Справа № 147/324/21
Провадження № 2/147/19/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2022 року смт.Тростянець

Тростянецький районний суд Вінницької області у складі:

головуючого судді Натальчук О.А.,

із секретарем Свистун А.П.,

за участі:

представника позивача, адвоката Семчука С.В.,

відповідача ОСОБА_1 ,

представника відповідача, адвоката Дудіна Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в приміщенні Тростянецького районного суду Вінницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення від права на спадкування,

в с т а н о в и в:

У квітні 2021 року представник позивача, адвокат Семчук С.В., звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 , в якому просить усунути його від права на спадкування після смерті батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позовну заяву обґрунтовано тим, що позивач та ОСОБА_3 є рідним братом та сестрою, що підтверджується копіями свідоцтв про їх народження. Разом з тим, ІНФОРМАЦІЯ_2 між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було зареєстровано шлюб, внаслідок чого дружині змінено прізвище на ОСОБА_6 . В подальшому чоловік позивачки помер. 21.09.1985 р. вона зареєструвала шлюб з ОСОБА_7 та їй було присвоєно прізвище - ОСОБА_8 . У позовній заяві також зазначила, що її брат ОСОБА_3 був одружений на ОСОБА_9 та у них ІНФОРМАЦІЯ_3 народився син ОСОБА_1 , який є відповідачем по справі. Після розірвання шлюбу ОСОБА_3 переїхав в с.Верхівка Тростянецького району до своїх батьків, де проживав деякий період. Через деякий час він переїхав проживати в м.Ладижин, де жив поряд з сестрою по АДРЕСА_1 . ОСОБА_3 з сином ОСОБА_10 спілкувався рідко, деколи один одному телефонували; їх спілкування завжди було з підвищеним тоном, інколи закінчувалось сварками та суперечками. У 2018 році він почав хворіти на серцеві захворювання, ОСОБА_3 доглядала позивачка, їй допомагала його доглядати її сім`я. Син ОСОБА_10 здоров`ям батька не цікавився, йому не допомагав. Брат позивачки постійно приходив до своєї сестри, вона йому готувала сніданки, обіди та вечері, давала йому кошти на його потреби, інколи в борг, у більшості випадків давала гроші без будь- яких зобов`язань їх повернути. 21.08.2021 року в ранковий час ОСОБА_3 прийшов додому до своєї сестри ОСОБА_11 , він почував себе погано, а ввечері йому взагалі стало погано та позивачка викликала швидку допомогу, яка доправила його в Ладижинську міську лікарню, де йому лікарі встановили діагноз - "інсульт". В лікарні ОСОБА_3 перебував на стаціонарному лікуванні з 21.08.2020 р. до 01.09.2020 р., після чого його виписали з лікарні та передали під нагляд сестри, тобто позивачці. У ОСОБА_2 він був вдома у період з 31.08.2020 р. до 08.09.2020 р., тобто до дня своєї смерті. У зазначений період спадкодавець ОСОБА_3 був у безпорадному стані і потребував від рідних йому людей стороннього догляду і опіки. Доглядала його позивачка, а їй допомагала дочка ОСОБА_12 . Таким чином ОСОБА_11 за братом доглядала та дбала про його здоров`я, а також за свої кошти йому купувала ліки, прибирали за ним, годувала та перевдягала. Відповідачу ОСОБА_1 про хворобу батька повідомила ОСОБА_11 , проте син спадкодавця відмовився його доглядати, а також відмовився надавати кошти на лікування. Зазначила, що відповідач ОСОБА_1 під час хвороби батька не хворів, стан його здоров`я був добрим, що вказує на те, що він міг дбати про свого хворого батька, а також він міг надавати йому матеріальну допомогу, однак це не робив. Також, похованням ОСОБА_3 займалася його сестра, тобто позивачка.

Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина до складу якої входить земельна ділянка площею 1,9013 га, яка призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :01:002:0131 та розташована на території Верхівської сільської ради Тростянецького району, право власності посвідчується державним актом на право власності на земельну ділянку серія ЯА № 109501, який видано Тростянецькою РДА 03.08.2005 року. У встановлений законом шестимісячний строк позивачка ОСОБА_11 подала Другій тростянецькій державній нотаріальній конторі заяву про прийняття спадщини брата ОСОБА_3 , внаслідок чого нотаріусом заведено спадкову справу. Проте у встановлений законом шестимісячний строк відповідач ОСОБА_1 також подав Другій Тростянецькій державній нотаріальній конторі заяву про прийняття спадщини. Таким чином спадкоємцем спадщини ОСОБА_3 першої черги є його син ОСОБА_1 та спадкоємцем другої черги є його сестра ОСОБА_13 .

Позивачка ОСОБА_11 вважає, що відповідач ОСОБА_1 спадкувати спадщину не повинен, оскільки він ухилявся від надання допомоги спадкодавцеві, хоча таку можливість мав, тому він повинен бути усунений від права на спадкування рішенням суду, оскільки іншого порядку усунення від права на спадкування законом не передбачено.

Враховуючи вищевикладене, позивач просила усунути ОСОБА_1 від права на спадкування після смерті свого батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Також просила стягнути з відповідача на її користь судовий збір та витрати за надання правової допомоги у розмірі 8500 грн.

Ухвалою суду від 13.04.2021 р. прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження та призначено справу до підготовчого засідання.

14.05.2021 р. від представника відповідача, адвоката Дудіна Л.В., надійшов відзив в прядку ст.178 ЦПК України (а.с.42-43). У даному відзиві зазначено, що відповідач заперечує проти позову, позовні вимоги не визнає повністю та просить відмовити в задоволенні позову, оскільки підстав передбачених ч. 5 ст. 1224 ЦК України для усунення ОСОБА_1 від спадкування після смерті батька позивачем та його представником не наведено та доказів того, що відповідач ухилявся від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані, не надано. Окрім того, відповідач стверджує, що за життя дбав про свого батька, по можливості та за необхідності забезпечував його необхідними продуктами харчування, ліками, коштами, надавав іншу необхідну допомогу, відвідував батька в лікарні, цікавився його станом та вчиняв інші необхідні дії, спрямовані на допомогу батькові. Також у відзиві від 13.05.2021 р. представник позивача просив стягнути з позивача на користь ОСОБА_1 усі понесені ним судові витрати та скасувати заходи забезпечення позову, накладені ухвалою Тростянецького районного суду Вінницької області від 23.02.2021 р. у справі №147/172/21.

13.07.2021 р. представник позивача через канцелярію суду подав уточнену позовну заяву з додатком (т.1, а.с.65-71).

12.01.2022 р. від представника відповідача, адвоката Дудіна Л.В., надійшли письмові пояснення (а.с.168, 169), у яких зазначив, що судова практика вже встановила певні правила доведення наявності підстав для усунення спадкоємця від спадкування. Звертав увагу суду на те, що ч.5 ст. 1224 ЦК України передбачено, що за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. В постанові ВС КЦС у справі № 127/11408/19 від 19.07.2021 року ВС КЦС застосував попередні позиції у подібних справах, та не дивлячись на безпорадний стан спадкодавця - не усунув спадкоємця на обов`язкову частку, внаслідок відсутності доказів ухилення такого спадкоємця від надання допомоги спадкодавцеві та потреби спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Водночас ВС КЦС зазначив, що самий лише факт перебування особи у безпорадному стані не є достатньою підставою для усунення судом спадкоємця від права на спадкування. ВС КЦС наголосив, що лише в разі одночасного існування таких обставин, як перебування спадкодавця у безпорадному стані, умисне ухилення спадкоємця від надання допомоги спадкодавцеві та існування потреби спадкодавця саме у допомозі спадкоємця, за умови доведеності зазначених фактів у сукупності, спадкоємець підлягає усуненню від спадкування. Оскільки позивач не довела обставин для застосування ч.5 ст. 1224 ЦК України, на які посилалася на обґрунтування своїх вимог, які б давали підстави вважати, що відповідач навмисно ухилявся від надання допомоги спадкодавцеві, яка перебувала у безпорадному стані та потребувала такої допомоги саме від відповідача - позов задоволенню не підлягає. Відсутність піклування зі сторони спадкоємців про хворого спадкодавця не стало підставою для усунення відповідачів від спадкування (КЦС/ВС у справі № 386/967/18 від 29.06.2021).

Ухвалою суду від 12.01.2022 р. відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача, адвоката Семчука С.В., про призначення психологічної експертизи із застосуванням поліграфа. Закрито підготовче провадження у даній справі, призначено справу до судового розгляду по суті. Задоволено клопотання представника відповідача, адвоката Дудіна Л.В., про виклик свідків. Частково задоволено клопотання представника позивача, адвоката Семчука С.В., про виклик свідків.

В судовому засіданні представник позивача, адвокат Семчук С.В. позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Суду пояснив, що померлий ОСОБА_3 був рідним братом позивачки. У вересні 2020 року він захворів та потребував стороннього догляду. ОСОБА_2 надавала йому цю допомогу, оскільки відповідач відмовився це робити. Єдиний син ОСОБА_3 не піклувався батьком, його не доглядав, тому він має бути усунений від права на спадкування. Просив відмовити відповідачу у стягненні коштів на правову допомогу.

Позивач підтримала свого представника.

Представник відповідача, адвокат Дудін Л.В., в судовому засіданні просив відмовити у позові в повному обсязі. Зазначив, що обставини, на які посилається позивач, не підтверджені належними доказами. Відповідач був у батька. ОСОБА_3 лікувався в лікарні лише тиждень, а до того часу він не потребував такої допомоги. Посилаючись на висновок Верховного Суду від 27.04.2021 р. зазначив, що відсутні будь-які підстави для усунення ОСОБА_1 від спадкування. Просив стягнути з позивача витрати на правову допомогу у розмірі 20000 грн. Відповідні докази будуть подані протягом 5 дні, що передбачено ЦПК України.

Відповідач в судовому засіданні підтримав позицію свого представника. Додатково зазначив, що про те, що батько в лікарні дізнався від медичної сестри, яка йому зателефонувала. Він відпросився з роботи, хоч на той час був у щорічній відпустці, однак йому потрібно було вийти на роботу, та поїхав до батька в лікарню. Це було приблизно об 11 год. вечора. В лікарні перебував хвилин 40. ОСОБА_1 запитав чи потрібні якійсь ліки, однак йому сказали, що комусь з родичів надали список медикаментів, які потрібно купити. Наступного для також приїздив в лікарню вранці після роботи, приблизно о 9.45 год. Запитав медичну сестру чи щось потрібно, остання відповіла, що на дай час нічого не треба. Батько перебував у палаті на першому поверсі, з ним не спілкувався, оскільки йому повідомили, що ОСОБА_3 перебував у поганому стані. Також повідомив, що надавав кошти на ліки. Одного дня до нього подзвонила сестра, дочка позивачки ОСОБА_14 , і сказала, що потрібні гроші. Наступного дня 8300 грн. відповідач привіз до лікарні. Це були кошти з його заробітної плати. Окрім того зазначив, що дійсно у нього на зберіганні були кошти батька, які він отримав від оренди паю, однак ті кошти були витрачено раніше на лікування батька, оскільки останній до цього випадку уже два рази лікувався. Коли батька виписали з лікарні, він перебував у своєї сестри, тобто позивачки. ОСОБА_3 відповідач у неї не провідував. Йому ніхто не повідомляв, що батько потребує якоїсь допомоги. Один раз телефонував до сестри ОСОБА_14 , однак вона не відповіла. До позивачки не телефонував, оскільки остання погано відзивалася про нього. Про смерть батька повідомила мати ОСОБА_9 .

Свідок ОСОБА_15 зазначила, що вона є сусідкою позивачки. Суду пояснила, що ОСОБА_2 постійно доглядала за своїм братом, оскільки він постійно хворів. Сина померлого бачила лише два рази, на день народження позивача і після похорон батька. Також вказала, що особисто приходила до ОСОБА_2 , коли вона привезла ОСОБА_3 з лікарні. Відповідач, зі слів позивачки, її не допомагав доглядати за братом. Коштів на його лікування не вистачало. За життя особисто знала ОСОБА_3 . Він прийшов до її сусідки жити роки три тому. Раніше він мав своє житло, однак проживав зі своєю сестрою.

Свідок ОСОБА_16 повідомила, що є дочкою позивачки, а відповідачу являється двоюрідною сестрою. Зазначила, коли вона прийшла додому до ОСОБА_2 , її дядько ОСОБА_3 був у неналежному стані. Йому визвали швидку та положили в реанімацію з діагнозом інсульт. Дядько після госпіталізації розмовляв, але не дуже. В лікарні сказали, що потрібно з`явитися на наступний день, щоб купити ліки для хворого. У перший день побула в лікарні приблизно до 10-11 годин вечора. ОСОБА_1 там не бачила. Позивачка подзвонила до відповідача, щоб повідомити про батька, однак він нецензурно з нею розмовляв. Після обіду сама особисто подзвонила до брата ОСОБА_1 і сказала, щоб він привіз гроші. На наступний день ОСОБА_16 трішки раніше прийшла до лікарні, погодувала дядька. Потім подзвонив відповідач і сказав, що приніс гроші. Вважає, що гроші, які приніс її брат у сумі 8300 грн., це гроші покійного ОСОБА_3 , які він отримував за пай. Після цього ОСОБА_1 сказав, щоб до нього більше не дзвонили, тому що батько йому не потрібний. Пізніше лікар сказав забрати хворого додому. Відповідач відмовився його забирати до себе, тоді ОСОБА_2 привезла брата у свій будинок. ОСОБА_3 був у неї 7 днів, до дня своєї смерті. Вона його доглядала, переодягала, він сам не міг їсти та пити, купувала ліки. Тих коштів, які дав відповідач, не вистачало. Ліки в подальшому купували за свої гроші. ОСОБА_16 також суду повідомила, що окремо проживає від матері ОСОБА_2 , яка проживає одна у своєму будинку (4 кімнати). Померлий проживав на квартирі, але постійно приходив до сестри. До 21.08.2020 він сам пересувався, а після госпіталізації ходити сам не міг. Свідок також зазначила, що відповідач зі своїм батьком перебував у не дуже хороших відносинах. В подальшому йому не допомагав, не відвідував, лише був на його похороні.

Свідок ОСОБА_17 суду повідомила, що є сусідкою ОСОБА_2 . Знає, що ОСОБА_3 проживав деякий час у своєї сестри. Вона його годувала, прала йому речі, стригла. Відповідача бачила лише декілька раз, а саме на дні народженні і на похоронах. Свідку позивачка розповідала, що ОСОБА_18 , тобто її брат, прийшов додому і йому стало погано. Викликали швидку, останнього забрали до лікарні. ОСОБА_2 доглядала за ОСОБА_3 коли він захворів. ОСОБА_17 за проханням позивачки через 3 чи 4 дні ходила до лікарні щоб запитати у лікаря чи потрібні якісь ліки, однак їй повідомили, що ОСОБА_3 нічого не потрібно. Він уже не розмовляв. ОСОБА_1 в лікарні не бачила.

ОСОБА_19 в судовому засіданні повідомила, що вона являється колишньою дружиною ОСОБА_1 . З позивачем підтримує родинні відносини. Також вказала, що з померлим ОСОБА_3 були не дуже хороші відносини, але була присутня у будинку ОСОБА_2 коли її брату, її колишньому свекру стало погано. Його завезли в лікарню, тоді він ще трішки розмовляв. Запитував чи прийде його син. Потім була у позивача дома, коли ОСОБА_3 привезли з лікарні, він не говорив. Зазначила, що відвідувала його в лікарні 1 раз після госпіталізації. ОСОБА_1 в лікарні не бачила. Зі слів ОСОБА_2 знає, що вона з дочкою купували ОСОБА_3 ліки і відносили в лікарню. Також бачила у неї дома список з ліками.

ОСОБА_20 в судовому засідання зазначив, що він неодноразово з відповідачем їздив до його батька, матері в с.Верхівка, оскільки у ОСОБА_10 не було власного автомобіля. ОСОБА_1 декілька раз у свідка брав автомобіль, щоб відвідати батька в період коли останній був у лікарні. Чи їздив один, не знає. Також повідомляв, що йому потрібно купити ліки. Особисто у нього ОСОБА_1 не просив матеріальної допомоги.

ОСОБА_21 в судовому засіданні повідомив, що є другом відповідача, разом з ним працювали з 2019 по 2020 рік. Позивача не знає. ОСОБА_1 йому казав про смерть батька. Він намагався допомогти батьку. Неодноразово бачив відповідача в лікарні, оскільки дружина з дочкою ОСОБА_21 лежали там. Не пам`ятає чи у той період відповідач був на роботі.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні повідомила, що відповідач є її сином. З покійним розлучилися у 1993 році. Сина виховувала сама, а ОСОБА_3 ніякої їм допомоги не надавав. Син батька не цурався, спілкувався, допомагав як міг. 21.08.2020 р. подзвонила до неї ОСОБА_22 і повідомила, що ОСОБА_3 у лікарні. Також сказала, що потрібні гроші на його лікування. Повідомила це сину, він сказав, що відвезе кошти у розмірі 8300 грн. вранці. Через 3 дні подзвонила позивачка і сказала, що потрібні ще гроші. У ОСОБА_9 був на зберіганні пайовий листок і вона запропонувала його віддати щоб ОСОБА_2 поїхала в село і отримала гроші До ОСОБА_9 приїздила ОСОБА_14 , вона віддала сертифікат, щоб вони отримали кошти за пай. Гроші вони отримали. Також свідок зазначила, що була з сином на похованні батька. Окрім того повідомила, що за життя ОСОБА_3 проживав у селі, але останні роки жив у м.Ладижин. Також у нього не було ніяких документів, ні паспорта, ні коду і син хотів допомогти батьку оформити усі документи, невістка у цьому допомагала. ОСОБА_1 постійно допомагав батьку. Часто він дзвонив і просив дати грошей та їжу. Давали йому картоплю, закрутки. Син купував телефон ОСОБА_3 , давав гроші. Зі слів сина знає, що він відвідував ОСОБА_3 в лікарні. Чи провідував він батька у позивача, їй не відомо. Знає, що ОСОБА_2 просила ОСОБА_1 , щоб він відмовився від батьківського паю. Вона віддала сертифікат та позивачка отримала гроші.

Свідок ОСОБА_23 суду повідомила, що працює медичною сестрою в реанімаційному відділенні, графік роботи - добу працювала, три доби була дома. Також була на зміні і бачила позивачку, коли вона відвідувала в лікарні свого брата. Він не міг говорити, ковтати, годували через зонд. Також приходила її дочка. Їм надавалися списки на медикаменти та інші речі для хворого. Не пам`ятає чи приходив син хворого, вона його не бачила. На своїх змінах бачила лише ОСОБА_2 та її дочку, які цікавилися станом пацієнта. Свідку не відомо чи приходив відповідач на інші зміни. Колеги не повідомляли їй про відвідувачів Житнюка.

Свідок ОСОБА_24 в судовому засіданні суду пояснив, що з відповідачем ОСОБА_1 товариші. Знає, що ОСОБА_10 спілкувався з батьком. Неодноразово був присутній, коли він провідував батька в лікарні. Там його бачив зо три рази. Тобто свідок був у лікарні з дитиною і бачив там відповідача. Також бачив як він ходив в аптеку за ліками для ОСОБА_3 . Одного разу ОСОБА_24 прийшов до ОСОБА_10 за перфоратором, але він сказав, що йде до батька. Також йому відомо, що у батька ОСОБА_1 були проблеми з серцем. Від відповідача стало відомо про смерть його батька.

Згідно п. п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вислухавши пояснення учасників справи, свідків, дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов наступного висновку.

Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

У ч. 1 ст. 5 ЦПК України встановлено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Частиною 4 ст. 10 ЦПК України і ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і докази не збирає.

Суд встановив, що ІНФОРМАЦІЯ_4 в с.Мала Стратіївка, Тростянецького району Вінницької області, народився ОСОБА_3 . З витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження від 22.10.2020 р. №4 вбачається, що батьками ОСОБА_3 зазначено: батько ОСОБА_25 , мати ОСОБА_26 (т.1, а.с.7).

ІНФОРМАЦІЯ_5 в с.Мала Стратіївка Тростянецького району народилася ОСОБА_27 . Відповідно до свідоцтва серії НОМЕР_1 , її батьками записано: батько - ОСОБА_25 , мати ОСОБА_26 (т.1, а.с.6).

22.01.1984 р. між ОСОБА_11 та ОСОБА_5 було зареєстровано шлюб, про що 22.01.1984 року виконавчим комітетом Великорусавської сільської ради Томашпільського району складено актовий запис № 1. Після державної реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище на ОСОБА_6 (т.1, а.с.8).

В подальшому, 21.09.1985 р. ОСОБА_28 у виконавчому комітеті Новоободівської сільської ради Тростянецького району зареєструвала шлюбу з ОСОБА_7 , про що складено відповідний запис за №30. Прізвище дружини після державної реєстрації шлюбу - ОСОБА_8 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (повторно) серії НОМЕР_2 (т.1, а.с.10).

Таким чином судом встановлено та не заперечувалось сторонами, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 є рідним братом та сестрою.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у м.Ладижин Вінницької області у віці 60 років помер ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 (т.1, а.с.9).

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина, що складається із земельної ділянки площею 1,9013 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Верхівської сільської ради Тростянецького району Вінницької області, кадастровий номер земельної ділянки 010020131, що підтверджується копією Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА №109501 (т.1, а.с.11).

З копії Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі вбачається, що Другою тростянецькою державною нотаріальною конторою 12.11.2020 р. було відкрито спадкову справу відносно спадкодавця ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.1, а.с.13).

Відповідно до вимог статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1258 ЦК України визначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері (ст. ст. 1261, 1262 ЦК України).

У своїй позовні заяві ОСОБА_2 зазначає, що вона у встановлений законом шестимісячний строк подала заяву про прийняття спадщини після смерті брата ОСОБА_3 . Аналогічну заяву також подав відповідач ОСОБА_1 .

Дана обставина не оспорювалась сторонами у справі.

Таким чином, спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_3 є відповідач, тобто син померлого. Спадкоємцем другої черги - позивач ОСОБА_2 , яка ОСОБА_3 доводиться рідною сестрою.

Звернувшись в суд з позовом, ОСОБА_2 , з посиланням на наявність підстав, визначених частиною 5 статті 1224 ЦК України, заявлено вимогу про усунення ОСОБА_1 від права на спадкування за законом на майно ОСОБА_3 , оскільки останній за життя фактично перебував у безпорадному стані, потребував допомоги та догляду, а відповідач не приймав участі у цьому, не вчиняв дій щодо утримання та надання допомоги батьку.

Відповідно до абз. 2 ч. 3 ст. 1224 ЦК України, не мають права на спадкування за законом батьки (усиновлювачі) та повнолітні діти (усиновлені), а також інші особи, які ухилялися від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом.

Частиною 5 статті 1224 ЦК України передбачено, що за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування», правило абзацу другого частини третьої статті 1224 ЦК України, стосується особи, яка зобов`язана була утримувати спадкодавця згідно з нормами Сімейного кодексу України. Факт ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов`язку. Правило частини п`ятої статті 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК не були зобов`язані утримувати спадкодавця.

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 19.07.2021 у справі № 127/11408/19 зазначив, що тлумачення норми частини п`ятої статті 1224 ЦК України свідчить, що усунення від права на спадкування за законом можливе за наявності таких умов: ухилення спадкоємця від надання допомоги спадкодавцеві при наявності у нього можливості її надання; перебування спадкодавця у безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи (постанови Верховного Суду від 11.02.2019 у справі №756/11676/16-ц, від 25.03.2019 у справі № 766/810/17).

Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду від 27.04.2021 р. у справі №442/8069/17 (провадження №61-21401вс19).

Також, у постановах Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №404/2163/16-ц, від 19.06.2019 у справі № 491/1111/15-ц, від 02.03.2020 у справі № 133/1625/18 суд касаційної інстанції зазначив, що підлягає з`ясуванню судом питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу.

Верховний Суд у постанові від 17.10.2018 р. у справі №200/21452/15-ц (провадження № 61-18578св18) зазначив, що безпорадним станом спадкодавця є такий стан, під час перебування у якому особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби; він викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом. Безпорадний стан необхідно доводити відповідними записами в медичних документах.

Водночас самий лише факт перебування особи у безпорадному стані не є достатньою підставою для усунення судом спадкоємця від права на спадкування. Відповідно до статті 1224 ЦК України виключно за встановлення сукупності обставин може бути встановлено достатні підстави для усунення спадкоємців від спадкування, зокрема, безпорадній стан спадкодавця та ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги за можливості надання такої.

Таким чином, лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів у їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі.

Докази повинні бути не тільки належними, допустимими, достовірними, але й достатніми. Про що суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тобто, тягар доказування обставин викладених в позові, згідно з перерахованими нормами права, покладається на позивача.

Згідно інформації директора КП «Ладижинська міська лікарня» від 26.02.2021 р. №252 на запит адвоката Семчука С.В., вбачається, що за даними медичної інформаційної системи Doctor Eleks та Журналу обліку прийому пацієнтів на денний стаціонар, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , житель АДРЕСА_1 , знаходився на стаціонарному лікуванні в ВАІТ КП «Ладижинська міська лікарня» з 21.08.2020 р. по 01.09.2020 р. з встановленим діагнозом: ГПМК в басейні правої СМА недиференційоване, дизартрія, лівобічний геміпарез. Гіпертонічна хвороба ІІІ ст., 2 ст, р.у.4, ГЛШ. ІЧС. а/с.к/с.м/с.а/с. персистуюча форма ФП СН і ФК ІІ. Розлади психіки та поведінки внаслідок вживання алкоголю (т.1, а.с.14, 21).

Факт перебування ОСОБА_3 на лікуванні в КП «Ладижинська лікарня» з діагнозом - "інсульт" не заперечують сторони по справі, а також підтверджується повідомленням директора установи від 20.07.2021 р. №904, копією медичної карти стаціонарного хворого №1798 та копією первинного огляду хворого при поступленні від 21.08.2020 р., які надійшли на виконання вимог ухвали суду від 13.07.2021 р.

При дослідженні доказів, наданих позивачем та доказів, які витребувані судом за клопотанням останньої, встановлено, що ОСОБА_2 не доведеного належними доказами того, що внаслідок похилого віку та наявних захворювань спадкодавець ОСОБА_3 перебуваючи у безпорадному стані, потребував допомоги саме від сина - відповідача ОСОБА_1 . Не надано доказів, що позивачка зверталась до відповідача за наданням допомоги та те, що ОСОБА_3 потребував такої допомоги саме від сина. Тобто, не доведено факту саме умисного ухилення ОСОБА_1 від надання такої допомоги своєму батькові.

Разом з тим, в судовому засіданні встановлено та підтверджено поясненнями свідків і представником позивача, що ОСОБА_1 на лікування батька надавав кошти у розмірі 8300 грн.

Суд не приймає до уваги позицію представника позивача та свідка ОСОБА_16 , що кошті у розмірі 8300 грн. належали не відповідачу, а його батьку ОСОБА_3 , які він отримував від оренди земельного паю, оскільки вони не підтверджені належними доками.

