Справа № 461/5141/20 Головуючий у 1 інстанції: Романюк В.Ф.
Провадження № 22-ц/811/3809/20 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2022 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,

секретаря Матяш С.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 11 листопада 2020 року у складі судді Романюка В.Ф. у справі за позовом Акціонерного товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором та зустрічним позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Ідея Банк» про визнання недійсними окремих положень кредитного договору,-

встановив:

У липні 2020 року позивач АТ «Ідея Банк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором, просив стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за кредитним договором в розмірі 26527,97 грн., а також 2102 грн. судового збору та витрати на правничу допомогу.

18 серпня 2020 року на адресу суду надійшов зустрічний позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Ідея Банк» про визнання недійсними окремих положень кредитного договору.

У зустрічній позовній заяві ОСОБА_1 просив скасувати п.1.10 Кредитного договору № P51.13032.004679540 від 19.12.2018 року, так як вважає положення договору про споживчий кредит щодо встановлення плати за обслуговування кредиту є несправедливими, що є підставою для визнання таких положень недійсними.

Ухвалою суду від 28.08.2020 р. зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Ідея Банк» про визнання недійсними окремих положень кредитного договору - прийнято до розгляду та об`єднано в одне провадження з первісним позовом.

Оскаржуваним рішенням Галицького районного суду м. Львова від 11 листопада 2020 року первісний позов Акціонерного товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором, задоволено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Ідея Банк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 26527,97 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Ідея Банк» судовий збір у розмірі 2102,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Ідея Банк» витрати на правничу допомогу у розмірі 2100,00 грн.

У задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Ідея Банк» про визнання недійсними окремих положень кредитного договору - відмовлено.

Рішення оскаржив відповідач за первісним позовом ОСОБА_1 , з таким рішенням не погоджується, вважає необґрунтованим, незаконним та таким, що підлягає скасуванню.

В апеляційній скарзі зазначає, що має статус військовослужбовця, учасника бойових дій, ветерана АТО, про що був обізнаний позивач за первісним позовом АТ «Ідея Банк».

При цьому, відповідно до п. 15 ст. 14 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду, штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом, не нараховуються.

Звертає увагу на практику Верховного Суду з даного питання, зокрема у постанові від 11.12.2019 по справі № 199/2418/15, касаційним судом не були взяті до уваги обґрунтування апеляційного суду про те, що від сплати нарахованих штрафів, пені та відсотків за користування кредитом звільняються лише мобілізовані позичальники.

Крім цього, у заявах по суті справи зазначав, що оспорюваним пунктом 1.10. Кредитного договору № Р51.13032.004679540 від 19.12.2018, укледеним між ним та ПАТ «Ідея Банк» та пунктами 6 і 6.1. цього договору в частині щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та в розмірах, визначених у Графіку щомісячних платежів за кредитним договором, йому фактично встановлено плату за надання інформації щодо його кредиту, безоплатність надання якої прямо встановлена частиною 1 статті 11 ЗУ «Про споживче кредитування».

Також, кредитний договір містить пункт 1.12, за яким позичальник надає свою згоду на укладення за рахунок позичальника, як страхувальника та застрахованої особи, договору добровільного страхування життя. Цим договором позичальник доручає та дає розпорядження банку переказати страховику, в безготівковій формі кредитні кошти в частині суми страхового платежу, належного страховику, через транзитний рахунок банку. Позичальник погоджується на страхування своїх, як застрахованої особи, пов`язаних із життям майнових інтересів, що не суперечать чинному законодавству України, згідно договору страхування, вигодонабувачем за яким виступає банк. Детальна інформація щодо страхування міститься в заяві на страхування, яка додається до даного договору.

В порушення зазначеного пункту договору жодної заяви на страхування йому не надали, немає такої і в доказах, наданих суду банком разом із позовною заявою.

Також, звертав увагу суду першої інстанції на те, що сума фактичного отриманого кредиту складає не 19973,00 грн, а 16671,95 грн, яку фактично отримав від працівника банку.

Суд першої інстанції помилково погодився з твердженнями банку щодо сплати страхового платежу в розмірі 3301,05 грн, адже даний платіж сплачено в рахунок погашення кредитних коштів, що відображено у виписці по його рахунку, оскільки сума 3301,95 грн стоїть в графі «Дебет», тобто віднесена до доходу банку.

Оскільки сума виданих йому кредитних коштів складає 16671,95 грн, відтак заборгованість має обраховуватися з виданої суми, а не з суми 19973,00 грн.

Також, звертає увагу на порушення норм процесуального права, які на його думку, допустив суд першої інстанції, в частині не повідомлення його про відкриття провадження у справі, а також прийняття судом заяв по суті справи, наданих позивачем за первісним позовом, із порушенням процесуальних строків.

Просить скасувати рішення Галицького районного суду м. Львова від 11 листопада 2020 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні первісного позову АТ «Ідея Банк» в частині сплати основного боргу в сумі 12047,00 грн, простроченого боргу в сумі 5601,59 грн, прострочених процентів в сумі 2575,76 грн, строкових процентів в сумі 65,45 грн, нарахованих плат за обслуговування кредиту в сумі 418,35 грн, прострочених плат за обслуговування кредиту в сумі 5117,59 грн, пені в сумі 702,23 грн. - відмовити.

У задоволенні позовних вимог первісного позивача про стягнення судового збору та інших витрат, пов`язаних із розглядом справи з відповідача відмовити.

Зобов`язати АТ «Ідея Банк» зарахувати сплачені ОСОБА_1 в розмірах, визначених згідно графіку щомісячних платежів за кредитним договором, платежі у рахунок погашення тіла кредиту за кредитним договором.

Визнати недійсним п. 1.10 кредитного договору № Р51.13032.004679540 від 19.12.2018, укладеним між ОСОБА_1 та АТ «Ідея Банк» повністю.

Визнати недійсними пункти 6 та 6.1. кредитного договору № Р51.13032.004679540 від 19.12.2018, укладеним між ОСОБА_1 та АТ «Ідея Банк» в частині щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та розмірах, визначених згідно графіку щомісячних платежів за кредитним договором.

Зарахувати АТ «Ідея Банк» сплачену ОСОБА_1 плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та в розмірах, визначених згідно графіку щомісячних платежів за кредитним договором, у рахунок інших обов`язкових платежів за кредитним договором та не нараховувати вказані платежі в майбутньому.

Учасники справи в судове засідання 31 травня 2022 року не прибули, не повідомили суд про причину неявки.

За відсутності всіх осіб, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить такого висновку.

Зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення судом учинення процесуальних дій під час судового розгляду з визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи і передбачити усунення яких неможливо.

Межі зупинення провадження у справі не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи, відтак суд повинен виходити з того, що тяганина при вирішенні цивільних справ вважається грубим порушенням цивільно-процесуального законодавства та є неприпустимою.

Питання зупинення провадження у справі врегульовано у Главі 8 Розділу ІІІ ЦПК України.

Зокрема, статтями 251-252 ЦПК України передбачено підстави, за яких суд зобов`язаний або може зупинити провадження у справі.

Так, суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду (п. 10 ч. 2 ст. 252 ЦПК України).

Провадження у справі зупиняється у випадках, встановлених пунктом 10 частини першої статті 252 цього Кодексу, - до закінчення перегляду в касаційному порядку.

Колегією суддів встановлено, що ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 27 квітня 2021 року, справу № 496/3134/19 за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Ідея Банк" про визнання недійсним кредитного договору прийнято до розгляду та призначено до розгляду Великою Палатою Верховного Суду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами.

Зокрема, Велика Палата Верховного Суду України дійшла висновку, що аналіз відповідних постанов Верховного Суду свідчить про наявність розходжень у судовій практиці у справах з аналогічними підставами позову та подібними позовними вимогами.

Так, у справі № 583/3343/19 Верховний Суд зробив висновок про визнання недійсною умови кредитного договору, якою встановлено плату за надання інформації щодо кредиту, аналогічно у справі № 361/392/20 (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 березня 2021 року в справі № 361/392/20 (провадження № 61-16470св20)) Верховний Суд дійшов висновку про визнання недійсною умови кредитного договору, якою встановлено плату за надання інформації щодо кредиту.

При цьому, за другого підходу відбувається кваліфікація умови договору, що передбачає комісію, як нікчемної, наприклад у справі № 194/1387/19 Верховний Суд зробив висновок про нікчемність умови кредитного договору, якою встановлено плату за надання інформації щодо кредиту.

Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що для повного та всебічного розгляду справи, необхідно зупинити провадження у даній справі до вирішення в касаційному порядку справи № 496/3134/19 Великою Палатою Верховного Суду.

Керуючись ст. 252 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Зупинити провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 11 листопада 2020 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором та зустрічним позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Ідея Банк» про визнання недійсними окремих положень кредитного договору - до закінчення перегляду у касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 496/3134/19.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту ухвали.

Повний текст ухвали складений 31 травня 2022 року.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М. Копняк