Справа № 939/424/22
РІШЕННЯ

Іменем України

22 грудня 2022 рокуБородянський районний суд

Київської області в складі: головуючої судді Міланіч А.М.

при секретарі Хоменко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Бородянка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням,

в с т а н о в и в :

У лютому 2022 року позивачка звернулась до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що вона є власником будинку АДРЕСА_1 , в якому зареєстрована, але з квітня 2020 року не проживає її бувша невістка відповідачка по справі ОСОБА_2 .

Оскільки відповідачка у вказаному будинку не проживає, у добровільному порядку з реєстрації не знімається, чим перешкоджає реалізації її (позивачки) прав на будинок, зокрема, вона не може отримати субсидію, то просила визнати її (відповідачку) такою, що втратила право користування цим будинком.

В судовому засіданні позивачка позов підтримала та викладене підтвердила.

Відповідачка в судове засідання не з`явилась, про причини неявки суд не повідомила, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, відзив на позов суду не надала.

Вислухавши пояснення позивачки, покази свідка ОСОБА_3 , дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що позивачка є власником будинку АДРЕСА_1 , в якому зареєстрована, але з квітня 2020 року не проживає її (позивачки) бувша невістка відповідачка по справі ОСОБА_2 , що підтверджується матеріалами справи (а.с.8-20) та показами свідка ОСОБА_3 .

Згідно положень ст. 317, 383, 391 ЦК України, ст. 150 ЖК України власник майна має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном, використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Відповідно до ст. 9, 156 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Верховний Суд України в Постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709 цс 16 зазначив, що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статті 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік.

Відповідно до ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Враховуючи викладене, оскільки, як встановлено зібраними по справі доказами, відповідачка, яка була членом сім`ї позивачки, з квітня 2020 року, тобто, понад один рік не проживає у належному їй будинку, у добровільному порядку з реєстрації не знімається, жодних заперечень щодо позову суду не надала, то суд вважає за необхідне, задовольняючи позов, визнати відповідачку такою, що втратила право користування вказаним житловим будинком.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, з відповідачки на користь позивачки необхідно стягнути на відшкодування витрат по сплаті судового збору 992,40 грн.

Керуючись ст.150,163 ЖК України, ст. 317,383,391,405 ЦК України, ст. 10-13,259,263-265,268 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування житловим будинком АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на відшкодування витрат по сплаті судового збору 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Київського апеляційного суду.

Повне рішення суду складено 28 грудня 2022 року.

Головуючий-суддяА.Міланіч