279/; 27.11.2018 року 210 000 грн. /код квитанції 1426-4128-6878-7799/ (а.с. 16,17).

Встановлено, що 25.10.2021 року позивач направила відповідачу ТОВ «Гриби України» вимогу про повернення поворотної фінансової допомоги в сумі 455 000 грн. (а.с.18), яка була направлена рекомендованим повідомленням. (а.с.19)

Встановленим є те, що ОСОБА_1 зверталась до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовом про стягнення з ТОВ «Гриби України» 455 000 грн., як коштів поворотної фінансової допомоги за договором № ФП4 від 14.11.2018 року і 5 347,81 грн. 3% річних, 16 130,90 грн. інфляційних втрат, та рішенням Білоцерківського міськрайонного суду від 19.08.2022 року по справі № 357/1913/22 було відмовлено в задоволенні таких позовних вимог. Рішення набрало законної сили 20.09.2022 року (а.с.25-27).

ІV. Позиція суду та оцінка аргументів сторін.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених ст. 11 ЦК України).

За змістом ч. 1 ст. 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Згідно із частиною першою ст. 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші.

Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду від 19.08.2022 року, яке набрало законної сили, встановлено відсутність факту отримання відповідачем у борг коштів від ОСОБА_1 , відсутність у ТОВ «Гриби України» обов`язку повернути кошти за договором поворотної фінансової допомоги, який не був укладений. Суд зробив висновок, що саме по собі посилання у квитанції та платіжних дорученнях на договір про поворотну фінансову допомогу не свідчить про його укладення. Суд дійшов висновку, що існування заборгованості у відповідача перед позивачем без належного обґрунтування підстав виникнення такої заборгованості, існування договірного характеру сторін не доведено та суд відмовив в позові про стягнення з ТОВ «Гриби України» поворотної фінансової допомоги.

Згідно ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою ст. 11 ЦК України.

Загальна умова частини першої ст. 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зi сторін у зобов`язанні підлягає поверненню iншiй стороні на пiдставi ст. 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпiдставностi такого виконання.

Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, ст. 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Такий висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 02 жовтня 2013 року № 6-88цс13, від 03 червня 2015 року № 6-100цс15, яка згідно зі ст. 263 ЦПК України є обов`язковою для судів.

Отже, на час розгляду даної справи судом, ні позивач, ні відповідач не вказали про існування чинного договору чи іншого правочину, що був би належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей). Так само, поведінка відповідача, як набувача цих коштів, та інших осіб не утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна.

Дійсно, мав місце судовий спір стосовно стягнення спірних коштів, як позики, згідно ст. 1047 ЦК України, але в судовому порядку було встановлено, що договір про надання поворотної фінансової допомоги відсутній/неукладений, а отже, зазначена правова підстава набуття коштів була відсутня.

Конструкція статті 1212 ЦК України, як і загалом норма глави 83 ЦК України, свідчить про необхідність установлення так званої "абсолютної" безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору.

Ознаки, характерні для кондиції, свідчать про те, що пред`явлення кондиційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі.

Норми ст. 1212 ЦК України застосовуються до позадоговірних зобов`язань. Такий правовий висновок викладений у постанові ВС від 17.02.2022 р. у справі №365/388/20.

Отже, згідно встановлених судом фактичних обставин справи вбачається, що правовідносини, які виникли між позивачем та відповідачем з приводу переказу коштів в сумі 455 000 грн. регулюються положеннями ст. 1212 ЦК України. А тому суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача 455 000 грн.

Позивач просила стягнути з відповідача суму боргу і нараховані суми згідно ст. 625 ЦК України.

За змістом статей 625, 1212 ЦК України положення статті 625 ЦК України поширюють свою дію на всі види грошових зобов`язань, а тому в разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема, щодо повернення безпідставно одержаних чи збережених грошей нараховуються 3 % річних від простроченої суми відповідно до частини другої статті 625 ЦК України.

Однак, в даному випадку, суд вважає необґрунтованою вимогою про стягнення з відповідача на користь позивача коштів, що нараховані у відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки позивачем не надано доказів пред`явлення відповідачу вимоги про повернення коштів в сумі 455 000 грн., як безпідставно набутих.

Матеріали справи містять Вимогу про повернення поворотної фінансової допомоги від 25.10.2021р. (а.с.18), однак, на думку суду, дану Вимогу не можна ототожнювати з вимогою, яку позивач могла би направити відповідачу про повернення коштів, як безпідставно набутих.

Згідно ч. 2 ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Позивач, вважаючи укладеним договір про надання поворотної фінансової допомоги, в жовтні 2021 року направила відповідачу відповідну вимогу про повернення коштів за договором. Згодом, в судовому порядку (справа 357/1913/22) було встановлено, що вказана позивачем правова підстава набуття відповідачем коштів (позика) була відсутня взагалі. А тому, як зазначив в судовому засіданні представник позивача, був поданий новий позов із новим предметом та з інших підстав.

При цьому, позивач, обравши захист своїх прав та інтересів в інший спосіб, подавши новий позов з іншими матеріально-правовими підставами, не скористалася своїм правом та не подала відповідачу вимоги про повернення коштів /455 000 грн./, як безпідставно набутих.

Отже, на час звернення до суду з даним позовом, ОСОБА_1 не вимагала від ТОВ «Гриби України» повернути безпідставно набуті кошти.

Щодо строку позовної давності

Як було зазначено вище, відповідач, заперечуючи позовні вимоги, просив суд застосувати наслідки спливу позовної давності у даному спорі, оскільки перерахунок коштів на користь відповідача відбувся у листопаді 2018 р., а звернулася позивач до суду з даним позовом в жовтні 2022 року, з пропуском строку позовної давності..

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно із частинами третьою та четвертою статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушено право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушено, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем. Подібний правовий висновок викладено, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі № 372/266/15-ц (провадження № 14-396цс-19, пункт 51), від 07 липня 2020 року у справі № 712/8916/17-ц (провадження № 14-448цс19).

Відповідно до частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Наслідки спливу позовної давності визначені статтею 267 ЦК України, згідно із частиною четвертою якої сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

За частиною п`ятою статті 267 ЦК України якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Подання позову з іншими матеріально-правовими підставами не перериває перебігу позовної давності, але з урахуванням конкретних обставин справи, може бути поважною причиною для поновлення строку позовної давності.

Так, представник позивача під час розгляду справи неодноразово зазначав, що існують поважні причини подання даного позову після 19 серпня2022 року, оскільки позивач сподівалася на захист своїх порушених прав в судовому порядку по іншій справі. Та, враховуючи висновки суду у справі № 357/1913/22 про відсутність укладеного між сторонами письмового договору позики, позивач, користуючись своїм правом подала новий позов із новим предметом та з інших підстав.

Закон не наводить переліку причин, які можуть бути визнані поважними для захисту порушеного права, у випадку подання позову з пропуском позовної давності. Тому це питання віднесено до компетенції суду, який розглядає судову справу. При цьому поважними причинами при пропущенні позовної давності є такі обставини, які роблять своєчасне пред`явлення позову неможливим або утрудненим.

Очевидно, що перебування справи у провадженні суду, вчинення в ній передбачених законом дій, на думку добросовісного розсудливого спостерігача, виключає необхідність вчинення процесуальних дій, спрямованих на припинення цього процесу, а саме подачі інших позовів, заяв про закриття провадження у справі тощо. Подібний правовий висновок викладений у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 15.05.2020 року у справі № 922/1467/19.

Крім того, сторона позивача вважає, що у відповідності до п.12 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, станом на момент звернення до суду з даним позовом, строк позовної давності не сплинув і продовжує діяти.

Постановою КМУ N9 211 від 11.03.2020 року від 11 березня 2020 р. N211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID- 19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з 12 березня 2020 року на всій території України установлено карантин. Згодом дію карантину продовжено до 31.12.2022 року згідно постанов Кабінету Міністрів України № 392 від 20.05.2020р., і№ 641 від 22.07.2020, № 1236 від 09.12.2020р.

Відповідно до п. 12 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню короновірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

З огляду наведеного, відсутні підстави для відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 через сплив позовної давності.

Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати пропорційно задоволених вимог, а тому оскільки позов задоволено на 81,7 % (455 000 грн. х 100 : 556 332,69 грн.), судовий збір слід стягнути в розмірі 4545 грн. 23 коп. (5563,33 х 81,7 % : 100). На час розгляду справи, позивачем не надано доказів понесених витрат на професійну правничу допомогу.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення та підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача кошти, як безпідставно набуті, в сумі 455 000 грн. (чотириста п`ятдесят п`ять тисяч гривень) і судові витрати по справі в сумі 4545 грн. 23 коп.(чотири тисячі п`ятсот сорок п`ять гривень двадцять три копійки)

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Керуючись ст. ст. 4,12,13,81, 82, 89, 141, 263 - 265, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Гриби України» / вул.Затишна, 41, с. Озерна, Білоцерківський район, Київська область, 09129/ на користь ОСОБА_1 (ІПН : НОМЕР_1 ) борг в сумі 455 000 грн. (чотириста п`ятдесят п`ять тисяч гривень) та судові витрати по справі в сумі 4545 грн. 23 коп.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення суду виготовлено 30.12.2022 року.

Суддя О. Я. Ярмола