ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/835/22 Доповідач - Шевчук Г.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2022 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

Головуючої - Шевчук Г.М.

Суддів - Костів О. З., Міщій О. Я.,

за участі секретаря - Романська К.М.

та сторін позивача ОСОБА_1 , та його представника ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №607/29741/19 за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09 серпня 2022 року, ухваленого суддею Ромазаном В.В., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Моторне транспортне (страхове) бюро України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Моторне транспортне (страхове) бюро України, у якому, уточнивши позовні вимоги, просить стягнути з відповідача в його користь 24 500,00 грн. завданої йому матеріальної шкоди, 2 500 грн. за проведення експертизи, 6 384,22 грн. витрат на лікування, 4 250,00 грн. витрат на правничу допомогу, 25 000,00 грн. на відшкодування завданої моральної шкоди, а всього грошових коштів на загальну суму 62 634,22 грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує на те, що 17 липня 2019 року о 09 год. 47 хв. на а/д Р-41 обхід м. Тернополя водій ОСОБА_3 , керуючи транспортним засобом «Renault Megan», державний номерний знак « НОМЕР_1 », рухався проїзною частиною вул. Симоненка в межах перехрестя, не був уважний, не стежив за дорожньою обстановкою, виїжджаючи з другорядної дороги на головну дорогу, не надав перевагу в русі транспортному засобу «ВАЗ 2105» державний номерний знак « НОМЕР_2 », під керуванням водія ОСОБА_1 , який рухався по головній дорозі та допустив зіткнення з ним, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, а позивач та його син отримали тілесні ушкодження. Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 жовтня 2019 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді позбавленням права керування транспортними засобами на один рік. Постановою Тернопільського апеляційного суду від 25 листопада 2019 року постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 жовтня 2019 року змінено та застосовано до ОСОБА_3 адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. Згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження, проведеного судовим експертом Мазур М.С., вартість матеріального збитку, завданого позивачу внаслідок пошкодження його автомобіля на момент ДТП, становить 24 500,00 грн. Крім того, ОСОБА_1 під час ДТП отримав тілесні ушкодження, зокрема: закрита черепно-мозкова травма та забій грудної клітки зліва, внаслідок чого перебував на стаціонарному лікуванні в Тернопільській обласній лікарні, в період із 17 липня 2019 року по 2 серпня 2019 року, витративши кошти на лікування кошти в сумі 6 384,22 грн. Також, позивачу було завдано моральної шкоди, яка полягала у душевних стражданнях з приводу отриманих тілесних ушкоджень, порушено нормальний спосіб життя, яку він оцінює в розмірі 25 000,00 грн.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09 серпня 2022 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Моторне транспортне (страхове) бюро України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 29 429 (двадцять дев`ять тисяч чотириста двадцять дев`ять) грн. 29 коп., завданої матеріальної шкоди, а також 7 000 (сім тисяч) грн. 00 коп. завданої моральної шкоди.

Стягнуто із ОСОБА_3 у користь ОСОБА_1 445 (чотириста сорок п`ять) грн. 67 коп. судового збору, а також 2465 (дві тисячі чотириста шістдесят п`ять) гривень витрат на правову допомогу, пропорційно до задоволених позовних вимог.

У решті вимог, відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської від 09.08.2022 року по справі №607/29741/19 - скасувати. Вважає, що рішення суду першої інстанції як таке, що постановлено з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, а також з допущенням порушення норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування вимог посилається на те, що цивільно-правова відповідальність відповідача станом на момент вчинення ДТП була застрахована полісом у Приватне акціонерне товариство страхова група Ю.БІ.АЙ-КООП (країна, 01014, місто Київ, ВУЛИЦЯ БАСТІОННА, будинок 5/13, КодЄДРПОУ- 31113488).

Вказує, що як вбачається з матеріалів справи позивач жодних дій пов`язаних із стягненням заданої шкоди із страховика не вчиняв.

Зазначає, що заявлений розмір відшкодування не відповідає характеру та ступеню завданої моральної шкоди. Також позивач не підтвердив доказами обґрунтування моральної шкоди, не зазначив, в результаті яких саме розрахунків складено розмір визначеної ним шкоди.

Вважає, що разом з тим, розмір заявленої матеріальної шкоди не може бути прийнятим до уваги, оскільки обставини, на які посилається Позивач не підтвердженні жодними належними та достовірними доказами.

Відзиву на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходило.

У судовому засіданні позивача ОСОБА_1 , та його представник ОСОБА_2 апеляційної скарги не визнали, вважаючи рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

Інші учасники справи до суду не з`явились, про день та час розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомили.

Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційних скарг, заслухавши пояснення учасників процесу, доповідача, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Даним вимогам рішення суду відповідає.

Вирішуючи спір суд першої інстанції виходив з наявності правових підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду.

Судом встановлено та доведено доказами наявними в матеріалах справи, що 17 липня 2019 року о 09 год. 47 хв. на а/д Р-41 обхід м. Тернополя водій ОСОБА_3 , керуючи транспортним засобом «Renault Megan», державний номерний знак « НОМЕР_1 », рухаючись проїзною частиною вул. Симоненка в межах перехрестя, не був уважний, не стежив за дорожньою обстановкою, виїжджаючи з другорядної дороги на головну дорогу, не надав перевагу в русі транспортному засобу «ВАЗ 2105» державний номерний знак « НОМЕР_2 », під керуванням водія ОСОБА_1 , який рухався по головній дорозі та допустив зіткнення з ним, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 жовтня 2019 року ОСОБА_3 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді позбавленням права керування транспортними засобами на один рік.

Постановою Тернопільського апеляційного суду від 25 листопада 2019 року змінено постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 жовтня 2019 та застосовано до ОСОБА_3 адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн.

Постановою Тернопільського міськрайонного суду від 18.10.2019 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбачено ч.1 ст.120 КУпАП та застосовано відносно нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Постановою Тернопільського апеляційного суду від 20 січня 2020 року постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 жовтня 2019 року відносно ОСОБА_3 скасовано та закрито провадження у справі на підставі п.7 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

Відповідно до висновку експерта №СЕ-19/120-21/9853-АВ від 28 грудня 2021 року, вартість матеріальних збитків, які були заподіяні ОСОБА_3 внаслідок пошкодження ним під час дорожньо-транспортної пригоди автомобіля «ВАЗ 21051», д.н.з. НОМЕР_2 , під час події, яка мала місце 17.07.2019 року о 09 год.47 хв. на автодорозі Р-41 об`їзд м.Тернополя, станом на 17.07.2019 року становить 24 456,80 грн.; вартість відновлювального ремонту автомобіля з урахуванням експлуатаційного зносу його деталей, що підлягають заміні, станом на момент настання ДТП 17.07.2019 року ймовірно складає 28563,81 грн.; вартість відновлювального ремонту станом на момент проведення експертизи 28.12.2021 року ймовірно складає 40938,34 грн.

Згідно виписки №2882 із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 02.08.2019 року, ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні у Збаразькій центральній районній комунальній лікарні із 18 липня 2019 року по 02 серпня 2019 року з приводу: забою лівої половини грудної клітки.

Відповідно до інформації наданої позивачем щодо наявності полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів із бази МТСБУ, встановлено, що транспортний засіб марки «Renault Megan», державний номерний знак НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_3 станом на 17.07.2019 року, тобто на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди, не був забезпечений полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів.

Як вбачається із наявних при матеріалах справи касових чеків на придбання ОСОБА_1 медикаментів у період проходження ним лікування та квитанції від 17.07.2019 р. щодо оплати обстеження органів грудної порожнини (950 грн.), ОСОБА_1 затрачено на лікування коштів на загальну суму 4972,49 грн. При цьому, суд оцінюючи зазначені докази, не враховує касові чеки з приводу витрат, понесених поза строком перебування ОСОБА_1 на стаціонарному лікуванні, а саме: - від 16.11.2019 року на суму 24,74 грн.; - від 17.08.2019 року на суму 131,05 грн.; від 18.11.2019 року на суму 91,28 грн.; - від 15.08.2019 року на суму 49,38 грн.; - від 18.10.2019 року на суму 156,83 грн.; - від 04.12.2019 року на суму 82,15 грн.; - від 15.08.2019 року на суму 176,80 грн.; - від 13.09.2019 року на суму 123,48 грн.; від 10.09.2019 року на суму 124,16 грн.; - від 17.08.2019 року на суму 72,50 грн.; - від 04.09.2019 року на суму 53 грн.; - від 05.08.2019 року на суму 154,53 грн.; від 07.08.2019 року на суму 89 грн., від 14.08.2019 року на суму 106 грн.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

У відповідність ст.1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Доводи апеляційної скарги, що цивільно-правова відповідальність відповідача станом на момент вчинення ДТП була застрахована полісом №301-АО/1637711 у ПАТ страхова група Ю.БІ.АЙ-КООП а тому позивач повинен звернутись до страховика про відшкодування шкоди, колегія суддів не приймає до уваги як необґрунтовані, оскільки згідно інформації наданої позивачем щодо наявності полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів із бази МТСБУ відповідно до якої встановлено, що транспортний засіб марки «Renault Megan», державний номерний знак НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_3 станом на 17.07.2019 року, тобто на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди, не був забезпечений полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскільки термін дії полісу добровільного страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №301-АО/1637711 був встановлений з 14.09.2019 року по 13.09.2020 року, а подія за участю транспортного засобу відповідача мала місце 17.07.2019 року, то зобов`язання за вказаним договором обов`язкового страхування на момент вчинення ДТП не наступили.

