ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6253/22 Справа № 201/8251/21 Суддя у 1-й інстанції - Демидова С. О. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 листопада 2022 року Дніпровський Апеляційний суд у складі: головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Пищиди М.М.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14 липня 2022 року, -

В С Т А Н О В И В:

16 серпня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя. В якому просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь компенсацію Ѕ частки від вартості транспортного засобу марки Volkswagen Passat, 2012 року випуску, VIN НОМЕР_1 , що становить 147 531,50 грн та витрати понесені на оплату з судового збору в розмір 1 475,32 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що 29 лютого 2020 року між нею та відповідачем було укладено шлюб. За час знаходження в шлюбних відносинах , 06 березня 2020 року сторони придбали автомобіль Volkswagen Passat, 2012 року випуску, який зареєстрували на ім`я відповідача. На теперішній час позивачу стало відомо, що відповідач здійснив відчуження спільно придбаного транспортного засобу, на яке вона згоди не надавала. Оскільки середньоринкова вартість автомобіля Volkswagen Passat, 2012 року випуску, становить 295 063 грн. просила її позовні вимоги задовольнити (а.с.1-6).

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14 липня 2022 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя задоволено в повному обсязі. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості 1/2 частки автомобіля в розмір 147531,50 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1475,32 грн. (а.с.109-114).

Не погодившись із рішенням суду, ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду та постановити нове рішення, яким у позові відмовити. Судові витрати покласти на позивача (а.с.117-119).

В порядку ст. 360 ЦПК України від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому посилаючись на законність та правильність рішення суду, а також безпідставність доводів апеляційної скарги, просив, апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення суду без змін (а.с.135-139).

Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).

Зважаючи на те, що ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Судом першої інстанції встановлено, що 29 лютого 2020 року між позивачем та відповідачем укладено шлюб, який зареєстровано Соборним районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно - Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), за актовим записом № 94 (а.с. 13).

06 березня 2020 року за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на транспортний засіб Volkswagen Passat, 2012 року випуску, VIN НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 (а.с. 14).

Відповідно до наданої відповіді територіального сервісного центру МВС № 1249 транспортний засіб марки Volkswagen Passat, 2012 року випуску, VIN - НОМЕР_1 24 червня 2021 року зареєстрований за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 49).

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 06 жовтня 2021 року шлюб між сторонами розірвано (а.с.77-81).

Задовольняючи позовні вимоги, суд 1 інстанції виходив із того, що оскільки відповідач відчужив спільне майно подружжя без згоди позивача та середньо ринкова вартість автомобіля Volkswagen Passat, 2012 року випуску, становить 295 063 грн., тому позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь Ѕ частку від вартості транспортного засобу, а саме 147 531,50 грн.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції.

Відповідно до частини першої статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про запровадження презумпції спільності права власності подружжя на майно, набуте ними в період шлюбу. Зазначена презумпція може бути спростована, один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який заперечує її застосування.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17, постановах Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18). Підстав відступити від зазначених висновків не встановлено.

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування та розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (стаття 63 СК України).

У сімейному законодавстві існує презумпція спільної сумісної власності подружжя. Вона вказує на те, що будь- яке майно, придбане в шлюбі, є спільною сумісною власністю подружжя, окрім майна, виключеного з цивільного обороту. Таким чином, можна зробити висновок про те, що все нерухоме та рухоме майно, а також інші речі, що були набуті подружжям у шлюбі, є об`єктами спільної сумісної власності подружжя.

Як вбачається з матеріалів справи, транспортний засіб Volkswagen Passat, 2012 року випуску було зареєстровано за відповідачем 06 березня 2020 року тобто в період шлюбу, отже є спільним майном подружжя.

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності.

Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України.

Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Оскільки автомобіль є неподільною річчю, а тому відповідно до правил статті 71 СК України він не може бути предметом поділу.

Звертаючись до суду із позовними вимогами, ОСОБА_1 просила стягнути грошову компенсацію вартості неподільного майна - транспортного засобу Volkswagen Passat, 2012 року випуску.

Згідно з частиною третьою статті 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною четвертою статті 65 СК України передбачено, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Відповідно до частини першої статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

За обставин відчуження відповідачем спірного автомобіля на користь третьої особи, позивач вправі вимагати стягнення з відповідача 1/2 частини його вартості визначеної на час розгляду справи, оскільки поділу підлягає майно, яке набуте подружжям за час шлюбу, або ж кошти, які були отримані в результаті відчуження майна без згоди іншого співвласника.

Суд 1 інстанції дійшов вірного висновку, що відповідач відчужив спірний автомобіль, який є спільною власністю подружжя без згоди дружини та за відсутності доказів використання отриманих від продажу цього майна коштів в інтересах сім`ї, тому вартість цього майна враховується при поділі.

Доводи апеляційної скарги, що суд 1 інстанції не встановив дату фактичного припинення шлюбних відносин, у зв`язку з чим потрібно вважати днем припинення спільного ведення господарства між сторонами дату набрання законної сили рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 06.10.2021 року, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки з рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 06 жовтня 2021 року вбачається, що позивачка обґрунтовуючи позовні вимоги, зазначила, що шлюбні відносини припинено з червня 2021 року, при цьому відповідач надав заяву про розгляд справи за його відсутності, проти розірвання шлюбу не заперечував (а.с.77), колегія суддів звертає увагу, що відповідач не заперечив дату припинення шлюбних відносин, і не зазначив суду з якого часу вони припинені, посилаючись лише на дату рішення про розірвання шлюбу, що є зручним для останнього, проте не свідчить про справжність дати припинення шлюбних відносин, що є вирішальним при розгляді даної справи.

Також не знайшли свого підтвердження доводи апеляційної скарги, що кошти від продажу спірного автомобіля були використані в інтересах сім`ї.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів, обставини, що мають значення для справи є доведеними.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи про те, що суд не дав оцінки наданих ним доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишаючи рішення суду без змін не змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст. 259, 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14 липня 2022 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: