Справа № 146/1181/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" травня 2022 р. Томашпільський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого-судді Пилипчука О.В.

з участю секретаря судового засідання Бойко Т.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у смт. Томашпіль цивільну справу

ім`я (найменування) сторін та інших учасників справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: приватне акціонерне товариство « Зернопродукт МХП»

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Центр надання адміністративних послуг Томашпільської селищної ради

вимоги позивача: про повернення земельної ділянки з незаконного володіння та скасування державної реєстрації права оренди

представник позивача: адвокат Залокоцька В.Д.

В С Т А Н О В И В :

Виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

07 вересня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом в якому просить повернути ОСОБА_1 земельну ділянку з кадастровим номером :04:000:0242 площею 1,9424 га з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та скасувати державну реєстрацію права оренди землі на земельну ділянку з кадастровим номером :04:000:0242 площею 1,9424 га з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва проведену на підставі договору оренди землі №409-Л-Т-В від 10.11.2016 року (зареєстрованого 12.07.2017 року Державним реєстратором Томашпільської районної державної адміністрації Савчуком Р.А. під №21410756).

Позов позивачем обґрунтований наступним.

ОСОБА_1 є власником земельної ділянки з кадастровим номером :04:000:0242 площею 1,9424 га з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Липівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області (зараз на території Томашпільської селищної ради).

З відомостей державного земельного кадастру стало відомо, що на зазначену земельну ділянку існує обмеження у вигляді іншого речового права права оренди земельної ділянки за ПрАТ «Зернопродукт МХП».

З ПрАТ «Зернопродукт МХП» позивач не укладав жодних правочинів. Договір оренди землі за № 409 Л Т В від 10.11.2016 року він не підписував.

Оскільки позивач спірного договору не підписував то правочин є таким, що не вчинявся. Так як договір оренди землі є неукладеним, належним способом захисту в даній справі буде скасування державної реєстрації.

Також представник позивача вказує, що, оскільки відсутні докази всіх витрат на правову допомогу, на підставі ст. 141 ЦПК України до закінчення судових дебатів робить заяву по те, що докази судових витрат будуть подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення, разом із заявою про розподіл судових витрат.

11 жовтня 2021 року відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву, в якій відповідач просить відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог.

Відзив мотивовано наступним.

ПрАТ «Зернопродукт МХП» не погоджується з доводами позивача та вказує, що вважає їх необґрунтованими і такими, що не відповідають дійсності з огляду на наступне.

10.11.2016 року між позивачем та ПрАТ «Зернопродукт МХП» укладено договір оренди землі №409 Л-Т-В. За вказаним договором в оренду передана земельна ділянку загальною площею 1,9424 га.

Договір укладено шляхом вільного волевиявлення сторін. ПрАТ «Зернопродукт МХП» як орендар використовував земельну ділянку за цільовим призначенням, не погіршував її становище, сплачував орендну плату, яку отримував орендодавець.

За орендодавця щороку сплачено ПДФО.

Позивач добровільно передав орендареві копії державних актів на земельну ділянку, отримував орендну плату, а тому договір оренди не можна вважати неукладеним, лише з тих підстав, що він не підписаний позивачем. Договір оренди сторонами виконується належним чином.

Поведінка власника земельної ділянки є суперечливою та недобросовісною.

Відповідач вказує, що позивачем порушено трирічний строк позовної давності.

Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі.

Ухвалою Томашпільського районного суду від 10 вересня 2021 року відкрито загальне позовне провадження у справі, підготовче засідання призначене на 28 жовтня 2021 року

11 жовтня 2021 року відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву.

Ухвалою Томашпільського районного суду від 28 жовтня 2021 року підготовче засідання відкладено на 12 листопада 2021 року.

Ухвалою Томашпільського районного суду від 12 листопада 2021 року клопотання представника позивача задоволено, призначено судово-почеркознавчу експертизу, провадження у справі зупинено.

Ухвалою Томашпільського районного суду від 11 січня 2022 року провадження у справі поновлено, справу призначено до підготовчого засідання на 03 лютого 2022 року.

Ухвалою Томашпільського районного суду від 15 березня 2022 року справу призначено до підготовчого засідання на 14 квітня 2022 року.

Ухвалою Томашпільського районного суду від 14 квітня 2022 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду на 17 травня 2022 року.

Доводи учасників процесу.

Позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Залокоцька В.Д. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю.

