Справа № 944/1122/21 Головуючий у 1 інстанції: Поворозник Д.Б.
Провадження № 22-ц/811/4315/21 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2022 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Цяцяка Р.П.,

суддів Ванівського О.М. та Шеремети Н.О.,

за участю: секретаря Івасюти М.В.;

адвоката Ільківа М.М. - представника позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_8, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Городнюка Віталія Валерійовича , представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські лінії», на рішення Яворівського районного суду Львівської області від 20 жовтня 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2021 року Ільків Микола Миколайович в інтересах ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_8 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські лінії», у якому просив стягнути зі згаданого відповідача на користь позивачів моральну шкоду, завдану смертю потерпілих, а саме:

-на користь ОСОБА_1 - 500 000 грн.;

-на користь ОСОБА_2 - 500 000 грн.;

-на користь ОСОБА_8 - 200 000 грн.;

-на користь ОСОБА_3 - 500 000 грн.;

-на користь ОСОБА_4 - 500 000 грн.;

-на користь ОСОБА_5 - 200 000 грн.

Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що 16 грудня 2018 року працівник ТзОВ «Українські лінії» ОСОБА_9 , керуючи рейсовим автобусом «Київ-Вроцлав» марки «Neoplan N1122/3L», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та рухаючись автодорогою сполученням Львів - Краківець у напрямку м. Львова, неподалік будинку № 28 по вул. Яворівській в смт Івано-Франкове Яворівського району Львівської області грубо порушив Правила дорожнього руху України та виїхав на зустрічну смугу руху, по якій в цей час рухався автомобіль марки «Volvo 340», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керування ОСОБА_10 , що призвело до зіткнень згаданих транспортних засобів, внаслідок чого водій автомобіля «Volvo 340» ОСОБА_10 та пасажири цього транспортного засобу ОСОБА_11 , ОСОБА_12 і ОСОБА_13 загинули на місці події. Власником автобуса марки «Neoplan N1122/3L» є ТзОВ «Українські лінії», з яким водій ОСОБА_9 перебував на час вчинення дорожньо-транспортної пригоди у трудових відносинах. Вироком Яворівського районного суду Львівської області від 26 липня 2019 року, залишеним без змін Львівським апеляційним судом в частині покарання, ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 Кримінального кодексу України. В частині заявлених цивільних позовів справу передано на новий розгляд до Яворівського районного суду Львівської області в порядку норм Цивільно-процесуального кодексу України.

Позивачі вважають, що їм відповідачем завдано моральну шкоду, яка полягає в самому факті смерті брата і сина ОСОБА_13 та брата і сина ОСОБА_12 , в результаті чого їм було завдано моральну шкоду, яку вони оцінюють у розмірі заявлених позовних вимог. Звертають увагу на те, що тривалий час, під час якого проводився судовий розгляд справи, щодо притягнення ОСОБА_9 до кримінальної відповідальності, жодної матеріальної чи фінансової допомоги з боку обвинуваченого чи цивільного відповідача ТзОВ «Українські лінії» позивачам надано не було (том 1, а.с. 1-5).

Оскаржуваним рішенням (з урахуванням ухвали суду від 11 квітня 2022 року про виправлення у цьому рішенні описок; том 2, а.с. 191-192) позов задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські лінії»:

-на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 500 000 грн.;

-на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 500 000 грн.;

-на користь ОСОБА_8 моральну шкоду в розмірі 100 000 грн.;

-на користь ОСОБА_3 моральну шкоду в розмірі 500 000 грн.;

-на користь ОСОБА_4 моральну шкоду в розмірі 500 000 грн.;

-на користь ОСОБА_5 моральну шкоду в розмірі 100 000 грн.;

-на користь держави судовий збір в розмірі 22 000 грн.;

-на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4 200 грн.;

-на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4 200 грн.;

-на користь ОСОБА_8 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2 100 грн.;

-на користь ОСОБА_3 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4 200 грн.;

-на користь ОСОБА_4 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4 200 грн.;

-на користь ОСОБА_5 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2 100 грн. (том 2, а.с. 53-64).

Вищезгадане рішення оскаржив представник відповідача - адвокат Городнюк В.В.

