Справа 524/1079/22
Провадження 2/524/2040/22
19.07.2022 Автозаводський районний суд м. Кременчука в складі головуючого судді Андрієць Д.Д., за участю секретаря Булаєнко С.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Автозаводський відділ державної виконавчої служби у місті Кременчуці Кременчуцького району Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) про зняття арешту нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , накладеного реєстратором Полтавська філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерство юстиції України, 27.10.2009 за № 9187191 на підставі постанови 8784673, 27.10.2009 Автозаводський ВДВС Кременчуцького МУЮ, ухвалив таке рішення.
Свої вимоги позивач мотивував тим, що він є власником квартири АДРЕСА_2 . Через наявність не скасованого обтяження його майна, він позбавлений можливості в повному обсязі реалізувати своє право власності. Просив врахувати, що виконавче провадження в межах якого було накладено арешт на його нерухоме майно було завершено, а його матеріали знищені у зв`язку із закінченням строків зберігання.
ЗАПЕРЕЧЕННЯ ВІДПОВІДАЧА
Відповідач відзив суду не подала.
ПОЯСНЕННЯ ТРЕТЬОЇ ОСОБИ
Автозаводський відділ державної виконавчої служби у місті Кременчуці Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) надіслав суду заяву, в якій розгляд справи просив провести за відсутності його представника..
ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ ПО СПРАВІ
28.06.2022 судом постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження.
ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ
Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 29.07.2005, власником квартири АДРЕСА_2 є ОСОБА_1 ..
27.10.2009 Полтавською філією державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України на підставі постанови державного виконавця Автозаводського ВДВС Кременчуцького МУЮ 8784673 від 27.10.2009 було накладено обтяження у виді арешту зазначеної квартири.
Постанова про арешт майна боржника винесена державним виконавцем в межах виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа 2-20АЕ від 13.01.1999. Вказана обставина підтверджується відомостями з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

За повідомлення Автозаводського відділу державної виконавчої служби у місті Кременчуці Кременчуцького району Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) від 11.01.2022 №2291, 25.11.2014 на підставі п.6 ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження» було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №8784673 з примусового виконання виконавчого листа 2-20АЕ від 13.01.1999.

НОРМИ ПРАВА

У ст.41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

За змістом ч. 1 ст. 316, ч.ч.1, 2 ст. 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Стаття 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

В своєму рішенні від 23 січня 2014 року по справі «East/West Alliance Limited» проти України»(остаточне 02/06/2014) Європейський суд з прав людини зазначив, що згідно з усталеною практикою Суду стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою. Суд наголошує на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним. Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля. Суд також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар. Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти.

ОЦІНКА СУДУ

Вирішуючи вимоги позивача, суд враховує тривалість обмеження права власності позивача.

З огляду на те, що відповідачем не було надано суду відомостей, які б спростовували позицію позивача, суд вважає, що позов в частині скасування обтяження підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у виді судового збору в сумі 992,40 грн.

Керуючись ст. 10, 12, 81, 141, 258, 259, 263 265, 280-284 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зняття арешту задовольнити.

Скасувати обтяження у виді арешту, реєстраційний номер обтяження: 9187191, Підстава обтяження: постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №8784673, 27.10.2009, Автозаводський ВДВС Кременчуцького МУЮ, об`єкт обтяження: квартира, адреса: АДРЕСА_1 , зареєстроване 27.10.2009 реєстратором: Полтавська філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерство юстиції України.

Стягнути з ОСОБА_2 , 1973 р.н. АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 судові витрати у виді судового збору в сумі 992,40грн

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути оскаржене позивачем до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Діна АНДРІЄЦЬ