Представник позивача пояснила, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 1,9421 га. Вказана земельна ділянка оброблялася відповідачем на підставі усної домовленості, оскільки земельна ділянка дружини позивача десь знаходилась в тому ж масиві. Оскаржуваний договір оренди позивач не укладав та не підписував. Також представник позивача вказала, що негаторний позов можна заявити протягом усього строку порушення прав володільця. Про наявність договору оренди позивач дізнався 13.07.2021 року, однак офіційні відомості з державного реєстру на підтвердження даного факту було отримано 31.08.2021 року.

Представник позивача також зазначила, що між сторонами були інші правовідносини і позивач розумів, що отримує плату за щось інше.

Позивач в судовому засіданні пояснив, що між ним та відповідачем був заключений договір, який закінчувався в 2021 році.

Представник позивача, адвокат Залокоцька також вказала, що в матеріалах позову нею заявлено клопотання в порядку ч.8 ст. 141 ЦПК України не визначати розмір витрат на надання правової допомоги, оскільки нею протягом п`яти днів після ухвалення рішення буде подано докази щодо витрат на правову допомогу.

Представник ПрАТ «Зернопродукт МХП» в судове засідання не з`явився, проте в матеріалах відзиву міститься клопотання представника відповідача про проведення судового засідання без участі представника відповідача.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Центр надання адміністративних послуг Томашпільської селищної ради в судове засідання не з`явився, однак надіслав до суду заяву про розгляд справи без його участі, при винесенні рішення покладається на розсуд суду.

Фактичні обставини, встановлені судом, норми права, які застосовував суд, мотиви суду.

Суд, заслухавши позивача та його представника, розглянувши заяви відповідача та третьої особи, оцінивши належність і допустимість доказів по справі, сприяючи всебічному й повному з`ясуванню обставин справи, що має істотне значення для правильного вирішення спору, прийшов до наступного.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст.13 ЦПК України) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показання свідків.

Згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються нормами Земельного кодексу України (далі - ЗК України), Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), Закону України «Про оренду землі» та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно до ст. 1, 13, 14 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Типова форма договору оренди землі затверджується Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст.35 Закону України «Про оренду землі» спори, пов`язані з орендою землі, вирішуються у судовому порядку.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку, виданого 28.02.2003 року належить земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 1,9423 га, що знаходиться на території Липівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області, кадастровий номер: 040000242.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права від 17.07.2017 року, індексний номер витягу 92078349, 12.07.2017 року державним реєстратором Савчуком Р.А. за ПрАТ «Зернопродукт МХП» зареєстровано право оренди земельної ділянки на земельну ділянку, кадастровий номер : :04:000:0242. Витяг виготовлено за заявою ОСОБА_2 .

Згідно договору оренди землі № 409-Л-Т-В від 10 листопада 2016 року укладеного між ОСОБА_1 та ПрАТ «Зернопродукт МХП» вбачається, що орендодавець ОСОБА_1 надає належну йому, а орендар ПрАТ «Зернопродукт МХП» приймає в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 1,9423 га, яка знаходяться на території Липівської сільської ради Томашпільського району, кадастровий номер: :04:000:0242. Даний договір укладено на п`ятнадцять років.

Відповідно до інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку на запит ОСОБА_3 від 31.08.2021 року о 09:32, земельна ділянка, кадастровий номер : :04:000:0242, площею 1,9424 га, перебуває в оренді ПрАТ «Зернопродукт МХП»

Разом з тим, звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1 зазначив, що договору оренди 409-Л-Т-В від 10 листопада 2016 року. не підписував, згоди на його укладення не надавав. Підпис у договорі оренди 409-Л-Т-В від 10 листопада 2016 року виконано не ним, а іншою особою.

Згідно ст. 27 Закону України «Про оренду землі» орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону.

Згідно ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

12 листопада 2021 року за клопотанням представника позивача по даній справі було призначено судово-почеркознавчу експертизу.

10 січня 2022 року до Томашпільського районного суду з Вінницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз надійшов висновок експерта № 8606/8607/21-21 від 29 грудня 2021 року за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи у даній цивільній справі та 14 березня 2022 року надійшло доопорацювання до висновку експерта згідно яких підпис у графі «Реквізити сторін. Орендодавець у договорі оренди землі №409-Л-Т-В від 10.11.2016 року виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою.

За змістом статті 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Положеннями статей 15, 16 ЦК України, статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно із частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті).

Частиною третьою статті 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

За частиною першою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Частиною другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.

Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним у силу припису частини першої статті 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил про правочини, вчинені з дефектом волевиявлення - під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини.

Як у частині першій статті 215 ЦК України, так і у статтях 229-233 ЦК України, йдеться про недійсність вчинених правочинів, тобто у випадках, коли існує зовнішній прояв волевиявлення учасника правочину, вчинений ним у належній формі (зокрема, шляхом вчинення підпису на паперовому носії), що, однак, не відповідає фактичній внутрішній волі цього учасника правочину.

У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли.

Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України і відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).

За частиною першою статті 14 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Власник земельної ділянки може встановити вимогу нотаріального посвідчення договору оренди землі та скасувати таку вимогу. Встановлення (скасування) вимоги є одностороннім правочином, що підлягає нотаріальному посвідченню. Така вимога є обтяженням речових прав на земельну ділянку та підлягає державній реєстрації в порядку, визначеному законом.

За частиною першою статті 15 Закону України «Про оренду землі» в редакції, чинній на момент виготовлення договору, істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини.

Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц зазначено, що: такий спосіб захисту, як визнання правочину неукладеним, не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом. Разом з цим суд може застосувати не встановлений законом спосіб захисту лише за наявності двох умов одночасно: по-перше, якщо дійде висновку, що жодний установлений законом спосіб захисту не є ефективним саме у спірних правовідносинах, а по-друге, якщо дійде висновку, що задоволення викладеної в позові вимоги позивача призведе до ефективного захисту його прав чи інтересів. В даному позові Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що слід відмовити не з підстав застосування наслідків пропуску позовної давності, а з підстав неналежно обраного способу захисту, яким, на думку суддів, є усунення перешкод у користуванні належним позивачу майном. Оскільки така вимога останнім не пред`являлася, у позові належить відмовити. Разом із цим Велика Палата Верховного Суду вважала за необхідне відступити від висновку, висловленого в постанові Верховного Суду України від 22 квітня 2015 року у справі № 6-48цс15, зазначивши, що правочин, який не вчинено (договір, який не укладено) не підлягає визнанню недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено .

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже договір оренди землі №409-Л-Т-В від 10.11.2016 року орендодавцем ОСОБА_1 не підписувався та відповідно істотних умов його ОСОБА_1 не погоджував.

В силу вимог частини четвертої статті 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Частинами першою і четвертою статті 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Положення цього конституційного принципу кореспондуються із нормами статей 317, 319, 321 ЦК України, згідно яких власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до частини другої статті 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

В силу частини першої статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном. Таке право є непорушним. Ніхто не може бути позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, передбачених законом.

Закон визначає право власника майна вимагати усунення будь-яких порушень свого права від інших осіб у спосіб, який власник вважає прийнятним. Одним із таких способів захисту порушеного права є вимога про усунення перешкод у здійсненні права користування майном. Таке право власника забезпечується за допомогою негаторного позову.

Право на звернення до суду гарантується чинним законодавством і може бути реалізоване, зокрема, коли особа вважає, що її право порушується, не визнається або оспорюється. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

З урахуванням вищевикладеного, суд находить, що спірна земельна ділянка знаходяться у фактичному користуванні відповідача без установлених законом підстав. Зайняття земельної ділянки фактичним користувачем (тимчасовим володільцем) треба розглядати як таке, що не є пов`язаним із позбавленням власника його права володіння на цю ділянку. Тож, у цьому випадку ефективним способом захисту права, яке позивач як власник земельної ділянки, вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним йому майно, зокрема шляхом заявлення вимоги про повернення такої ділянки.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

За змістом статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

Відповідно до статті 11 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав. Втручання, крім випадків, передбачених цим Законом, будь-яких органів влади, їх посадових осіб, юридичних осіб, громадян та їх об`єднань у діяльність державного реєстратора під час проведення реєстраційних дій забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Відповідно до ч.3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.

Ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Відповідно до ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, припинення дії, яка порушує право; припинення правовідношення.

Оскільки, наразі, без скасування державної реєстрації іншого речового права орендодавець фактично позбавлений свого права користування земельною ділянкою, суд приходить до висновку, що порушене право позивача підлягає захисту шляхом скасування у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації іншого речового права.

За таких обставин, позов є обґрунтованим та таким, що підлягає до задоволення.

Доводи відповідача про те, що ОСОБА_1 пропустив строк позовної давності для звернення до суду із позовом, не заслуговують на увагу з огляду на таке.

Позивач пов`язує порушення його прав саме з фактом обізнаності про існування договору оренди і його змістом, який він не підписував, а не з фактом користування відповідачем його земельною ділянкою.

Згідно зі ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Частиною першою статі 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином перебіг позовної давності починається не з моменту отримання позивачем плати за користування земельною ділянкою, а з часу, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого майнового права. Оскільки встановлено, що оспорюваний договір ОСОБА_1 не підписував, тому про його існування він знати не міг.

Такий висновок узгоджується із правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 22 квітня 2015 року у справі № 6048цс15.

Крім того, в установленому законом порядку відповідачем не спростовано доводи позивача, що про існування оспорюваного договору оренди він не знав.

Окрім того відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі № 653/1096/16-ц (пункт 96), допоки особа є власником нерухомого майна, вона не може бути обмежена у праві звернутися до суду з позовом про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження цим майном. А тому негаторний позов може бути пред`явлений упродовж всього часу тривання відповідного правопорушення.

Відповідно ч.ч.1-5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч.5 ст.265 ЦПК України, у резолютивній частині рішення зазначається розподіл судових витрат.

Відповідно до положень ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається з ст. 133 ЦПК України, до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

Так, при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір в розмірі 1816 грн., що підтверджується квитанцією від 31 серпня 2021 року (а.с.1), оплачено експертизу в розмірі 5148,30 грн., що підтверджується квитанцією від 16 грудня 2021 року (а.с.121)

Отже, з ПрАТ «Зернопродукт МХП» на користь ОСОБА_1 необхідно стягнути 1816 грн. ( одну тисячу вісімсот шістнадцять гривень) судового збору та 5148,30 грн (п`ять тисяч сто сорок вісім гривень тридцять копійок) витрат за проведення експертизи.

Водночас, відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Як вбачається з п.1 ч.3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Оскільки представник позивача до закінчення судових дебатів, в позовній заяві повідомив суд, про намір у 5-денний строк після ухвалення рішення суду подати заяву щодо розподілу судових витрат у справі, зокрема витрат на правничу допомогу та судового збору, питання розміру витрат на правову допомогу пов`язану з розглядом справи при винесенні рішення розгляду не підлягає.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 202, 203, 205, 215, 387, 525, 627, 629 ЦК України, ст.ст. 1, 13, 14, 35 Закону України «Про оренду землі», ст. ст. 12, 13, 76, 78, 95, 141, 142, 258-259, 263-265, 354 ЦПК України суд,

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Зернопродукт МХП», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Центр надання адміністративних послуг Томашпільської селищної ради про повернення з незаконного володіння земельної ділянки та скасування державної реєстрації права оренди - задовольнити повністю.

Зобов`язати приватне акціонерне товариство «Зернопродукт МХП» повернути ОСОБА_1 земельну ділянку за кадастровим номером :04:000:0242, площею 1,9424 га з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Скасувати державну реєстрацію права оренди землі на земельну ділянку з кадастровим номером :04:000:0242 площею 1,9424 га з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва проведену на підставі договору оренди землі №409-Л-Т-В від 10.11.2016 року (зареєстрованого 12.07.2017 року Державним реєстратором Томашпільської районної державної адміністрації Савчуком Р.А. під №21410756).

Стягнути з приватного акціонерного товариства «Зернопродукт МХП» (Код ) на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати, а саме 1816 грн. (одну тисячу вісімсот шістнадцять гривень) судового збору та 5148,30 грн (п`ять тисяч сто сорок вісім гривень тридцять копійок) витрат за проведення експертизи.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України.

Повне найменування (ім`я) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження:

позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданий 08.11.2001 року Томашпільським РВУМВС України у Вінницькій області, адреса: АДРЕСА_1 ;

відповідач: Приватне акціонерне товариство «Зернопродукт МХП» Код , юридична адреса: 08800 Київська область, м. Миронівка, вул. Елеваторна, 1, поштова адреса: 24320 Вінницька область, м. Ладижин, вул. Слобода, 141;

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Центр надання адміністративних послуг Томашпільської селищної ради, адреса: 24200, Вінницька область, смт. Томашпіль, пл. Тараса Шевченка, 6.

Повний текст рішення виготовлено: 23 травня 2022 року

Суддя: О. В. Пилипчук