Апелянт просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 задовольнити частково та стягнути з ТОВ «Українські лінії» на їх користь по 100 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, а у позовних вимогах ОСОБА_8 та ОСОБА_5 відмовити у повному обсязі, покликаючись на необґрунтованість та недоведеність заявленого розміру моральної шкоди, а також на порушення норм процесуального права.

Вважає, що позивачі на підтвердження заявлених ними позовних вимог «не долучили жодних належних та допустимих доказів …, які б підтвердили розмір … заподіяння їм моральної шкоди в сумі саме 2 400 000 грн.».

Вважає, що для визначення грошового еквіваленту моральних страждань (моральної шкоди) «Позивачами і судом першої інстанції фактично проігнорований один із ключових засобів, … як висновок експерта».

Також вважає, що при визначенні розміру моральної шкоди, яка підлягає до відшкодування, судом першої інстанції не було враховано релевантну практику Верховного Суду у справах даної категорії.

Довідки органів місцевого самоврядування з місця проживання позивачів та потерпілих в ДТП про те, що вони разом були зареєстрованими в одному житловому приміщенні, не вважає належними та допустимими доказами того, що згадані особи були членами однієї сім`ї (том 2, а.с. 75-91).

Відповідач (апелянт) та його представник, адвокат Городнюк В.В., будучи своєчасно належним чином повідомленими про апеляційний розгляд справи 18 липня 2022 року (том 2, а.с. 200, 204, 209, 210, 213), в судове засідання не з`явилися і про причини такої неявки суд не повідомили, що (у відповідності до частини 2 статті 372 ЦПК України) не перешкоджає розгляду справи - на підставі наявних у ній даних та доказів.

Заслухавши суддю-доповідача, заперечення доводів апеляційної скарги зі сторони представника позивачів, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

ЦПК України встановлено, що:

- цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, і що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (статті 12 і 81);

- обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (частина 1 статті 82);

- доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76);

- належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (стаття 77).

Цивільним кодексом України встановлено, що:

-моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю (ч.2 ст. 1168);

-юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків (ч.1 ст. 1172);

-шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч.ч. 2 і 5 ст. 1187).

У п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року № 6 „Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" міститься роз`яснення про те, що шкода, заподіяна особі підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від вини.

Частиною 1 ст. 1187 ЦК України встановлено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням (зокрема) транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

У п. 5 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року № 4 „Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" міститься роз`яснення про те, що цивільно-правова відповідальність за шкоду, завдану діяльністю, що є джерелом підвищеної небезпеки, настає у разі її цілеспрямованості (наприклад, використання транспортних засобів за їх цільовим призначенням), а також при мимовільному проявленні шкідливих властивостей об`єктів, що використовуються в цій діяльності (наприклад, у випадку завдання шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля).

Судом встановлено, стверджується матеріалами справи та визнається всіма її учасниками (а, відтак, доказуванню не підлягає) те, що:

-16 грудня 2018 року в смт. Івано-Франкове Яворівського району Львівської області в результаті зіткнення рейсового автобуса «Київ-Вроцлав» марки «Neoplan N1122/3L», реєстраційний номер НОМЕР_1 (власником якого було ТзОВ «Українські лінії», працівник якого ОСОБА_9 і керував ним в момент ДТП), та автомобіля марки «Volvo 340», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керування ОСОБА_10 , мала місце дорожньо-транспортна пригода (ДТП), в результаті якої водій автомобіля «Volvo 340» ОСОБА_10 та пасажири цього транспортного засобу ОСОБА_11 , ОСОБА_12 і ОСОБА_13 загинули на місці події. Вироком Яворівського районного суду Львівської області від 26 липня 2019 року, залишеним без змін Львівським апеляційним судом в частині покарання, винним у ДТП (а саме - у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 Кримінального кодексу України) визнано водія ТзОВ «Українські лінії» ОСОБА_9 ;

-позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками загиблого ОСОБА_12 , а позивач ОСОБА_8 - його братом;

-позивачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є батьками загиблого ОСОБА_13 , а позивачка ОСОБА_5 - його сестрою.

У відповідності до роз`яснень, які містяться у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб (п.3) і розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин (зокрема, стану здоров`я потерпілого, тяжкості вимушених змін у його життєвих стосунках, часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану - п.9).

В ДТП загинули сини та брати позивачів, а відтак безспірним є той факт, що позивачі в результаті ДТП зазнали, як моральних страждань, так і інших негативних явищ, і ці фактори мають незворотній характер.

Як вбачається з Довідки про склад сім`ї від 31.01.2019 року, загиблий в ДТП ОСОБА_13 до дня своєї смерті проживав в одному житловому приміщенні зі своїми батьками (позивачами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ), а також зі своєю сестрою - позивачкою ОСОБА_5 (том 1, а.с. 27), а відтак остання відноситься до осіб, які проживали з загиблим в ДТП однією сім`єю, а тому така (у відповідності до частини 2 статті 1168 ЦК України) має право на відшкодування моральної шкоди, завданої їй смертю в ДТП її брата ОСОБА_13 .

В той же час, як вбачається з Довідки з місця проживання іншого загиблого в ДТП, ОСОБА_12 , останній проживав разом лише зі своїми батьками, позивачами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (том 1, а.с. 14), а його брат, позивач ОСОБА_8 , починаючи з квітня 2011 року проживав та був зареєстрований за іншою адресою (том 1, а.с. 17), а відтак такий не є особою, яка проживала з загиблим в ДТП однією сім`єю, і тому він не набув права на відшкодування моральної шкоди внаслідок смерті в ДТП його брата ОСОБА_12 на підставі частини 2 статті 1168 ЦК України.

Вищенаведені обставини судом першої інстанції врахованими не були, а тому оскаржуване рішення в частині часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_8 , а також в частині стягнення на його користь витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 2 100 грн., підлягає скасуванню з ухваленням в цих частинах нової постанови - про відмову у задоволенні позовних вимог в інтересах ОСОБА_8 у повному обсязі.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що в результаті смерті в ДТП синів та брата позивачів останнім було спричинено моральну шкоду в якості, як моральних страждань, так і інших негативних явищ, і ці фактори мають незворотній характер, а тому позивачі мають право вимагати у відповідача відшкодування такої.

Розмір цієї шкоди, присуджений судом до стягнення з відповідача (по 500 000 грн. на користь кожного з батьків загиблих у ДТП, а також 100 000 грн. на користь рідної сестри загиблого, з якою останній проживав однією сім`єю), колегія суддів вважає таким, що відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості, а тому приходить до висновку про те, що підстави для скасування чи зміни оскаржуваного рішення в цих частинах відсутні.

Статтею 141 встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина 1) і що у випадку, коли суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, цей же суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина 13).

Оскільки колегія суддів прийшла до висновку про те, що оскаржуване рішення вчастині часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_8 підлягає скасуванню - з відмовою у задоволенні позовних вимог в його інтересах у повному обсязі, то оскаржуване рішення в частині вирішення питання судових витрат також підлягає відповідним змінам: шляхом зменшення розміру судового збору, який підлягає до стягнення з відповідача в дохід держави, з 22 000 грн. до 21 000 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.2, 376 ч.1 п.п. 1-4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Городнюка Віталія Валерійовича , представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські лінії», задовольнити частково.

Рішення Яворівського районного суду Львівської області від 20 жовтня 2021 року в частині часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_8 , а також в частині стягнення на його користь витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 2 100 грн., скасувати і в цих частинах ухвалити нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог в інтересах ОСОБА_8 у повному обсязі.

Рішення Яворівського районного суду Львівської області від 20 жовтня 2021 року в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські лінії» в дохід держави судового збору змінити, зменшивши розмір судового збору, який підлягає до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські лінії» в дохід держави, з 22 000 грн. до 21 000 (двадцять однієї тисячі) грн.

В іншій частині рішення Яворівського районного суду Львівської області від 20 жовтня 2021 року (з урахуванням ухвали Яворівського районного суду Львівської області від 11 квітня 2022 року про виправлення у цьому рішенні описок) залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову складено 28 липня 2022 року.

Головуючий: Цяцяк Р.П.

Судді: Ванівський О.М.

Шеремета Н.О.