Ухвала

11 листопада 2022 року

м. Київ

справа № 591/2583/21

провадження № 61-10992ск22

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Луспеника Д. Д. розглянув заяву ОСОБА_1 про відвід суддів Верховного Суду Гулейкова І. Ю. та Погрібного С. О. у справі за позовом ОСОБА_1 до Сумської обласної прокуратури, третя особа - Державна казначейська служба України, про відшкодування майнової та моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Зарічного районного суду м. Суми

від 31 грудня 2021 року та постанову Сумського апеляційного суду

від 08 червня 2022 року,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Сумської обласної прокуратури, третя особа - Державна казначейська служба України, про відшкодування майнової та моральної шкоди.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 31 грудня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1

3 000 грн у рахунок відшкодування завданої моральної шкоди.

В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Судові витрати покладено на рахунок держави.

Постановою Сумського апеляційного суду від 08 червня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Зарічного районного суду

м. Суми від 31 грудня 2021 року залишено без задоволення.

Апеляційні скарги Сумської обласної прокуратури і Державної казначейської служби України задоволено.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 31 грудня 2021 року в частині стягнення з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1

3 000 грн у рахунок відшкодування завданої моральної шкоди скасовано.

У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В іншій частині рішення Зарічного районного суду м. Суми від 31 грудня

2021 року залишено без змін.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

05 липня 2022 року, із застосуванням засобів електронного поштового зв`язку, ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 31 грудня

2021 року та постанову Сумського апеляційного суду від 08 червня

2022 року (провадження № 61-6091ск22).

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду

від 22 липня 2022 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху. Запропоновано заявникові надати виправлену редакцію касаційної скарги з належним зазначенням усіх учасників справи, а також надати докази надсилання листом з описом вкладення іншим учасникам справи копій касаційної скарги.

Зазначено строк виконання ухвали та попереджено про наслідки її невиконання.

Копію ухвали направлено на зазначену заявником у касаційній скарзі адресу.

01 серпня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з заявою про відвід судді-доповідача Погрібного С. О.

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду

від 09 серпня 2022 року заяву ОСОБА_1 визнано необґрунтованою та передано для вирішення зазначеного питання у порядку, передбаченому частиною першою статті 33 ЦПК України, іншому судді.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09 серпня 2022 рокузаяву ОСОБА_1 про відвід судді Верховного Суду Погрібного С. О. призначено судді Верховного Суду

Гульку Б. І.

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду

від 10 серпня 2022 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді Верховного Суду Погрібного С. О. від участі у розгляді справи за позовом ОСОБА_1 до Сумської обласної прокуратури, третя особа - Державна казначейська служба України, про відшкодування майнової та моральної шкоди відмовлено.

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду

від 15 серпня 2022 року касаційну скаргу ОСОБА_1 визнано неподаною та повернуто заявникові.

У серпні 2022 року, із застосуванням засобів електронного поштового зв`язку, ОСОБА_1 повторно звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Зарічного районного суду м. Суми

від 31 грудня 2021 року та постанову Сумського апеляційного суду

від 08 червня 2022 року (провадження № 61-8021ск22).

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду

від 02 вересня 2022 року поновлено ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження рішення Зарічного районного суду м. Суми від 31 грудня

2021 року та постанови Сумського апеляційного суду від 08 червня

2022 року.

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху. Запропоновано заявникові надати докази надсилання листом з описом вкладення іншим учасникам справи копій касаційної скарги.

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду

від 16 вересня 2022 року касаційну скаргу ОСОБА_1 визнано неподаною та повернуто заявникові.

07 листопада 2022 року ОСОБА_1 , із застосуванням засобів електронного поштового зв`язку, втретє звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Зарічного районного суду м. Суми

від 31 грудня 2021 року та постанову Сумського апеляційного суду

від 08 червня 2022 року у цій справі.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями

від 07 листопада 2022 року справу призначено судді-доповідачеві

Гулейкову І. Ю. Судді, які входять до складу колегії: Ступак О. В.,

Погрібний С. О.

09 листопада 2022 року ОСОБА_1 , шляхом направлення електронного листа на офіційну електронну пошту Касаційного цивільного суду у складі Верховного суду, звернувся до Верховного Суду із заявою про відвід суддів Верховного Суду Гулейкова І. Ю. та Погрібного С. О., яка обґрунтована тим, що на думку заявника, судді, зазначені у клопотанні про відвід не виконують правила прямої дії статей 3, 8, 19, 22, 55, 56, 64, 68 Конституції України, не виконують вимоги присяги судді, що призводить до порушення його конституційних прав.

Крім того, заявник у змісті заяви про відвід зазначає, що суддями Гулейковим І. Ю. та Погрібним С. О. прийнято протиправні ухвали

від 22 липня 2022 року та 02 вересня 2022 року, якими зазначені судді залишили його касаційні скарги на рішення Зарічного районного суду

м. Суми від 31 грудня 2021 року та постанову Сумського апеляційного суду від 08 червня 2022 року у справі № 591/2583/21 без руху з підстав, які, на переконання заявника, не відповідають вимогам ЦПК України.

На обґрунтування заяви ОСОБА_1 посилається на пункт 2.5. Бангалорських принципів поведінки суддів, відповідно до змісту якого він не зобов`язаний обґрунтовувати необхідність відводу судді. Достатнім

є лише наявність сумніву заявника.

Таким чином, посилаючись на наявність у нього сумніву щодо неупередженості суддів, ОСОБА_1 вважає, що наявні обставини для відводу суддів Гулейкова І. Ю. та Погрібного С. О. від участі у розгляді справи № 591/2583/21.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 листопада 2022 року заяву

ОСОБА_1 про відвід суддів Верховного Суду Гулейкова І. Ю. та Погрібного С. О. визнано необґрунтованою та передано для вирішення зазначеного питання іншому судді.

Згідно з частинами другою та третьою статті 40 ЦПК України питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість. Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10 листопада 2022 року заяву ОСОБА_1 про відвід суддів Верховного Суду Гулейкова І. Ю. та Погрібного С. О. призначено судді Верховного Суду Луспенику Д. Д.

Вважаю, що підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про відвід

суддів Верховного Суду Гулейкова І. Ю. та Погрібного С. О. немає.

Відповідно до статті 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

До складу суду не можуть входити особи, які є членами сім`ї, родичами між собою чи родичами подружжя. Незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу.

За змістом частини восьмої статті 40 ЦПК України передбачено, що суд вирішує питання про відвід судді без повідомлення учасників справи.

Згідно з частиною одинадцятою статті 40 ЦПК України за результатами вирішення заяви про відвід суд постановляє ухвалу.

Змістом частини четвертої статті 10 ЦПК України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

У рішенні ЄСПЛ у справі «Білуха проти України» (№ 33949/02, § 49-52,

від 09 листопада 2006 року) зазначено, що наявність безсторонності відповідно до пункту першого статті 6 Конвенції повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у цій справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд, як такий, та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. Стосовно суб`єктивного критерію, особиста безсторонність суду презюмується, допоки не надано доказів протилежного. Стосовно об`єктивного критерію, то це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи

є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими.

З огляду на доводи/відсутність доводів ОСОБА_1 , відсутні підстави стверджувати, що судді Верховного Суду Гулейков І. Ю. та Погрібний С. О. виявляють особисту упередженість.

Як зазначає Європейський суд з прав людини, найголовніше - це довіра, яку в демократичному суспільстві повинні мати суди у громадськості (Hauschildt Case, № 11/1987/134/188, §48).

Щодо суб`єктивного критерію, то немає підстав стверджувати, що судді Верховного Суду Гулейков І. Ю. та Погрібний С. О. виявляють особисту упередженість. Презумпція особистої неупередженості судді діє доти, доки не з`являться докази на користь протилежного.

Згідно з об`єктивним критерієм необхідно встановити, чи існують факти, які можна встановити та які можуть ставити під сумнів безсторонність судді. Вирішальним при цьому є те, чи можуть бути побоювання учасників справи щодо відсутності безсторонності у певного судді об`єктивно виправдані.

Доводи заявника, які обґрунтовані виключно припущеннями і нічим не доведені, не свідчать про існування обставин, які викликають сумнів

у неупередженості та об`єктивності суддів.

При цьому Верховний Суд звертає увагу заявника на те, що заявлення завідомо безпідставного відводу є зловживанням процесуальними правами (пункт 1 частини другої статті 44 ЦПК України)

Вбачається, що доводи заявника зводяться до незгоди із прийнятими суддями процесуальними судовими рішеннями в цій справі, що відповідно до статті 36 ЦПК України не є підставою для відводу, а є виключно реалізацією суддею своїх процесуальних повноважень, передбачених нормами ЦПК України.

Керуючись статтями 36, 40 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід суддів Верховного Суду Гулейкова І. Ю. та Погрібного С. О. у справі за позовом ОСОБА_1 до Сумської обласної прокуратури, третя особа - Державна казначейська служба України, про відшкодування майнової та моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Зарічного районного суду м. Суми

від 31 грудня 2021 року та постанову Сумського апеляційного суду

від 08 червня 2022 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Д. Д. Луспеник