Суд першої інстанції вірно не взяв до уваги твердження відповідача про те, що відшкодування шкоди має бути здійснено лише Моторним транспортно (страховим) бюро України, з огляду на наступне.

Пунктом 41.1 статті 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правої відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння: а) транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі; б) невстановленим транспортним засобом, крім шкоди, яка заподіяна майну та навколишньому природному середовищу; в) транспортним засобом, який вийшов з володіння власника не з його вини, а у результаті протиправних дій іншої особи; г) особами, на яких поширюється дія пункту 13.1 статті 13 цього Закону; ґ) у разі недостатності коштів та майна страховика - учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований, для виконання його зобов`язань за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності; д) у разі надання страхувальником або особою, відповідальність якої застрахована, свого транспортного засобу поліцейським та медичним працівникам закладів охорони здоров`я згідно з чинним законодавством. Моторно-транспортне страхове бюро України у даному випадку не є страховиком, оскільки між відповідачем та зазначеним бюро не виникло договірних відносин на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, ОСОБА_3 не сплачував обов`язкових страхових платежів не його виконання.

Щодо права вимоги у потерпілого на відшкодування шкоди, суд першої інстанції вірно зазначив, що таке право на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним, та пред`явлення вимоги про відшкодування шкоди до особи, яка її заподіяла у випадку відсутності у неї договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, не суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності, а саме статті 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правої відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції стягнув надмірний розмір моральної шкоди, суперечить обставинам справи, встановленим судом.

Згідно зі статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім1ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 1167 Цивільного кодексу України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Суд першої інстанції врахував протиправність дій ОСОБА_3 , причинний зв`язок між шкодою і протиправним діянням відповідача, характер неправомірних дій відповідача, тривалість порушення прав позивача, глибину його душевних та психічних страждань пов`язаних з ушкодженням здоров`я та пошкодженням майна, порушення нормального ритму життя (необхідність вчинення додаткових дій, які за нормальних обставин не було необхідності вчиняти), нормальних життєвих зв`язків, час та зусилля необхідні для відновлення попереднього стану.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК України).

Ураховуючи наведене, колегія суддів погоджується із висновками суду про наявність підстав для відшкодування позивачу моральної шкоди, завданої відповідачем. При визначенні розміру моральної шкоди суд виходив із засад розумності та справедливості, глибини фізичних і душевних страждань позивачів та вірно стягнув моральну шкоду у розмірі 7 000 (сім тисяч) грн. 00 коп.

Згідно з вимогами ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи належать, у тому числі, витрати на професійну правничу допомогу та витрати, пов`язані із проведенням експертизи.

Відповідно до ст..137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1)Розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що була сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2)Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1)складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2)часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3)обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4)ціною позову та (або) зазначенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно із вимогами ч.3 ст.141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмету спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

В силу вимог ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку із розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих доказів (договорів, рахунків, тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Як вбачається із договору про надання правової допомоги від 04 серпня 2019 року, його укладено між адвокатом Стасишин М.В. та ОСОБА_1 відповідно до якого адвокат зобов`язувався надати усіма законними методами та способами правову допомогу Клієнту у всіх справах, які пов`язані чи можуть бути пов`язані із захистом та відновленням порушених, оспорюваних, невизнаних його прав та законних інтересів, а клієнт зобов`язувався сплатити гонорар в розмірі та в строк погоджені між ними.

На підтвердження фактично понесених витрат позивачем на правничу допомогу, суду першої інстанції надано квитанцію до угоди від 04.08.2019 р., згідно якої ОСОБА_1 оплатив гонорар за надання йому правничої допомоги на суму 4 250 грн.

Враховуючи наведене суд першої інстанції вірно прийшов до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 2465 грн. витрат на професійну правничу допомогу, пропорційно до задоволених судом позовних вимог.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формування рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі змісту статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки в світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ у справі Проніна проти України).

Доводи апеляційної скарги по суті зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом.

Відповідно до вимог ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Cуд першої інстанції, розглядаючи спір, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, повно та всебічно дослідив обставини справи та оцінив надані сторонами докази.

Апеляційний суд, переглядаючи справу виключно в межах доводів і вимог апеляційної скарги відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України, не вбачає підстав для скасування чи зміни оскаржуваного рішення суду, яке є правильним та справедливим по суті.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09 серпня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 26 грудня 2022 року.

Головуюча: Шевчук Г. М.

Судді: Костів О. З.

Міщій О. Я.