ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7938/22 Справа № 205/9882/21 Суддя у 1-й інстанції - Басова Н. В. Суддя у 2-й інстанції - Новікова Г. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2022 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії:

головуючого судді Новікової Г.В.

суддів Гапонова А.В., Никифоряка Л.П.

розглянувши у письмовому провадженні без виклику сторіну м. Дніпро апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Коган Р.В. на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 квітня 2022 року (ухваленого під головуванням судді Басової Н.В. у м. Дніпро, повний текст судового рішення складено 06 квітня 2022 року) у цивільній справі №205/9882/21 за позовом Кредитної спілки «Самара» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

15 листопада 2021 року Кредитна спілка «Самара» звернулася до суду із зазначеним позовом, в обґрунтування якого посилалась на те, що 29 жовтня 2020 року між спілкою та ОСОБА_1 було укладено договір споживчого кредиту №401/20. Згідно умов договору позивач надав відповідачу кредитні кошти в сумі 50000 грн. строком на 24 місяці до 28 жовтня 2022 року. Відповідач зобов`язався повернути кредитні кошти та сплатити проценти за користування кредитом. Відповідач неналежним чином виконував свої зобов`язання та несвоєчасно сплачував заборгованість по кредиту,тим самим порушив запланований графік повернення кредиту. Тому при несвоєчасному внесенні платежів по поверненню кредиту нарахування процентів розраховувалось відповідно п.6.6 Договору споживчого кредиту за кожен день простроченого платежу.

Станом на 30 жовтня 2021 року сума кредиту, не погашена за плановим розрахунком складає 47464,43 грн.. Проценти, нараховані за користування кредитом з урахуванням прострочення платежів складають 65653 грн. Тобто заборгованість становить 113117,43 грн..

В якості забезпечення виконання зобов`язань відповідачем було укладено договори поруки з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,які прийняли на себе зобов`язання відповідати у повному обсязі по зобов`язаннях ОСОБА_1 ..

В досудовому порядку відповідачам направлялися вимоги про погашення поточної заборгованості,однак сторонами вимоги проігноровано.

Просила стягнути з відповідачів солідарно заборгованість в загальній сумі 113117,43 грн та судові витрати в сумі 2270 грн..

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 квітня 2022 року позовні вимоги задоволено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог. Вважає,що суд першої інстанції не прийняв до уваги,що у разі застосування змінюваної процентної ставки кредитодавець зобов`язаний письмово повідомити позичальника та надати новий графік платежів.Чого зроблено не було,тому дії позивача щодо підвищення процентної ставки без повідомлення позичальника є неправомірними.

У відзиві на апеляційну скаргу представник Кредитної спілки «Самара» просить рішення суду першої інстанції залишити без змін як таке,що відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частинами 4,6 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Малозначними справами є справи про стягнення аліментів.

Згідно п. 1 ч.1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Частиною 3 цієї статті встановлено,що розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи на те, що дана справа є малозначною в силу положень ч.6 ст. 19 ЦПК України та розглядається в спрощеному порядку, а ціна позову складає менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, виходячи із того, що ціна позову визначена сукупністю всіх виплат,але не більше ніж за шість місяців (стаття 176 ч.1п.3), розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення сторін.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України за наявними в ній доказами в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що між сторонами було укладено договір споживчого кредиту, згідно якого відповідач отримав кошти та зобов`язувався повернути їх банку. Умови договору містили домовленість сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами та проценти за несвоєчасне погашення кредиту.

Такий висновок відповідає встановленим обставинам та нормам матеріального та процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися вiд вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Таким чином, за змістом загальних норм права об`єктом зобов`язання не можуть бути дії, які одна із сторін вчиняє на власну користь.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом першої інстанції встановлено, що між Кредитною спілкою «Самара» та ОСОБА_1 29 жовтня 2020 року було укладено договір споживчого кредиту № 401/20, відповідно до умов якого останньому було надано кредит в сумі 50000 грн., строком на 24 місяці до 28 жовтня 2022 року, а останній зобов`язався повернути отриманий кредит та сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 37,56 відсотків річних згідно графіку платежів.

Для забезпечення виконання зобов`язань повернення кредиту було укладено договір поруки № 401/20 від 29.10.2020 року між Кредитною спілкою «Самара» та відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , згідно умов якого поручителі зобов`язалися перед позивачем відповідати за виконання позичальником усіх його зобов`язань перед кредитором в повному обсязі, що виникли з кредитного договору.

Видатковим касовим ордером від 29 жовтня 2020 року підтверджена виплата ОСОБА_1 50000 грн згідно договору.

В підтвердження заборгованості позивачем надано розрахунок,згідно якого заборгованість за кредитним договором станом на 30 жовтня 2021 року становить 113117 ,43 грн, з яких: залишок по кредиту 47464,43грн, та проценти , нараховані за користування кредитом з урахуванням прострочення платежів у розмірі 65653 грн.

14 липня 2021 року позивачем було направлено відповідачам вимогу про сплату заборгованості за кредитним договором .

Пунктом 6.6 Договору визначено,що сторони дійшли згоди,що при порушенні Позичальником строків сплати чергових платежів розмір процентів за користування кредитом складає 0,5% на день від суми залишку за кредитом за кожен день простроченої заборгованості до повного погашення.

Договір було підписано сторонами, тобто розмір процентної ставки за користування кредитом та за несвоєчасне виконання зобов`язань таким чином між сторонами погоджено.

Тобто ОСОБА_1 був ознайомлений із розміром процентної ставки за користування кредитом та за прострочення платежів та погодився із ним.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що сторони обумовили у письмовому вигляді розмір процентів за користування кредитом та за прострочення платежів, який повинен застосовуватися при розрахунку заборгованості за кредитним договором.

Відповідачем кредитний договір не оспорювався в судовому порядку.

В апеляційній скарзі представник апелянта посилається лише на те, що боржника не повідомили про збільшення процентної ставки, а тому не було підстав для її застосування при розрахунку заборгованості за кредитом. Оспорюючи розрахунок заборгованості, апелянт свого розрахунку не наводить.

Суд першої інстанції врахував,що умовами договору, укладеного між сторонами, погоджено, що позичальник сплачує як щомісячні проценти, так і проценти за підвищеною ставкою у разі, якщо допустить прострочення щомісячних обов`язкових до сплати платежів. При цьому за поточними платежами у позичальника не припиняється обов`язок зі сплати щомісячних процентів у разі прострочення попередніх щомісячних платежів, натомість за простроченими платежами виникає додатковий обов`язок зі сплати збільшених процентів, який триває до моменту погашення простроченої заборгованості, що спростовує доводи про неможливість одночасного нарахування банком як щомісячних процентів, так і підвищених, оскільки вони нараховуються на різні суми - на поточну заборгованість підлягають нарахуванню та сплаті щомісячні проценти, а на прострочену - збільшені проценти до моменту погашення простроченої заборгованості.

Верховний Суд у постанові від 18 червня 2021 року у справі № 643/16291/17 зазначив, що умови кредитного договору передбачають нарахування та сплату щомісячних відсотків, тобто розміру відсоткової ставки за користування кредитом у разі, коли терміни внесення платежів не порушено; та підвищених відсотків - розміру підвищеної відсоткової ставки за користування кредитом у разі порушення строків погашення кредиту. При цьому у разі дотримання графіку внесення платежів відсоткова ставка як плата за користування кредитними коштами залишається у погодженому сторонами розмірі. Тобто, нарахування підвищеної відсоткової ставки не є збільшенням розміру плати за користування кредитом, оскільки є мірою відповідальності за прострочення виконання кредитного зобов`язання, а умови кредитного договору не визначають право банку в односторонньому порядку збільшувати розмір відсоткової ставки за кредитом, тому не є дискримінаційними стосовно споживача.

Заперечуючи проти розрахунку заборгованості, здійсненого Кредитною спілкою «Самара», позичальник не спростував його, не надав доказів своєчасного погашення заборгованості за кредитом, що виключало б виникнення обов`язку зі сплати підвищених відсотків за користування кредитом, а тому такі заперечення не можуть бути враховані судом, оскільки за правилами частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За таких обставин, суд першої інстанції надав оцінку розрахунку заборгованості, наданому до суду позивачем, із урахуванням умов кредитування, підстав та порядку нарахування щомісячних та підвищених процентів.

Доводи про те, що про підвищення процентної ставки позивач не повідомив боржника не можуть бути прийнятими до уваги,оскільки спростовуються встановленими обставинами, при яких нарахування підвищеної відсоткової ставки не є збільшенням розміру плати за користування кредитом і не потребує погодження з боржником.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційним судом не встановлено порушення або неправильне застосування судом першої інстанції при розгляді цієї справи норм матеріального чи процесуального права та невідповідності висновків суду обставинами справи, тому підстав для задоволення апеляційної скарги і скасування судового рішення з ухваленням нового рішення немає.

З огляду на те, що апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін, підстав для відшкодування, зміни або перерозподілу судових витрат у відповідності до ст.141 ЦПК України не має.

Відповідно до частини 3 статі 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, ціна позову у яких не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Так як ціна позову складає менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то судове рішення не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст.ст. 368, 369, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Коган Романа Віталійовича залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 квітня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді: