Справа № 126/292/22
Провадження № 22-ц/801/1396/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Рудь О. Г.
Доповідач:Шемета Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2022 рокуСправа № 126/292/22м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої судді Шемети Т. М. (суддя доповідач),

суддів: Берегового О. Ю., Панасюка О. Ю.

учасники справи:

відповідач (особа яка подала апеляційну скаргу) ОСОБА_1 ,

позивач ОСОБА_2 ,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою його представником адвокатом Драчук Тамарою Миколаївною, на рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 15 червня 2022 року, ухвалене у складі судді Рудь О. Г., в м. Бершадь, дата складання повного судового рішення невідома,-

в с т а н о в и в :

08 лютого 2022 року ОСОБА_2 звернулася з позовом до ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів та змінивши позовні вимоги (а.с. 68-72), просила суд збільшити розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_1 на дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , змінивши спосіб їх стягнення з твердої грошової суми в розмірі 1200 гривень на ј частку від заробітку (доходу) відповідача в розмірі

Позов мотивувала тим, що вони з відповідачем є батьками неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який перебуває на її утриманні. Відповідач сплачує аліменти на дитину на підставі рішення Бершадського районного суду від 29 січня 2018 року в розмірі 1 200 грн. щомісячно, проте наразі такий розмір аліментів є недостатнім: дитина стала старшою, відповідно зросли його потреби, змінилися ціни, виріс прожитковий мінімум, дитина часто хворіє. Відповідач є працездатним, не має інших утриманців, тому може забезпечувати дитину на належному рівні, а вона як отримувач аліментів бажає, щоб вони визначалися в частці від заробітку (доходу) відповідача.

Рішенням Бершадського районного суду Вінницької області від 15 червня 2022 року позовну заяву ОСОБА_2 задоволено повністю: збільшено розмір стягуваних аліментів з ОСОБА_1 за рішенням Бершадського районного суду Вінницької області від 29.01.2018 року у справі № 126/3484/17 з аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі 1200 грн. щомісячно, на аліменти у частці від заробітку (доходу) та вирішено стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) ОСОБА_1 , але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання законної сили рішення по даній справі і до досягнення сином повноліття. Вирішено питання відкликання виконавчого листа, виданого на виконання рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 29.01.2018 року у справі № 126/3484/17 після набрання даним рішенням суду законної сили. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені витрати на правову допомогу в сумі 3000 (три тисячі) гривень 00 копійок та на користь держави 992, 40 грн судового збору.

Мотивуючи таке рішення, суд вказав, що розмір аліментів, стягнутий з відповідача за рішенням суду від 29 січня 2018 року є недостатнім для утримання дитини (змінилася економічна ситуація, дитина стала старшою, тому зросли її потреби, вона часто хворіє), тому відповідач має сплачувати аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 всіх видів заробітку (доходу), оскільки даний розмір аліментів забезпечить дитині не тільки необхідні кошти для існування, але і збереже той рівень життя, який дитина мала б при сумісному проживанні з обома батьками, не порушує прав відповідача як платника аліментів, а право визначати спосіб стягнення аліментів закріплено за тим з батьків, з яким проживає. Позивач понесла витрати на правничу допомогу, їх розмір відповідає складності справи, а тому їх слід стягнути з відповідача на користь позивача.

Не погодившись з таким рішенням суду ОСОБА_1 , діючи через свого представника адвоката Драчук Т. М. подав апеляційну скаргу, у якій просив його скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити частково, а саме змінити розмір стягуваних аліментів з 1 200 грн на 1 500 грн щомісячно з дня набрання рішенням суду законної сили.

На підтвердження доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначив, що позивачка ОСОБА_2 не надала доказів, які б підтверджували щомісячне понесення нею витрат на дитину у розмірі 6 000 грн., а суд не врахував, що він на даний час перебуває у вкрай складному матеріальному становищі, стабільної роботи та доходу не має, хворіє, що потребує додаткових витрат на лікування. Його дружина ОСОБА_5 перебуває на 15 тижні вагітності, внаслідок перенесеної коронавірусної хвороби їй встановлено діагноз синусова тахікардія, що також вимагає витрат на лікування та догляду за станом здоров`я її та майбутньої дитини. Крім того він несе витрати на оренду житла, які складають 6 000 грн. на місяць. Невірно суд стягнув з нього і витрати позивача на правничу допомогу, адже їх розмір не доведений та є неспівмірним зі складністю справи.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений судом строк не надійшов.

Справа розглядається в порядку частини першої статті 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи. Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частинами 1, 2 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що оскаржуване рішення в повній мірі відповідає вказаним вимогам закону.

По справі встановлено наступні обставини, що не оспорюються:

ОСОБА_2 (прізвище у шлюбі - ОСОБА_6 ) та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , актовий запис про народження № 1758 від 15 травня 2014 року, виданим відділом ДРАЦС РС Вінницького МУЮ у Вінницькій області (а. с. 3).

Рішенням Бершадського районного суду Вінницької області від 29 січня 2018 року у справі № 126/3331/17 шлюб між позивачем і відповідачем розірвано (а. с. 13-14).

19 квітня 2018 року Бершадським районним судом Вінницької області видано виконавчий лист по справі № 126/3484/17 за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, яким передбачено стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_7 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 1 200 грн., починаючи з 12 грудня 2017 року і до повноліття дитини відповідно до рішення цього суду від 29 січня 2018 року (а. с. 5).

Сторонами не заперечується, що дитина ОСОБА_8 проживає з матір`ю ОСОБА_2 та перебуває на її утриманні.

