Справа № 349/685/22
Провадження № 2/349/258/22
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

14 листопада 2022 року м. Рогатин

Рогатинський районний суд Івано-Франківської області

в складі головуючого судді Гаврилюк О.О.

за участю секретаря судового засідання Гошко І.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу №349/685/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визначення порядку користування квартирою, що є спільною власністю,

встановив:

У червні 2022 року ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Гринчишин І.Я., звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визначення порядку користування квартирою, що є спільною власністю.

В обгрунтування позову зазначено, що позивачка на підставі свідоцтва про право власності на житло та на підставі свідоцтва про право на спадщину є власницею 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 . Відповідачка ОСОБА_3 є власницею 1/2 частини вищезазначеної квартири на підставі свідоцтва про право власності на житло та на підставі свідоцтв про право на спадщину. Відповідач ОСОБА_2 є власником 1/6 частини квартири на підставі свідоцтва про про право власності на житло. У добровільному порядку між співвласниками домовленості щодо порядку користування квартирою не досягнуто. Просила встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 , а саме виділити їй у користування житлову кімнату площею 13 м2, лоджію площею 2,2 м2. Спільне користувння лоджією є неможливим, оскільки вихід на неї є тільки з кімнати, яку вона просить виділити їй у користування. У користуванні відповідачів просила залишити дві кімнати площами 21,8м2 та 10,1 м2. Кухню, ванну кімнату, коридори залишити у спільному користуванні.

Відповідачі відзиву щодо позову не подали.

Ухвалою судді Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 06 липня 2022 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків.

Ухвалою судді Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 18 липня 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження, справу призначено до судового засідання засідання.

Позивачка, представник позивачки у судове засідання не з`явилися. Направили на адресу суду письмове клопотання про слухання справи без їх участі.

Відповідач ОСОБА_2 подав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Відповідачка ОСОБА_3 не повідомила суд про причини своєї неявки.

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

У зв`язку з тим, що особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з`явились, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши письмові докази, надані сторонами по справі, суд прийшов до наступних висновків.

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 20 липня 1993 року, яке видане виконавчим комітетом Рогатинської міської ради народних депутатів, квартира АДРЕСА_2 належала на праві спільної власності ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_2 . Свідоцтво видано на підставі рішення виконавчого комітету Рогатинської міської ради від 15 липня 1993 року за №60, зареєстроване за №47 у реєстровій книзі Івано-Франківського обласного бюро технічної інвентаризації.

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 28 січня 2022 року приватним нотаріусом Івано-Франківського районного нотаріального округу Дзерою М.Л., спадкоємцями ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 є її доньки ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на 1/6 частину спадкового майна кожна. Спадщина складається з 1/3 частини квартири АДРЕСА_3 .

Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності підтверджується реєстрація права власності на 1/6 частину квартири за позивачкою ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про правона спадщину.

Таким чином позивачка є власницею 1/3 частини вказаної квартири.

Згідно копії договору дарування 1/2 частини квартири, укладеного 08 жовтня 2022 року, посвідченого приватним нотаріусом Івано-Франківського районного нотаріального округу Дзерою М.Л., ОСОБА_3 подарувала належну їй 1/2 частину квартири під АДРЕСА_1 ОСОБА_2 .

Відповідач ОСОБА_2 є власником 1/2 частини вищезазначеної квартири на підставі договору дарування, 1/6 вищезазначеної квартири на підстав свідоцтва про право власності, виданого 20 липня 1993 року Рогатинською міською радою, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна.

Таким чином відповідач ОСОБА_2 є власником 2/3 частин квартири. Право власності ОСОБА_3 на частку у квартирі припинено.

Із копії технічного паспорта на квартиру АДРЕСА_1 , виготовленого 10 січня 2022 року ОКП Івано-Франківське обласне бюро технічної інвентаризації вбачається, що загальна площа квартири становить 66,6 м2, житлова площа 44,9 м2 . Квартира складається з трьох житлових кімнат площами 10,1 м2, 13,0 м2, 21,8 м2 , а також коридор площею 1,9 м2, коридор площею 5,6 м2, кухня площею 8,3 м2, ванна площею 3,7 м2, лоджія площею 2, 2 м2.

За положеннями частини 1 статті 383 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та статті 150 Житлового кодексу Української РСР (далі - ЖК Української РСР) громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Частиною першою статті 156 ЖК Української РСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічні правила містить стаття 405 ЦК України.

Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов`язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно.

При встановленні порядку користування будинком (квартирою) кожному із співвласників передається в користування конкретна частина будинку (квартири), виходячи з його частки в праві спільної власності на будинок (квартиру). Разом з тим виділені у користування приміщення можуть бути і неізольовані і не завжди точно відповідати належним співвласникам часткам, оскільки встановлення порядку користування майном не припиняє право спільної часткової власності на це майно.

За змістом статті 358 ЦК України первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд.

Встановлення співвласниками порядку користування будинком (квартирою) з виділенням конкретних приміщень в натурі, не припиняє право спільної часткової власності, оскільки такі частини не перетворюються в об`єкт самостійної власності кожного з них.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 03 квітня 2013 року у справі № 6-79цс14.

У даному випадку спірні правовідносини стосуються не поділу квартири, а встановлення порядку спільного користування нею. Тому критерій необхідності виділення у користування кожному зі співвласників ізольованого приміщення, особливо, якщо при цьому неможливо забезпечити відповідність ідеальних часток реальним, не є обов`язковим. Оскільки спірні правовідносини не стосуються поділу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників.

Предметом позову в справі є встановлення порядку користування квартирою між її співвласниками. З урахуванням кількості співвласників нерухомого майна, конфігурації квартири, розміру житлової площі та конфліктних відносин між сторонами суд погоджується з запропонованим позивачкою варіантом порядку користування квартирою, що полягає у виділення в користування позивачки, яка є власницею 1/3 частини квартири ізольованої кімнати площею 13 м2, лоджії площею 2,2 м2, вхід на яку можливий тільки з кімнати площею 13 м2, що незначно буде перевищувати частку позивачки у спільній власності (1/3 частки житлової площі від 44,9 становить 14,96 м, з урахуванням площі лоджії 2,2 становитиме 15,2 , що на 0,24 перевищує частку позивачки). У користуванні відповідача ОСОБА_2 залишаються дві кімнати площами 21,8 м2, 10,1 м2 , у спільному користуванні залишаються нежитлові приміщення квартири.

Обставин неможливості визначення порядку користування квартирою згідно варіанту, запропонованого позивачкою, судом не встановлено, а відповідачем ОСОБА_2 таких доказів суду не надано.

Право співвласника на компенсацію може виникати як в разі повної неможливості задоволення вимог співвласника на одержання у користування частини спільного майна, яка відповідає його частці у праві спільної власності (наприклад, частка співвласника є незначною і надати йому її у володіння та користування неможливо), так і в тому випадку, якщо співвласнику надається у володіння й користування частина майна, яка є меншою за його частку в праві спільної власності.

У пункті 5 частини третьої статті 2 ЦПК України вказано, що основною засадою (принципом) цивільного судочинства є, зокрема, диспозитивність.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

На підставі наведеного, суд дійшов висновку, що позивачка, будучи власником 1/3 частини квартири у добровільному порядку не досягла згоди з співвласником щодо користування спільним майном, запропонований позивачкою спосіб виділення у користування житлової кімнати враховує баланс інтересів співвласників спірної квартири. Іншого варіанту користування спірною квартирою, який би відповідав часткам співвласників у праві власності, відповідач не запропонував, а тому право позивачки підлягає захисту судом шляхом встановлення порядку користування майном.

Керуючись ст. ст.263-265 ЦПК України,

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 задовольнити повністю.

Виділити у користування ОСОБА_1 житлову кімнату житловою площею 13 м2, лоджію площею 2,2 м2 в квартирі АДРЕСА_1 .

У користуванні ОСОБА_2 залишити дві кімнати житловими площами 21,8 м2, 10,1 м2 в квартирі

АДРЕСА_1 площею 8,3 м2, ванну кімнату площею 3,7 м2, коридори площами 1,9 м2 і 5,6 м2 залишити у спільному користуванні ОСОБА_1 і ОСОБА_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідачі: 1) ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_5 .

2) ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_5 .

Повний текст рішення складено 14 листопада 2022 року.

Суддя О.О.Гаврилюк