Справа № 947/205/22
Провадження № 2/947/1393/22
Київський районний суд м. Одеси у складі:
Головуючого - судді Куриленко О.М.,
за участю секретаря - Баранової Ю.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: Другий Київський відділ ДВС у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Київська державна нотаріальна контора у м. Одеса про зняття арешту з нерухомого майна,
04 січня 2022 року ОСОБА_1 звернулась до Київського районного суду міста Одеси з позовом, в якому просила зняти арешт та заборону відчуження з 1/2 частини квартири під АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 , накладений 30.01.2008 року Третьою Одеської державною Нотаріальною котрою (на даний час Київська державна нотаріальна контора у м. Одеса), реєстраційний Номер обтяження: 6493203, на підставі постанови Другого відділу державної виконавчої служби Київського районного управління юстиції (на даний час Другий Київський відділ ДВС у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса)) про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження Серія АН № 366722 від 17.01.2008 року.
Свої вимоги мотивує тим, що 08 липня 2005 року між нею, як покупцем, та ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , як продавцями, було укладено Договір купівлі-продажу, відповідно до умов якого ОСОБА_4 , ОСОБА_2 продали, а ОСОБА_1 купила квартиру під АДРЕСА_1 , яка складається з трьох кімнат, загальною площею 62,6 кв.м., у тому числі житловою 37,1 кв.м.
Позивач вказує, що нещодавно їй стало відомо, що на підставі постанови Другого відділу ДВС Київського районного управління юстиції м. Одеси від 17.01.2008 року було накладено арешт на 1/2 частину квартири за адресою: АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_2 .
Позивач стверджує, що під час накладення державним виконавцем арешту, квартира під АДРЕСА_1 належала їй, ОСОБА_1 , на праві приватної власності на підставі вищевказаного договору купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом Першої Одеської державної нотаріальної контори Шепелюк Р.Ю. 08 липня 2005 року, зареєстровано в реєстрі за № 7-1457.
Наявність арешту унеможливлює позивачу право володіти та користуватися належним майном, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом.
Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Маломуж А.І., яка ухвалою від 11.01.2022 року відкрила провадження та призначила судове засідання.
Однак, у зв`язку з тим, що головуючий по справі суддя Маломуж А.І. перебуває у тривалій відпусці, з метою недопущення перевищення строків розгляду справи, справу було передано для нового автоматизованого розподілу.
Згідно повторного автоматизованого розподілу справу передано судді Куриленко О.М.
Ухвалою судді від 03.05.2022 року було прийнято до свого провадження цивільну справу та призначено судове засідання.
Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.ст. 128-130 ЦПК України.
Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву, в якій, посилаючись на запровадження в Україні воєнного стану, та на те, що вона є людиною похилого віку, просила розглянути справу за її відсутності. Позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечувала.
Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судове засідання не з`явились, про час та місце його проведення сповіщались належним чином, причини неявки суду не повідомили, заяв та клопотань про відкладення слухання справи від них до суду не надходило.
Треті особи у судове засідання не з`явились, від державного нотаріуса Київської державної нотаріальної контори у м. Одеса надійшло повідомлення про розгляд справи у їх відсутність. Розгляд справи залишили на розсуд суду.
Відповідно до частини 1 статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
При викладених обставинах суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідачів, які сповіщені про розгляд справи належним чином, від яких не надійшло повідомлення про причини неявки, ухваливши заочне рішення у справі, зі згодою представника позивача, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України, так як надані матеріали є повними і достатніми для розгляду справи у відсутності відповідачів.
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
У судовому засіданні встановлено, що 08 липня 2005 року між ОСОБА_1 , як покупцем, та ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , як продавцями, було укладено Договір купівлі-продажу, відповідно до умов якого ОСОБА_4 , ОСОБА_2 продали, а ОСОБА_1 купила квартиру під АДРЕСА_1 , яка складається з трьох кімнат, загальною площею 62,6 кв.м., у тому числі житловою 37,1 кв.м.
Вказаний договір купівлі-продажу було посвідчено державним нотаріусом Першої Одеської державної нотаріальної контори Шепелюк Р.Ю. 08 липня 2005 року, зареєстровано в реєстрі за № 7-1457.
Право приватної власності на квартиру під АДРЕСА_1 було зареєстровано за ОСОБА_1 в КП «ОМБТІ та РОН», номер запису: 514 в кгіизі: 766пр-125.