Як вбачається з відповіді т. в. о директора КНП «Бершадський ЦПМСД» від 02 лютого 2022 року № 199 на адвокатський запит адвоката Ткач І. І., в період з 2019 по 2021 рік ОСОБА_8 часто хворіє (а. с. 6).

Між сторонами виник спір з приводу зміни розміру стягуваних аліментів на неповнолітнього сина, в тому числі зміни способу їх стягнення.

Статтею 8 ЗУ «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частини 7 та ч. 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789 ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За змістом ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до норм ст. 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини, не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття, при цьому даний обов`язок є особистим, індивідуальним обов`язком як матері, так і батька.

Статтею 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення для справи. При цьому згідно з положеннями ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Частиною 1 ст. 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Таким чином, вимога одержувача аліментів про зміну способу їх стягнення може мати місце і внаслідок виникнення необхідності у збільшенні розміру аліментів.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що з часу присудження аліментів пройшло понад чотири роки, на сьогодні дитина стала старшою, змінилися та виросли потреби дитини, виросли ціни, хлопчик часто хворіє і потребує лікування, що підтверджується відповідною довідкою, а з урахуванням прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку ( з 1січня 2022 року- 2 618 грн та з 1 липня 2022 року 2 744 грн), розмір присуджених аліментів в сумі 1 200 грн на місяць є недостатнім та призводить до порушення прав дитини на належне матеріальне забезпечення.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що він має можливість сплачувати аліменти у розмірі 1 500 грн. суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки відповідач заперечує розмір аліментів в твердій грошовій сумі, тоді як позивач висувала вимогу про зміну розміру аліментів та стягнення їх у частці від заробітку (доходу) відповідача, а відповідно до частини третьої статті 181 СК України право вибору способу отримання аліментів належить тому з батьків, з ким проживає дитина.

Оцінюючи посилання ОСОБА_1 на те, що суд першої інстанції не врахував, що змінився його сімейний стан, його дружина вагітна, він орендує житло, а також те, що він має проблеми зі здоров`ям, на підтвердження чого надав копії довідок про проходження різних обстежень, апеляційний суд враховує, що дійсно суд першої інстанції лише описав надані відповідачем докази його хвороби та хвороби дружини, найму квартири проте не дав їм оцінки в судовому рішенні. Проте це не змінює правильності прийнятого рішення судом, оскільки відповідачем не надано доказів, що його хвороба перешкоджає йому у працевлаштуванні, окрім того слід зазначити, що ОСОБА_1 скористався своїм правом та звернувся за лікуванням не до сімейного лікаря, а в приватний медичний центр, що дійсно могло потягти додаткові матеріальні затрати, проте це не свідчить про те. що в нього скрутне матеріальне становище та він не може виконувати свій аліментний обов`язок щодо дитини, вагітність другої дружини також не є свідченням неможливості сплачувати аліменти у визначеному судом першої інстанції розмірі.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо неправильності стягнення з нього судом першої інстанції витрат позивачки на правничу допомогу, колегія суддів відхиляє їх з огляду на те, що він зазначає загальну фразу про їх не співмірність зі складністю справи, проте не наводить конкретних доказів цього, а суд першої інстанції дав вірну оцінку відповідності понесених позивачем витрат на правничу допомогу з огляду на розумну необхідність послуг та витрат для цієї справи. Представником позивача адвокатом Ткач І. І. було надано до суду першої інстанції квитанцію від 22 січня 2022 року про сплату ОСОБА_2 гонорару у розмірі 3 000 грн. (а. с. 10), а також акт приймання-передачі від 09 лютого 2022 року із детальним розрахунком наданих послуг (а. с. 75), тобто і обсяг і вартість наданих послуг доведені належними та допустимими доказами.

Таким чином, наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують правильні висновки суду першої інстанції та не дають правових підстав для скасування чи зміни судового рішення.

Відтак апеляційний суд приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваного рішення суду без змін (п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України) як такого, що постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 375 ЦПК України).

Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах. За правилом п. 1 ч. 2 ст. 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Враховуючи, що положення ст. 19 ЦПК України в структурі законодавчого акту розташовані серед Загальних положень цього Кодексу, суд вправі відносити справу до категорії малозначних на будь-якій стадії її розгляду. При цьому, за змістом правилами п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України справи, зазначені в цьому положенні, є малозначними в силу властивостей, притаманних такій справі, виходячи з ціни пред`явленого позову та його предмета, без необхідності ухвалення окремого судового рішення щодо віднесення зазначеної справи до відповідної категорії.

З огляду на те, що апеляційна скарга подана на рішення суду у справі, ціна позову у якій, з огляду на розмір аліментів становить менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то відповідно до положень п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому не підлягає касаційному оскарженню (п. 2 ч. 3 с. 389 ЦПК України).

Вирішуючи питання розподілу витрат, понесених в ході апеляційного провадження, ураховуючи принцип пропорційності (частина перша статті 141 ЦПК України) та те, що подана апеляційна скарга до задоволення не підлягає, витрати, понесені відповідачем ОСОБА_1 у зв`язку з переглядом справи у апеляційній інстанції у вигляді сплати судового збору в розмірі 1 488 грн (а.с.107), слід залишити за ним, доказів понесення витрат позивачем матеріали справи не місять.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану його представником адвокатом Драчук Тамарою Миколаївною, залишити без задоволення.

Рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 15 червня 2022 року залишити без змін.

Судові витрати, понесені ОСОБА_1 у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, залишити за ним.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених підпунктами а - г пункту 2 частини 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуюча Т. М. Шемета

Судді: О. Ю.Береговий

О. С. Панасюк