Окрім того, їх пояснення не узгоджуються з позицією самого відповідача, який стверджує, що кошти які він надав своїй сестрі ОСОБА_16 на лікування батька, є його власними коштами. Також він відвідував батька в лікарні.

Суд враховує, що ОСОБА_3 помер у віці 60 років, тобто був людиною похилого віку, у зв`язку з чим потребував допомоги у зв`язку з хворобою - "інсульт", який стався 21.08.2020 р.

Водночас жодних доказів, зокрема медичних довідок про наявність у ОСОБА_3 психічних захворювань, перебування його на обліку у відповідних медичних установах, в зв`язку з чим він дійсно перебував в безпорадному стані до 21.08.2020, позивачем суду не надано.

Сторонами не заперечується та обставина, що ОСОБА_3 за життя був доглянутий позивачкою та членами її сім`ї. Відповідач не заперечує того, що після виписки з лікарні він батька не відвідував, оскільки ОСОБА_3 перебував у своєї сестри ОСОБА_2 , з якою у ОСОБА_1 склалися неприязні стосунки.

Разом з тим, ОСОБА_2 не доведено потреби спадкодавця в допомозі саме від відповідача, враховуючи отримання достатньої допомоги від інших осіб. Водночас лише та обставина на яку посилається позивачка, що відповідач не відвідував свого батька та не допомагав фінансово, не свідчить про факт його умисного ухилення від надання допомоги ОСОБА_3 та потребу в такій допомозі.

Також в ході судового розгляду позивачем не доведено та судом не встановлено факту того, що спадкодавець, у зв`язку з віком та хворобою висловлював прохання або бажання про надання допомоги з боку сина, а він свідомо від її надання ухилився.

Суд наголошує, що лише в разі одночасного існування таких обставин, як перебування спадкодавця у безпорадному стані, умисне ухилення спадкоємця від надання допомоги спадкодавцеві та існування потреби спадкодавця саме у допомозі спадкоємця, за умови доведеності зазначених фактів у сукупності, спадкоємець підлягає усуненню від спадкування.

Окрім того, суд критично оцінює довідку КП «Ладижинська міська лікарня» від 22.02.2022 р. за №167 (т.2, а.с.12), яку представник позивача просив долучити до матеріалів справи під час судового розгляду, оскільки інформація, яка міститься у ній, не стосується позову та не має значення для вирішення справи по суті.

Беручи до уваги викладене, суд не вбачає підстав для усунення відповідача від права на спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_3 .

Таким чином, суд повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, установив, що позивач не надала достатніх доказів того, що спадкодавець ОСОБА_3 через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані, в зв`язку з чим потребував відповідної допомоги саме від відповідача, а відповідач свідомо ухилявся від участі у догляді за хворим батьком, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Враховуючи вищевикладене, в задоволенні позовних вимог слід відмовити в повному обсязі в зв`язку з їх недоведеністю.

У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 , понесені нею судові витрати не відшкодовуються.

Окрім того, враховуючи те, що представником відповідача, адвокатом Дудіним Л.В., в судовому засіданні було повідомлено про надання доказів про оплату витрат, які сторона понесла у зв`язку з розлядом справи після ухваленні рішення у справі, суд не вирішує питання розподілу судових витрат.

Відповідно до ч. 7 ст. 158 ЦПК України заходи забезпечення позову у виді зупинення стягнення за оскаржуваним виконавчим написом продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Керуючись ст. ст. 259, 263-265, 268, 272, 273 ЦПК України, суд -

у х в а л и в:

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення від права на спадкування, - відмовити.

Застосовані ухвалою Тростянецького районного суду Вінницької області від 23.02.2021 заходи забезпечення позову щодо заборони державному нотаріусу Другої Тростянецької державної нотаріальної контори вчиняти дії з видачі свідоцтва про право на спадщину за законом щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП - НОМЕР_4 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП - НОМЕР_5 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 .

Повний текст рішення виготовлено 31.05.2022 р.

Суддя О.А. Натальчук