Таким чином, ОСОБА_1 є власником квартири під АДРЕСА_1 .
Як вбачається з відповіді Одеського державного нотаріального архіву, серед документів архівного фонду Третьої Одеської державної нотаріальної контори міститься постанова Другого відділу ДВС Київського районного управління юстиції м. Одеси від 17.01.2008 року щодо накладення арешту на 1/2 частину квартири за адресою: АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_2 .
На підставі вказаної постанови 30.01.2008 року за реєстровим № 22 Третьою Одеською державною нотаріальною конторою накладено арешт на 1/2 частину квартири за адресою: АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_2 .
Відомості щодо зняття арешту в матеріалах справи відсутні.
Підстава: Справа № 02-32 Третьої Одеської державної нотаріальної контори за 2008 рік, том № 1, стор. 75.
Так, згідно Постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження серія АН № 366722 від 17.01.2008 року державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби Київського районного управління юстиції Головчук О.С., при примусовому виконанні виконавчого листа № 2-2874, виданого 07.08.2007 року Київським районним судом м. Одеси про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 було накладено арешт на майно, що належить ОСОБА_2 , а саме: на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 . Заборонено здійснювати відчуження майна, яке належить ОСОБА_2 , а саме: на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 .
Вирішуючи спір по суті, суд приходить до висновку, що під час накладення державним виконавцем арешту, квартира під АДРЕСА_1 належала ОСОБА_1 на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом Першої Одеської державної нотаріальної контори Шепелюк Р.Ю. 08 липня 2005 року, зареєстровано в реєстрі за № 7-1457, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.
Таким чином, суд вважає, що наявність арешту перешкоджає позивачу у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном, у зв`язку з чим вимоги позову підлягають задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до ст. 190 ЦК України майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Майнові права є неспоживною річчю. Майнові права визнаються речовими правами.
Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Також ч.ч.1,2 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно Позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності Не встановлена судом.
На підставі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Так, статтею 59 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено наступне, особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання: щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувана про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; отримання виконавцем документального Підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; підстави, передбачені пунктом І2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону.
У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.
Викладене вище свідчить про те, що наявність арешту на 1/2 частині квартири за адресою: АДРЕСА_2 , перешкоджає позивачу реалізувати свої права щодо квартири, зокрема, права володіння, користування та розпорядження своїм майном, захист яких передбачено ст.ст. 319, 321, 391 ЦК України.
Відповідно До п. 2 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику у справах про зняття арешту з майна» від 03.06.2016 за № 5, позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що Не належить боржнику (речове право на чуже майно).
Як роз`яснює п. 2 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України від 3.06.2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Позови на захист майнових Прав малолітніх та неповнолітніх дітей боржника (засудженого) можуть бути пред`явлені їхніми законними представниками, а у випадках, встановлених законом, органами та особами, яким надано право захищати права, свободи чи інтереси інших осіб (статті 3, 45 ЦПК). Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення (стаття З Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-ХІУ "Про виконавче провадження" (у редакції Закону України від 04 листопада 2010 року № 2677-УІ).
Згідно ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
У відповідності до ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. (ст.5 Цивільного процесуального кодексу України)
Особа, права якої порушено, може скористатись не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно зі ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, про задоволення позовних вимог в повному обсязі.
Згідно з вимогами ст.ст.124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання.
Виходячи вищевикладене та керуючись ст. ст., 317, 319, 321, 391 ЦК України, ст.ст. 4, 5, 12, 13, 76-81, 141, 259, 263-265, 268, 273, 280-283 ЦПК України суд,
Позовні ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: Другий Київський відділ ДВС у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Київська державна нотаріальна контора у м. Одеса про зняття арешту з нерухомого майна задовольнити.
Зняти арешт та заборону відчуження з 1/2 частини квартири під АДРЕСА_1 , яка Належить ОСОБА_1 , накладений 30.01.2008 року Третьою Одеської державною Нотаріальною котрою (на даний час Київська державна нотаріальна контора у м. Одеса), реєстраційний Номер обтяження: 6493203, на підставі постанови Другого відділу державної виконавчої служби Київського районного управління юстиції (на даний час Другий Київський відділ ДВС у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса)) про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження Серія АН № 366722 від 17.01.2008 року.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Суддя Куриленко О. М.