КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №755/3507/21 Головуючий у 1 інстанції: Чех Н.А.
провадження №22-ц/824/9680/2022 Головуючий суддя: Олійник В.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

30 листопада 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Головуючого судді: Олійника В.І.,

суддів: Сушко Л.П., Сліпченка О.І.,

при секретарі: Панчошній К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Мегаінвест Сервіс» на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 14 липня 2022 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Мегаінвест Сервіс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в :

У лютому 2021 року позивач ТОВ «Мегаінвест Сервіс» звернувся до суду із зазначеним позовом, який обгрунтовував тим, що 17.01.2008 року між ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ АКБ «ТАС-Комерцбанк», та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір №2706/0108/88-009 та Іпотечний договір № 2706/0108/88-009-Z-1.

Зазначав, що згідно умов Кредитного договору відповідач отримав грошові кошти у розмірі 10 000 доларів США на строк від 17.01.2008 року до 17.01.2018 року та зобов`язався сплатити проценти.

Забезпеченням виконання грошового зобов`язання виступив предмет іпотеки, а саме: квартира АДРЕСА_1 .

Згідно Протоколу електронного аукціону №UA-EA-2019-08-13-000560-b від 01.10.2019 року Товариство стало переможцем на електронних торгах на електронній площадці «Національна електронна біржа» за номером лоту GL3N08254, склад лоту - право вимоги за Кредитним договором № 2706/0108/88-009. 02.10.2019 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Мегаінвест Сервіс» було укладено Договір №1987/К купівлі-продажу (відступлення) прав вимоги, за умовами якого Товариство отримало право вимоги до ОСОБА_1 за Кредитним договором №2706/0108/88-009 та Іпотечним договором

№ 2706/0108/88-009-Z-1.

Вказував, що з розрахунку боргу відповідач здійснив останній платіж 01.08.2014 року.

Таким чином, сума боргу відповідача на дату відступлення права вимоги становила

8 356,75 доларів США, з яких: сума боргу за кредитом - 3 790,56 доларів США, сума боргу за відсотками - 2 370,51 доларів США, пеня - 2 019, 66 доларів США (еквівалент 56 348,61 грн.), штраф - 176,02 доларів США (еквівалент 4 911,06 грн.).

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 14 липня 2022 року позовні вимоги залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ТОВ «Мегаінвест Сервіс» з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Скаргу обґрунтовував тим, що заяву про застосування строків позовної давності подано з порушенням норм чинного законодавства. Судом першої інстанції відмовлено відповідачу у долученні відзиву на позов, в яких і було зазначено про застосування строків позовної давності, проте суд з власної ініціативи його застосував.

Позивач вважає, що звернувшись до суду 19 лютого 2021 року, дотримався строку позовної давності, який було продовжено з 12 березня 2020 року у зв`язку з постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України корона вірусу COVID-19».

Також вказує, що позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також, якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг строку позовної давності починається заново, а час, що минув, до нового строку не зараховується.

Зазначає, що 20 березня 2020 року ТОВ «Мегаінвест Сервіс» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення штрафу за кредитним договором, за яким 02 квітня 2020 року відкрито провадження.

Вказує, що на момент подання апеляційної скарги рішення в даній справі не отримував, оскільки справа розглядається в спрощеному позовному провадженні без виклику сторін.

Наголошує, що відповідач вчиняв дії щодо оскарження процедури звернення стягнення на предмет іпотеки і у суді першої інстанції представником позивача долучалась копія постанови Київського апеляційного суду від 16 грудня 2021 року, якою було скасоване рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 15 червня 2021 року у справі №755/13315/20 та витребувано предмет іпотеки у останнього власника на користь відповідача.

Вважає, що суд першої інстанції з власної ініціативи перевіряв публічно доступні судові реєстри за наявними між сторонами спорами до ухвалення рішення в даній справі. Тому, вважає, що суду було достеменно відомо про наявні спори між вказаними сторонами.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить залишити апеляційну скаргу без задоволення.

Вважає, що судом правильно застосовано строки позовної давності у цій справі та правильно в зроблено посилання на ст.262 ЦК України, в якій визначено, що заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності.

В апеляційній скарзі позивач-апелянт також зазначає, що строки позовної давності продовжуються на строк дії карантину відповідно до п.12. Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України.

З цього приводу зазначає, що Договір №1987/К купівлі-продажу прав вимоги» був укладений позивачем 02.10.2019 року ще до сплину загального строку позовної давності. Тобто зі своєї вини позивач своєчасно не скористався своїм правом на звернення до суду.

Просить також суд не приймати до уваги посилання позивача на приписи пункту 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, де зазначається, що під час дії карантину, встановленого Постановою Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020 року з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

З урахуванням того, що позивач мав можливість звернутися до суду до початку карантину, та такої можливості він не був позбавлений і під час карантину, так як суди працювали у майже звичному режимі, тільки з деякими обмеженнями участі у судових засідання, то посилання на «карантин», як причину пропуску строку позовної давності - є безпідставними.

Також вважає, що дія зазначеного вище пункту 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України не поширюється на дані спірні правовідносини, які визначаються умовами укладеного «Договору», а отже строки виконання умов договору та застосування до них строків позовної давності відповідно до цивільного кодексу, не можуть бути продовжені на строк дії карантину.

Також в апеляційній скарзі позивач зазначає, що ним було подано позов до Дніпровського районного суду м. Києва про стягнення штрафів за кредитним договором і судом відкрито провадження у справі №755/4556/20. Зазначає, що про рішення у цій справі йому до цього часу нічого не відомо.

Ці заяви апелянта не відповідають дійсності, оскільки позов подав ТОВ «Мегаінвест Сервіс», який повинен був відслідковувати рух по справі.

Вказує, що на час подання цієї апеляційної скарги ТОВ «Мегаінвест Сервіс» отримав рішення суду у справі №755/4556/20 від 25 жовтня 2021 року, яким відмовлено позивачу у задоволенні позову, та оскаржив його.

Крім того, вважає, що рішення у справі №755/4556/20 ніяким чином не впливає на строки позовної давності у цій справі, які визначаються відповідно до умов Кредитного договору №2706/0108/88-009 від 17.01.2008 року та цивільного законодавства.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Залишаючи позовні вимоги без задоволення, суд першої інстанції виходив з того, що позов подано лише 19 лютого 2021 року, що свідчить про пропуск строку позовної давності, а доказів того, що кредитором було вчинено дії, передбачені ч. 2 ст. 262 ЦК України, не було надано.

Ухвалене судом рішення зазначеним вимогам відповідає.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Судом встановлено, що 17.01.2008 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір №2706/0108/88-009, за умовами якого позичальник отримав на умовах строковості, платності грошові кошти у розмірі 10 000 доларів США, розмір процентів - 11,9 % річних за весь строк фактичного користування кредитом. Строк повернення кредиту до 17.01.2018 року.

З метою виконання грошового зобов`язання між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 укладено Іпотечний договір №2706/0108/88-009-Z-1, згідно якого позичальник передав в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 .

По даній справі позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за Кредитним договором № 2706/0108/88-009 від 17.01.2008 року в сумі 8 356,75 доларів США, з яких: сума боргу за кредитом - 3 790,56 доларів США, сума боргу за відсотками - 2 370,51 доларів США, пеня - 2 019, 66 доларів США, штраф - 176,02 доларів США.

Згідно Протоколу електронного аукціону №UA-EA-2019-08-13-000560-b від 01.10.2019 року ТОВ «Мегаінвест Сервіс» стало переможцем на електронних торгах на електронній площадці «Національна електронна біржа» за номером лоту GL3N08254, склад лоту - право вимоги за Кредитним договором № 2706/0108/88-009.

Також встановлено, що 02 жовтня 2019 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Мегаінвест Сервіс» було укладено Договір №1987/К купівлі-продажу (відступлення) прав вимоги, за умовами якого Товариство отримало право вимоги до ОСОБА_1 за Кредитним договором № 2706/0108/88-009 та Іпотечним договором № 2706/0108/88-009-Z-1.

За ст.526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись у встановлений термін, відповідно до вимог закону та умов договору.

Відповідно до ст.599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до положень ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів.

Статтею 1054 (ч.1) ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За статтею 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до ст.ст.610, 611 ЦК України порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового.

Згідно зі ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочинів (відступлення права вимоги).

Відповідно до ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

По даній справі позивач просив стягнути борг, розмір якого на дату відступлення права вимоги ПАТ «Дельта Банк» становить 8 356,75 доларів США. До позову додано Розрахунок заборгованості, який здійснено ПАТ «Дельта Банк». За даним розрахунком вбачається, що сума боргу за тілом кредиту - 3 790,56 доларів США, за процентами - 2 370,51 доларів США. В графі щодо нарахування відсотків вказано нулі і це свідчить про те, що ПАТ «Дельта Банк» не здійснював розрахунку відсотків.

Проте, сума боргу за тілом кредиту по Кредитному договору №2706/0108/88-009 від 17.01.2008 року становить 3 790,56 доларів США, і це свідчить про те, що відповідач взяті на себе зобов`язання з повернення кредитних коштів не виконав. Жодного доказу на спростування даної обставини відповідач не надав.

Встановлено, що кредитний договір було укладено 17.01.2008 року на строк до 17.01.2018 року.

Згідно зі ст.ст.256, 257, 264 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дій, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.

За ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленої до винесення ним рішення.

Європейський суд з прав людини у справах «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства» та «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії» наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей: забезпечувати юридичну визначеність та остаточність, а також захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів та запобігати несправедливості, яка може статися в тому випадку, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що відбувалися в далекому минулому, спираючись на докази, які вже могли втратити достовірність та повноту із плином часу.

Значення позовної давності полягає в тому, що цей інститут забезпечує визначеність та стабільність цивільних правовідносин. Він дисциплінує учасників цивільного обігу, стимулює їх до активності у здійсненні належних їм прав, зміцнює договірну дисципліну, сталість господарських відносин.

За ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч.3 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Згідно з ч.1 ст.261 ЦК України за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

За змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Як вірно зазначено судом, вказаний висновок щодо строку позовної давності наведено в постанові Верховного Суду від 22 жовтня 2020 року у справі №457/462/16-ц (провадження № 61-21807св19).

Відповідачем подано заяву про застосування строків позовної давності, представником позивача подано заперечення, де він вважає, що строки ним не пропущено, право набуто з часу укладення договору при купівлю права вимоги - з 02.10.2019 року.

Встановлено, що строк виконання зобов`язання - до 17.01.2018 року, а позов подано до суду 19.02.2021 року.

Статтею 262 ЦК України визначено, що заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності.

За ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.

Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Як вірно встановлено судом, позов подано лише 19.02.2021 року, що свідчить про пропуск строку позовної давності. Доказів того, що кредитором було вчинено дії, передбачені ч.2 ст.262 ЦК України, не було надано суду.

Згідно з положеннями ч.3, 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1, 3 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

З огляду на вищенаведене, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку щодо залишення без задоволення позовних вимог.

Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального і процесуального права безпідставні, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні.

Інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції чи доводили б порушення ним норм цивільного або цивільно-процесуального законодавства, апеляційна скарга не містить.

Обґрунтовуючи судове рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.263, 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Мегаінвест Сервіс» залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 14 липня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 08 грудня 2022 року.

Головуючий:

Судді: