Номер провадження: 22-ц/813/1630/22
Справа № 2-2504/11
Головуючий у першій інстанції Баннікова Н. В.
Доповідач Громік Р. Д.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.07.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Громіка Р.Д.,

суддів Драгомерецького М.М., Дришлюка А.І.,

розглянувши у спрощеному порядку без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 12 квітня 2018 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Стрюкової Ірини Олександрівни до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення сум заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

1. ОПИСОВА ЧАСТИНА.

Короткий зміст позовних вимог.

У березні 2011 року ПАТ КБ «Надра» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення сум заборгованості за кредитним договором.

Свої вимоги мотивує тим, що 08 травня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № ОД09/05/2007/840-К/030, відповідно до якого Банк надавав ОСОБА_2 у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання 23 850,00 доларів США. В якості забезпечення виконання Позичальником своїх зобов`язань щодо погашення Кредиту, сплати процентів, інших передбачених Договором платежів, а також можливих штрафних санкцій між Банком та ОСОБА_3 було укладено договір поруки № ОД09/05/2007/840-К/030, згідно з яким ОСОБА_3 поручився за виконання ОСОБА_2 взятих на себе зобов`язань в повному обсязі.

Позивач умови Договору виконав в повному обсязі, проте Позичальник належним чином свої зобов`язання не виконував, у зв`язку з чим станом на 15.11.2010 р. за ним виникла прострочена заборгованість у сумі 18 162,16 доларів США (в яку входить тіло кредиту, відсотки, пеня та штраф), що за офіційним курсом НБУ станом на день проведення розрахунку становить 143 857,04 грн., яку добровільно не погашено.

Представник позивача неодноразово змінював предмет та розмір позовних вимог та остаточно просив стягнути з відповідачів суму заборгованості, що склалась станом на 03.12.2012 р., в розмірі - 23 186,77 дол. США, що є еквівалентом 185 331,79 грн., з якої: 15 332,00 дол. США заборгованість за кредитом (еквівалент 122 556,59 грн), 4 577,25 дол.США (еквівалент 36 585,92 грн.) відсотки за користування кредитом за ст.1048 ЦК України, 891,53 дол. США пеню (еквівалент 7 125,97 грн.) та 2 385 дол.США штраф (еквівалент 19 063,31 грн.) (а.с. 29-31, 146-147, 185-186 т.1).

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 12 квітня 2018 року позовні вимоги ПАТ КБ «Надра» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Стрюкової І.О. до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення сум заборгованості за кредитним договором задоволено частково. Стягнено солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Надра» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Стрюкової Ірини Олександрівни у погашення заборгованості за кредитним договором №ОД09/05/2007/840-К/030 від 08.05.2007р. грошові кошти у розмірі 118 669, 38 грн. відсотки за користування грошовими коштами та 1 609,80 гривень пеня, а усього 120 279, грн. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Стягнено з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Надра» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Стрюкової І.О. судовий збір в сумі 476,55 грн. Стягнено з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Надра» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Стрюкової І.О. судовий збір в сумі 476, 55 грн. Стягнено з ПАТ КБ «Надра» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Стрюкової І.О. на користь ОСОБА_3 судові витрати за проведення експертизи в сумі 9 757, 44 грн. Стягнено з ПАТ КБ «Надра» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Стрюкової І.О. на користь ОСОБА_2 судові витрати за проведення експертизи в сумі 9 757, 44 грн.

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , особа, яка не брала участі у справі, просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права.

Апеляційна скарга вмотивована тим, що до складу позовних вимог щодо стягнення грошових коштів за кредитною лінією, виконання якої забезпечено договором іпотеки, предметом якої є квартира АДРЕСА_1 , яку 06 вересня 2010 року ОСОБА_1 придбав у ОСОБА_2 , однак у зв`язку із відсутністю нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу був вимушений звернутись до Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області з позовною заявою про визнання дійсним договору купівлі-продажу та визнання права власності, про що свідчить ухвала про відкриття провадження у справі №500/3717/19 від 03 червня 2019 року.

Порядок розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Вказані особливості встановлюються у ст. 369 ЦПК України, а саме відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України йдеться про те, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Ціна позову у вказаній цивільній справі становить менш ніж сто розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, а таким чином, апеляційна скарга розглядається без повідомлення учасників справи.

З врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 14, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило збільшення строку розгляду справи по незалежним від суду причинам.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повне судове рішення виготовлене 29 липня 2022 року.

2. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах вимог позовної заяви та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційне провадження підлягає закриттю з наступних підстав.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

У частині 4 статті 263 ЦПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд у постанові від 05 лютого 2020 року у справі №521/12093/19 (провадження №61-20975св19) дійшов наступного правового висновку: «відмовляючи у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Парфьонова Г.В., апеляційний суд не врахував, що він звернувся до суду як особа, яка не брала участі у справі, вважаючи, що суд вирішив питання про його права, свободи, інтереси та (або) обов`язки (частина перша статті 352 ЦПК України).

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Тлумачення наведених вище норм процесуального права свідчить про те, що суд апеляційної інстанції лише в межах відкритого апеляційного провадження має процесуальну можливість дійти висновку щодо вирішення, чи невирішення судом першої інстанції питань про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки особи, яка не брала участі у розгляді справи судом першої інстанції та подала апеляційну скаргу. При цьому, якщо обставини про вирішення судом першої інстанції питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, не підтвердились, апеляційне провадження підлягає закриттю.

Тобто апеляційному суду необхідно було відкрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Парфьонова Г.В., а у разі з`ясування, що судовим рішенням питання про його права, свободи, інтереси та (або) обов`язки не вирішувалося, закрити апеляційне провадження відповідно до пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України».

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 15 вересня 2020 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 12 квітня 2018 року.

У частинах 1 та 2 статті 367 ЦПК України зазначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Так, судом першої інстанції було встановлено, що 08 травня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № ОД09/05/2007/840-К/030, відповідно до якого Банк надавав ОСОБА_2 у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання 23 850,00 доларів США. В якості забезпечення виконання Позичальником своїх зобов`язань щодо погашення Кредиту, сплати процентів, інших передбачених Договором платежів, а також можливих штрафних санкцій,між Банком та ОСОБА_3 було укладено договір поруки № ОД09/05/2007/840-К/030, згідно з яким ОСОБА_3 поручився за виконання ОСОБА_2 взятих на себе зобов`язань в повному обсязі.(а.с.6-10).

Заочним рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 09.11.2009 р. з відповідачів стягнуто на користь позивача заборгованість за кредитом в сумі 145 005,62 грн., з якої: сума позики 23 776,54 дол.США, відсотки 3 363,71 дол.США, пеня 22,54 дол.США, штраф 2 385 дол.США) (а.с.32 т.1, 50-51 т.4).

Фактично вказане рішення суду було виконано 06.09.2010 р.

Строк дії договору по 07.05.2022 р.

Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 11 квітня 2017 року судом по справі було призначено проведення судової економічної експертизи (а.с.214-215 т.4).

Відповідно до висновку судово-економічної експертизи № 02/09-17 від 23.09.2017 р., за даними експертного розрахунку заборгованість у ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перед ПАТ КБ «Надра» за кредитним договором № ОД09/05/2007/840-К/030 від 08.05.2007 р., укладеним між ПАТ КБ «Надра» та ОСОБА_2 , з урахуванням виконання боржниками заочного рішення Ізмаїльського міськрарайонного суду Одеської області від 09.11.2009 р., сума заборгованості відповідачів за вказаним кредитним договором складає станом на 03.12.2012 р. за відсотками 6 039,88 дол. США та у сплаті пені 1 609,80 грн., розрахунок суми заборгованості, складений позивачем, - не є вірним (а.с.222-234 т.4).

Оскільки позичальник свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, заочним рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 09.11.2009 р. з відповідачів стягнуто на користь позивача заборгованість за кредитом в сумі 145 005,62 грн., з якої: сума позики 23 776,54 дол.США, відсотки 3 363,71 дол.США, пеня 22,54дол.США, штраф 2 385 дол.США), яке фактично було виконано 06.09.2010 р., у відповідачів перед позивачем існує заборгованість за час користування сумою кредиту за період з 01.08.2008 р. по 06.09.2009 р.: за відсотками 6 039,88 дол. США та пеня 1 609,80 грн. Заборгованість зі сплатою тіла кредиту існувати не може через виконання рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 09.11.2009 р., у зв`язку із чим у задоволенні позовних вимог в цій частині було відмовлено.

Разом з тим, відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, згідно принципу диспозитивності цивільного судочинства, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Тому, оскільки позивач просив суд стягнути з відповідачів еквівалент 4 577,25 дол. США суд першої інстанції не міг вийти за межі позовних вимог і еквівалент саме вказаної суми за відсотками має стягнути з відповідачів та суму пені в розмірі 1 609,80 грн., відповідно до висновку експертизи.

Станом на 12.04.2018р. курс валют становить 2592, 5912 грн. за 100 дол. США.

Отже, еквівалент 4 577, 25 дол. США буде складати 118 669, 38 грн.

На підставі викладеного, позовні вимоги були задоволенні частково.

Відтак, з наведеного вбачається, що станом на момент постановлення судом першої інстанції оскаржуваного рішення та на час його апеляційного перегляду жодні права та інтереси ОСОБА_4 порушені не були, оскільки спір про стягнення заборгованості за кредитним договором стосується виключно сторін у справі, оскільки цивільні зобов`язання щодо заборгованості виникли між ПАТ КБ «Надра» та ОСОБА_3 і ОСОБА_2 .

Посилання ОСОБА_4 в апеляційний скарзі на те, що до складу позовних вимог щодо стягнення грошових коштів за кредитною лінією, виконання якої забезпечено договором іпотеки, предметом якої є квартира АДРЕСА_1 , яку 06 вересня 2010 року ОСОБА_1 придбав у ОСОБА_2 , не приймаються судом апеляційної інстанції до уваги з огляду на таке.

Так, з матеріалів справи вбачається, що позивач у позовній заяві просить виключно стягнути заборгованість за кредитним договором у грошовому еквіваленті. Жодних позовним вимог щодо предмета іпотеки не заявлено, не вирішувалось питання щодо звернення стягнення на предмет іпотеки чи інших позовних вимог, які стосувались квартири АДРЕСА_1 .

Доводи апеляційної скарги щодо порушення судом норм матеріального та процесуального права зводяться до незгоди з висновками суду, особистого тлумачення норм матеріального і процесуального права та не впливають на фактичні обставини справи, які встановлені судом відповідно до законодавства та на законність судового рішення.

Згідно частини 4 статті 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Необхідність визнання обов`язковості практики Європейського Суду з прав людини, що законодавчо ґрунтується на нормах пункту першого Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції від 17 липня 1997 року», згідно якого Україна повністю визнає на своїй території дію статті 46 Конвенції щодо визнання обов`язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Європейського суду з прав людини в усіх питаннях, що стосується тлумачення і застосування Конвенції, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року №3477-IV, у якій зазначено, що суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Частиною 1 статті 6 та статтею 13 Європейської Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального судочинства.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, що на зацікавлену сторону покладається обов`язок проявляти належну увагу в захисті своїх інтересів та вживати необхідних заходів, щоб ознайомитись із подіями процесу (див. серед іншого «Гуржій проти України», заява № 326/3, 01 квітня 2008 року, «Олександр Шевченко проти України», №8771/02, § 27, 26 квітня 2007 року). Вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» зазначено, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

У Рішенні від 16 лютого 2017 року за заявою №18986/06 у справі «Каракуця проти України», Європейський суд з прав людини констатував відсутність порушення прав заявників, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, у зв`язку з тим, що заявники ОСОБА_5 та його дружина ОСОБА_6 не виявили належної зацікавленості у розгляді їхньої справи, про що, зокрема, свідчить те, що вони протягом 1 року та 8 місяців не звертались до апеляційного суду за інформацією щодо стану розгляду їх апеляційної скарги.

Відповідно до статті 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Реалізація права особи на судовий захист здійснюється, зокрема, шляхом звернення відповідача про перегляд заочного судового рішення, оскільки перегляд таких рішень гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів особи. За правовим висновком, сформульованим Конституційним Судом України, правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

За таких обставин немає правових підстав вважати, що оскаржуваним рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 12 квітня 2018 року вирішувались права та обов`язки ОСОБА_4 .

У частині 1 статті 352 ЦПК України встановлено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

За змістом зазначеної статті та правового висновку Верховного Суду України у постанові від 03 лютого 2016 року у справі №6-885цс15, право на апеляційне оскарження мають особи, які не брали участі у справі, проте ухвалене судове рішення завдає їм шкоди, що виражається у несприятливих для них наслідках. Особи, які не брали участі у справі, мають право оскаржити в апеляційному порядку ті судові рішення, які безпосередньо встановлюють, змінюють, обмежують, або припиняють права або обов`язки цих осіб.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

За таких підстав, виконуючи повноваження суду апеляційної інстанції, колегія суддів дійшла висновку про те, що у даному випадку апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 підлягає закриттю.

Керуючись ст. 367, 368, п. 3 ч. 1 ст. 362, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 12 квітня 2018 року закрити.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 29 липня 2022 року.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді: М.М. Драгомерецький

А.І. Дришлюк