КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/6014/2022
П О С Т А Н О В А

Іменем України

30 травня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Кашперської Т.Ц. (суддя - доповідач), Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

розглянув в порядку письмового провадження в приміщенні Київського апеляційного суду справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Арсенал Страхування" на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва, постановлену у складі судді Сирбул О.Ф. в м. Київ 28 грудня 2021 року у справі за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Арсенал Страхування" до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, -

в с т а н о в и в :

В грудні 2021 року позивач ПрАТ "Страхова компанія "Арсенал Страхування" звернувся до суду із позовом про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, просив стягнути з відповідача на свою користь 20718,38 грн. майнової шкоди та судовий збір.

Позов мотивував тим, що 12 грудня 2018 року в м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участі водія, який керував застрахованим у ПрАТ "Страхова компанія "Арсенал Страхування" автомобілем, та відповідача ОСОБА_1 , вина якого в дорожньо-транспортній пригоді була в подальшому встановлена постановою суду. Відповідно до умов договору добровільного страхування позивач виплатив потерпілому власнику транспортного засобу витрати на ремонт автомобіля в розмірі 61303,46 грн. Звернувшись до страхової компанії відповідача в порядку суброгації, ПрАТ "Страхова компанія "Арсенал Страхування" отримало лише 40585,08 грн., оскільки було застосовано коефіцієнт зносу та франшизу. Таким чином, невідшкодованою залишилася сума в розмірі 20718,38 грн., яка підлягає стягненню з відповідача як з особи, винної у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 28 грудня 2021 року позовну заяву визнано неподаною та повернуто заявнику.

Позивач ПрАТ "Страхова компанія "Арсенал Страхування", не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив скасувати ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 28 грудня 2021 року та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, наводив зміст ст. 4, 175, 177, 185, 62 ЦПК України, ст. 26 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені в постанові від 05 грудня 2018 року в справі № 9901/736/18.

Зазначив, що суд першої інстанції виходив із того, що до позовної заяви на підтвердження статусу представника позивача (адвоката) не надано договір про надання правової допомоги б/н від 27 грудня 2019 року. Про укладений договір з надання правової допомоги ПрАТ "Страхова компанія "Арсенал Страхування" з адвокатом Каплею А.С. від 27 грудня 2019 року, в якому визначено обсяг повноважень адвоката, зазначено в електронному ордері, який був долучений до позовної заяви.

Згідно вимог ст. 62 ЦПК України ордер адвоката є самостійним документом, що підтверджує повноваження адвоката, і надання договору про правничу допомогу, його копії або витягу разом з ордером чинна редакція ЦПК України не вимагає.

Звертав увагу, що на момент розгляду справи в суді першої інстанції договір про надання правничої допомоги між скаржником та його представником був чинний та закінчив свою дію 27 грудня 2021 року, однак станом на момент подачі апеляційної скарги між ними укладено новий договір про надання правничої допомоги від 28 грудня 2021 року.

Наголошував, що у разі виникнення сумнівів щодо конкретних повноважень адвоката суд з метою перевірки їх обсягу на підставі ч. 1 ст. 185 ЦПК України постановляє ухвалу про залишення заяви без руху, відтак висновок суду першої інстанції про повернення позову на підставі п. 1 ч. 4 ст. 185 ЦПК України не ґрунтується на вимогах цивільного процесуального законодавства, що призвело до постановлення помилкової ухвали.

Відзивів на апеляційну скаргу не надійшло.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Ухвала суду першої інстанції щодо повернення заяви позивачеві (заявникові) віднесена до п. 6 ч. 1 ст. 353 ЦПК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 369 ЦПК України з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Визнаючи неподаною та повертаючи позовну заяву позивачу ухвалою від 28 грудня 2021 року, суд першої інстанції виходив із того, що представником позивача не надано належно оформлених документів, які б підтверджували його повноваження щодо представництва в суді та права підпису процесуальних документів, які подаються до суду, внаслідок чого зазначена позовна заява має бути повернута позивачу.

Однак з такими висновками апеляційний суд не може погодитися, виходячи із наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, в грудні 2021 року до суду подано позов ПрАТ "Страхова компанія "Арсенал Страхування", підписаний його представником - адвокатом Каплею А.С., яка зазначила, що діє згідно договору про надання правової допомоги б/н від 27 грудня 2019 року, свідоцтво про зайняття адвокатською діяльністю КС № 6115/10 (а. с. 1).

На підтвердження своїх повноважень представником позивача в переліку додатків до позовної заяви зазначено копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю та електронний ордер адвоката.

В матеріалах справи, що надійшли до суду, міститься долучена у конверті разом з іншими матеріалами позовної заяви, але не підшита копія електронного ордеру серії АІ № 1174578 про надання правничої (правової) допомоги в Дарницькому районному суді м. Києва адвокатом Каплею А.С. ПрАТ "Страхова компанія "Арсенал Страхування" на підставі договору б/н від 27 грудня 2019 року. Зазначено реквізити свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю та посвідчення адвоката, а також вказано, що договором про надання правової (правничої) допомоги повноваження адвоката не обмежуються.

Відповідно до ст. 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Високі Договірні сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією права і свободи, визначені в розділі І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод».

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

Ключовими принципами цієї статті є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд.

Так, у справі Delcourt v. Belgium, Європейський суд з прав людини зазначив, що «у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення».

У справі Bellet у. France Європейський суд з прав людини зазначив, що «стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».

Як свідчить позиція Європейського суду з прав людини у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Виходячи із зазначеного принципу та гарантування Конституцією судового захисту конституційних прав і свобод, судова діяльність має бути спрямована на захист цих прав і свобод від будь-яких посягань шляхом забезпечення своєчасного та якісного розгляду конкретних справ.

Зі змісту ст. 185 ЦПК України випливає, що після отримання позовної заяви суд першої інстанції перевіряє додержання вимог, викладених у статтях 175 та 177 ЦПК України.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги та висновки суду першої інстанції, апеляційний суд враховує, що відповідно до ч. 2 ст. 175, ч. 7 ст. 177 ЦПК України позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником, або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи. До позовної заяви, підписаної представником позивача, додається довіреність чи інший документ, що підтверджує повноваження представника позивача.

Згідно п. 1 ч. 4 ст. 185 ЦПК України заява повертається у випадках, коли заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано.

Відповідно до ч. 4 ст. 62 ЦПК України повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність".

Відповідно до ст. 26 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Ордер - письмовий документ, що у випадках, встановлених цим Законом та іншими законами України, посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги. Ордер видається адвокатом, адвокатським бюро або адвокатським об`єднанням та повинен містити підпис адвоката. Рада адвокатів України затверджує типову форму ордера. Повноваження адвоката як захисника або представника в господарському, цивільному, адміністративному судочинстві, кримінальному провадженні, розгляді справ про адміністративні правопорушення, а також як уповноваженого за дорученням у конституційному судочинстві підтверджуються в порядку, встановленому законом. Адвокат зобов`язаний діяти в межах повноважень, наданих йому клієнтом, у тому числі з урахуванням обмежень щодо вчинення окремих процесуальних дій.

Отже, ордер, який видано відповідно до ст. 26 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", є самостійним документом, що підтверджує повноваження адвоката. Надання договору про правничу допомогу, його копії або витягу разом із ордером чинна редакція ЦПК України не передбачає.

Аналогічні правові висновки викладено в постанові Верховного Суду від 26 квітня 2021 року в справі № 766/17492/16-ц, від 18 вересня 2019 року у справі № 182/9172/18.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року в справі № 9901/736/18 викладено правовий висновок, згідно якого, виходячи зі змісту ч. 1, 3 ст. 26 Закону N 5076-VI, ордер може бути оформлений адвокатом (адвокатським бюро, адвокатським об`єднанням) лише на підставі вже укладеного договору. Крім того, адвокат несе кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве повідомлення суду про повноваження представляти іншу особу в суді, а так само умисне невнесення адвокатом до ордера відомостей щодо обмежень повноважень, установлених договором про надання правничої допомоги.

Таким чином, ненадання представником позивача при подачі позовної заяви договору про надання правової допомоги не може бути підставою для повернення позову з підстав, визначених п. 1 ч. 4 ст. 185 ЦПК України.

У разі виникнення сумніву щодо конкретних повноважень адвоката, суд першої інстанції з метою перевірки обсягу визначених в договорі повноважень адвоката діяти від імені клієнта на підставі ч. 1 ст. 185 ЦПК України не був позбавлений процесуальної можливості постановити ухвалу про залишення позовної заяви без руху, однак безпідставно усунувся від цього і прийшов до помилкового та передчасного висновку про повернення позовної заяви.

Посилання суду першої інстанції в ухвалі від 28 грудня 2021 року про повернення позовної заяви на правові висновки Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2019 року в справі № 9901/847/18 та від 03 липня 2019 року в справі № 9901/939/18 є необґрунтованим, оскільки в зазначених постановах зазначені судом висновки відсутні, і оскільки в них фактично висновується те, що в ордері має бути зазначена конкретна назва органу (суду), в якому надається правова допомога, а також наявність обмежень на здійснення процесуальних дій.

Разом із тим, такі відомості в електронному ордері серії АІ № 1174578 про надання правничої (правової) допомоги в Дарницькому районному суді м. Києва адвокатом Каплею А.С. ПрАТ "Страхова компанія "Арсенал Страхування", як вже було встановлено, зазначені в повному обсязі.

Виходячи з вищевикладеного, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції передчасно повернув позовну заяву ПрАТ "Страхова компанія "Арсенал Страхування", не дослідивши матеріали справи у повному обсязі та не надавши належної оцінки документам, доданим до позовної заяви.

Апеляційний суд вважає, що повернення позовної заяви із підстав, наведених судом першої інстанції, є формальним та сумнівним з точки зору дотримання права позивача на доступ до правосуддя, проголошеного ст. 55 Конституції України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Враховуючи вищевикладене, ухвала Дарницького районного суду м. Києва від 28 грудня 2021 року не ґрунтується на вимогах п. 1 ч. 4 ст. 185 ЦПК України, а відтак не може вважатися законною і обґрунтованою.

Відповідно до приписів п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За таких обставин апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду - скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції відповідно до вимог ст. 379 ЦПК України, оскільки ухвала, що перешкоджає подальшому провадженню, постановлена із порушенням норм процесуального права.

Керуючись ст. ст. 7, 367, 374, 379, 381, 382, 389 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Арсенал Страхування" задовольнити.

Ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 28 грудня 2021 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Судді: Кашперська Т.Ц.

Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.