Справа № 325/989/20
Провадження № 2/761/2687/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2022 року суддя Шевченківського районного суду м.Києва Притула Н.Г., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» про захист прав споживача, -

в с т а н о в и в:

29 липня 2020 року до Приазовського районного суду Запорізької області надійшла зазначена позовна заява.

30 вересня 2020 року до Шевченківського районного суду м.Києва надійшла зазначена позовна заява за підсудністю.

В позовних вимогах позивач просить:

-визнати договір №05.06.2020-010001480 від 05.06.2020 року, укладений між сторонами, виконаним;

-стягнути з відповідача на користь позивача переплачену суму за Договором №05.06.2020-010001480 про надання кредитних коштів від 05.06.2020 року в розмірі 2 688,00 грн.

Вимоги обгрунтовані тим, що 05.06.2020 року між сторонами був укладений кредитний договір за умовами якого позивач отримав кредитні кошти в сумі 6 000,00 грн.

Як зазначає позивач, він неодноразово здійснював погашення заборгованості за вказаним договором в загальному розмірі 11 520,00 грн., що значно перевищує тіло кредиту, тому він вважає, що договір повністю виконаний.

В той же час, як зауважив позивач, відповідач вимагає виконання зобов`язань та сплату заборгованості в сумі 10 200,00 грн.

В договорі встановлено сплату відсотків за користування кредитом за весь період в сумі 1 680,00 грн. Тому позивач зазначає, що відповідач не має права нараховувати проценти після закінчення строку кредитування.

Позивач зауважив в позові, що у відповідності до положень ст.21 Закону України «Про споживче кредитування» пеня за невиконання зобов`язання повинна становити 1 152,00 грн. В порушення діючого законодавства проценти та пеню позивачу нараховували після 16.09.2019 року (закінчення строку кредитування).

Перед укладенням договору відповідач не надав позивачу в порушення вимог ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» письмово всю необхідну інформацію щодо умов договору. Таким чином з боку відповідача була нечесна підприємницька практика, а тому у відповідності до положень статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» та ст.230 ЦК України договір має бути визнаний недійсним.

Як вказує позивач, за умовами договору він мав сплатити проценти в сумі 1 680,00 грн, а всього до сплати 7 680,00 грн., пеня не повинна перевищувати 1 152,00 грн., а позивачем було сплачено в рахунок погашення заборгованості 11 520,00 грн., тобто позивачем була здійснена переплата за вищезазначеним договором у розмірі 2 688,00 грн.

26.08.2020 року до Приазовського районного суду Запорізької області надійшов відзив відповідача на заявлені вимоги в яких представник просить відмовити в задоволенні заявлених вимог на тій підставі, що позивач обрав неналежний спосіб захисту порушеного права та не вказав підстав для визнання кредитного договору від 05.06.2020 року виконаним. Твердження позивача про те, що він виконав належним чином зобов`язання за вказаним договором не відповідають дійсності. Документи про сплату коштів в розмірі 8 160,00 грн. 06.05.2020 року та 3 360,00 грн. 05.06.2020 року не стосуються належного виконання кредитного договору від 05.06.2020 року, оскільки вони були сплачені за договорами від 18.04.2020 року та 06.05.2020 року, укладеними між сторонами.

Як зазначає представник, договір укладений на строк до одного місяця, тому не є договором споживчого кредитування відповідно до п.1 ч.2 ст.3 Закону України «Про споживче кредитування». Волевиявлення позивача було вільним, договір відповідав його внутрішній волі, що він сам підтвердив при укладенні договору (п.4.6 оферти). Крім того, в договорі, який підписаний позивачем, зазначено що йому надана інформація зазначена в ч.2 ст.12 Закону України «Про захист прав споживачів» та всю необхідну інформацію у обсязі та формі, встановлених Законом України «Про споживче кредитування».

У відзиві представник зазначив, що штраф за договором не нараховувався.

Відповідь на відзив до суду не надходила.

Ухвалою Шевченківського районного суду м.Києва від 08.10.2020 року справу було прийнято до провадження та вирішено розглядати справу в порядку спрощеного провадження без виклику сторін.

15.12.2020 року до суду надійшла заява про зміну предмету позову (позивач зазначив як уточнена позовна заява), однак оскільки вона подана в порушення п.2 ч.2 ст.49, ч.ч.2, 3 ст.279 ЦПК України, суд повернув її позивачу.

Позивач не позбавлений можливості звернутись до суду з окремим позовом про визнання недійсним договору.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони.

Оцінивши надані суду докази, врахувавши процесуальні заяви сторін, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні заявлених вимог за наступних підстав.

Добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Стаття 202 ЦК України визначає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (стаття 626 ЦК України).

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів (стаття 627 ЦК України).

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст.628 ЦК України).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).

У відповідності до положень статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Стаття 204 ЦК України визначає, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

В той же час, згідно із ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Звертаючись до суду з позовом позивач зазначив, що 05.06.2020 року між ТОВ «Споживчий центр» (далі - Кредитодавець) та ОСОБА_1 (далі - Позичальник) був укладений Кредитний договір №05.06.2020-010001480 (який складався з Пропозиції про укладення кредитного договору (оферта), заявки та підтвердження укладання кредитного договору) за умовами якого позивачу надано кредит в сумі 6 000,00 грн., строком користування на 14 днів, сплатою процентів в сумі 1 680,00 грн.

Сума кредиту та проценти мали бути сплачені до 19.06.2020 року.

Із Заявки вбачається, що сплату пені договором не передбачено.

Позивач в позовній заяві, не заперечував факту отримання грошових коштів за договором.

Частина 1 статті 13 ЦПК України визначає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Позивач при зверненні до суду з позовом обгрунтовував позовні вимоги порушенням положень діючого законодавства при укладенні договору, однак не звертався до суду з вимогами про визнання договору недійсним, а уточнена позовна заява, яка за змістом та формою є новою позовною заявою, повернута позивачу, оскільки подана з порушенням вимог ЦПК України.

Що стосується заявлених позивачем вимог про визнання договору №05.06.2020-010001480 від 05.06.2020 року виконаним варто зазначити наступне.

Статтею 526 ЦК України презюмується, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (статті 610, 611 ЦК України).

Згідно статті 16 ЦК України захист цивільних прав та інтересів здійснюється у встановленому порядку судом шляхом: визнання цих прав; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусового виконання обов`язку в натурі; зміни правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та іншими способами відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Відповідно до частини першої та другої статті 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї.

Аналіз частини другої статті 14 ЦК України свідчить, що критерії правомірності примусу суб`єкта цивільного права до певних дій (бездіяльності) пов`язуються з тим, що відповідні дії (бездіяльність) мають бути обов`язковими для такого суб`єкта.

Згідно з частиною першою та другою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

У частині першій статті 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Позивач в позовній заяві стверджував, що він належним чином виконав власні зобов`язання та повернув кошти в повному обсязі.

На підтвердження належного виконання зобов`язань за договором №05.06.2020-010001480 від 05.06.2020 року позивач надав квитанцію від 06.05.2020 року на суму 8 160,00 грн., однак суд не може взяти до уваги зазначену квитанцію як доказ сплати заборгованості за договором, оскільки вказана сума сплачена до укладення договору.

Крім того, позивач надав копію квитанції від 05.06.2020 року на суму 3 360,00 грн., однак суд не може взяти її до уваги як доказ сплати заборгованості за договором №05.06.2020-010001480 від 05.06.2020 року, оскільки в квитанції не зазначено призначення платежу та представник відповідача зазначив, що вказані кошти були сплачені за кредитним договором від 06.05.2020 року.

Пояснення представника відповідача також підтверджуються зазначеним у підтвердженні укладення кредитного договору №05.06.2020-010001480 від 05.06.2020 року (а.с. 23), що підписано позивачем де він зазначив, що на підставі ст.601 ЦК України просить зарахувати вимогу позичальника про видачу суми кредиту у розмірі 6 000,00 грн. за кредитним договором №05.06.2020-010001480 від 05.06.2020 року в рахунок вимоги кредитора про повернення суми кредиту у розмірі 6 000,00 грн. за кредитним договором №06.05.2020-100003171 від 06.05.2020 року.

Отже, під час слухання справи судом не встановлено належного виконання позивачем зобов`язань за договором №05.06.2020-010001480 від 05.06.2020 року.

Крім того варто зазначити, що позивач обрав неналежний спосіб захисту, оскільки він не передбачений положеннями ЦК України.

Оскільки суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні вимог про визнання договору припиненим та не встановлено належного виконання позивачем зобов`язань та переплати за договором №05.06.2020-010001480 від 05.06.2020 року, тому суд не вбачає підстав для задоволення вимог про стягнення з відповідача на користь позивача 2 688,00 грн.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Так, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.4, 77-81, 141, 263, 265, 352, 354 ЦПК України, суд,

вирішив:

В позові ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» про захист прав споживача - відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня отримання рішення суду безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Н.Г.Притула