Справа№938/301/22
Провадження № 2-о/938/14/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 листопада 2022 року селище Верховина

Верховинський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Джуса Р.В.

за участю секретаря судових засідань Мартищук Н.І.

розглянув у відкритому судовому засіданні, в порядку окремого провадження справу

за заявою: ОСОБА_1 ,

за участю :

заінтересованої особи: Верховинського районного відділу Управління Державної міграційної служби України в Івано-Франківській області,

про встановлення факту, що має юридичне значення,

за участю:

від заявника: ОСОБА_1 ;

від заінтересованої особи: ОСОБА_2 ;

Обставини справи.

ОСОБА_1 звернувся до Верховинського районного суду Івано-Франківської області із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме, що він будучи неповнолітнім, постійно проживав із батьками на території України станом на 13 листопада 1991 року з моменту народження та проживає по даний час.

Заінтересованою особою при розгляді даної заяви, заявником визначено Верховинський районний відділ Управління Державної міграційної служби України в Івано-Франківській області.

Ухвалою від 12.07.2022 суд відкрив провадження у справі за правилами окремого провадження та призначив справу до розгляду в судовому засіданні на 25.07.2022.

В судовому засіданні 25.07.2022 за участю заявника та представника заінтересованої особи, судом було допитано свідка ОСОБА_3 .

У зв`язку із неявкою в судове засідання свідка ОСОБА_4 та необхідністю витребування додаткових доказів у справі, в судовому засіданні було оголошено перерву до 31.08.2022.

У зв`язку із неявкою заявника в судове засідання 31.08.2022, розгляд спарви було відкладено на 21.09.2022.

В судовому засіданні 21.09.2022 оголошувалась перерва до 13.10.2022 у зв`язку із необхідністю витребування додаткових доказів по справі.

У зв`язку із неявкою учасників справи в судове засідання 13.10.2022, розгляд спарви було відкладено на 02.11.2022.

В судовому засіданні 02.11.2022, розгляд справи було відкладено на 22.11.2022 з метою виклику свідків для їх допиту в судовому засіданні.

В судовому засіданні 22.11.2022 за участю заявника та представника заінтересованої особи було допитано свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 .

Заявник вимоги заяви підтримав у повному обсязі, просив суд її задовольнити. Представник заінтересованої особи проти задоволення заяви не заперечив.

У судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Правова позиція позивача.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, ОСОБА_1 посилається на те, що він народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Ропча Сторожинецького району Чернівецької області. У 1984 році разом із батьком та братами переїхав проживати у прис. Бобилинці с.Черемошна Верховинського району Івано-Франківської області, де й мешкав постійно з того часу. З 1986 року він навчався в Косівській школі-інтернаті. Зокрема у 1991 році навчався у 5 класі. З 19 листопада 1999 року до 4 травня 2001 року був призваний на строкову військову службу. Однак, паспорта громадянина України він не отримував.

Після звернення до Верховинського РВ УДМС, йому роз`яснили, що для отримання паспорта громадянина України необхідно встановити факт постійного проживання в Україні на час набуття Україною незалежності в 1991 році.

Зазначає, що паспорт громадянина України йому необхідний для набуття об`єму всіх прав та обов`язків, визначених для громадянина України, таких, як реєстрація місця проживання, реєстрація шлюбу, отримання соціальної допомоги, тощо.

Заявник посилається на те, що згідно положень Закону України «Про громадянство України», громадянами України є особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України Про громадянство України (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав.

Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону Україні «Про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час. Відтак реалізація права на набуття громадянства України залежить від встановлення судом факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року чи 13 листопада 1991 року, який має юридичне значення.

Стверджує, що на момент набрання чинності Законом України "Про громадянство України" - 13 листопада 1991, він проживав в Україні в селі Черемошна Верховинського району та навчався в Косівській школі-інтернаті, але був ще неповнолітнім та не досяг 16 років, а тому паспорт громадянина СРСР не отримував.

Просить суд встановити той факт, що він, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець с. Ропча Сторожинецького району Чернівецької області, мешканець с. Черемошна Верховинського району Івано-Франківського району, будучи неповнолітнім, постійно проживав з батьками на території України станом на 13 листопада 1991 року з моменту народження та проживає по даний час.

Правова позиція заінтересованої особи.

Представником Верховинського районного відділу Управління Державної міграційної служби України в Івано-Франківській області подано письмові пояснення по суті заяви ОСОБА_1 згідно яких Верховинський відділ Управління Державної міграційної служби України в Івано-Франківській області не заперечує проти задоволення заяви за умови, якщо заявник в судовому порядку доведе юридичний факт проживання в неповнолітньому віці на території України станом на 13 листопада 1991 року.

Представник посилається на те, що встановлення належності особи до громадянства України станом на сьогоднішній день регламентується Законом України «Про громадянство України» від 18 січня 2001 року № 2235-ІІІ та Порядком провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженим Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215.

Звертає увагу на те, що відповідно до пункту другого статті 3 Закону України «Про громадянство України» від 18.01.2001 № 2235-ІІІ, громадянами України є:

-усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України;

- особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Закону України "Про громадянство України" (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав;

-особи, які прибули в Україну на постійне проживання після 13 листопада 1991 року і яким у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року органами внутрішніх справ України внесено напис "громадянин України", та діти таких осіб, які прибули разом із батьками в Україну і на момент прибуття в Україну не досягай повноліття, якщо зазначені особи подали заяви про оформлення належності до громадянства України;

-особи, які набули громадянство України відповідно до законів України та міжнародних договорів України.

Відповідно до пункту 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215 (в редакції Указу Президента України від 27 червня 2006 року № 588/2006), встановлення належності до громадянства України стосується:

а)громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України, або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті ромадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року, в тому числі:

-осіб, які за станом на 13 листопада 1991 року проходили строкову військову ;лужбу на території України і після її проходження залишилися проживати на території України;

-осіб, які за станом на 24 серпня 1991 року або за станом на 13 листопада 1991 року відбували покарання в місцях позбавлення волі на території України та перебували у громадянстві колишнього СРСР і до набрання вироком суду законної сили постійно проживали відповідно на території УРСР або проживали на території України;

б)осіб, які за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року не досягли повноліття і батьки яких належать до категорій, зазначених у підпункті "а" нього пункту;

в)осіб, які за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року не досягли повноліття та виховувалися в державних дитячих закладах України.

Згідно пункту 10 вказаного Порядку для встановлення відповідно до пунктів 1 та 2 частини першої статті 3 Закону належності до громадянства України особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року не досягла повноліття та проживала в Україні разом із батьками (одним із них) або іншим її законним представником, подає ряд документів, серед яких документ щодо підтвердження факту проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року.

Таким документом може бути судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи в неповнолітньому віці на території України за станом на 24 серпня 1991 року або факту її проживання в неповнолітньому віці в Україні за станом на 13 листопада 1991 року.

Згідно даних Єдиної інформаційно-аналітичної системи управління міграційними процесами (ЄІАС УМП) ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 паспортом громадянина України не документований.

Листом Верховинського відділу УДМС в Івано-Франківській області вих. №Я- 18/6/2602-22/2614/20-22 від 13.04.2022 Заявнику повідомлено, що на підставі проведених перевірок встановити належність до громадянства України не вдалось, та рекомендовано звернутись із заявою щодо встановлення належності до громадянства України у разі наявності рішення про встановлення факту постійного проживання за станом на 24 серпня 1991 року або факту проживання за станом на 13 листопада 1991 року.

Фактичні обставини встановлені судом.

З копії свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 виданого виконавчим комітетом Ропчанської сільської ради Сторожинецького району Чернівецької області 07.04.2014 вбачається, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Ропча, Сторожинецького району Чернівецької області і його батьками є ОСОБА_7 та ОСОБА_8 (а.с.4).

Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян, щодо актового запису про народження №2 від 22.02.2022, батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , українець, житель с.Ропча, Сторожинецького району Чернівецької області, а матірю є ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , румунка, жителька с.Ропча, Сторожинецького району Чернівецької області. Батьки перебували у шлюбі згідно актового запису про шлюб від 29.07.1974 №08 (а.с. 36-37).

Згідно довідки Яблуницького старостинського округу Білоберезької сільської ради від 06.06.2022 №353, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , 08.05.1984 прибув із села Ропча Сторожинецького району Чернівецької області та зареєстрував місце проживання в с.Черемошна разом із синами ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_7 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 6).

Відповідно до копії будинкової книги (а.с.8), ОСОБА_1 , 1980 року народження, із 08.05.1984 прибув із села Ропча Сторожинецького району Чернівецької області та зареєстрував місце проживання в с.Черемошна разом із батьком та братами.

Згідно копії погосподарської книги №3 Яблунецької сільськї ради народних депутатів за період із 1991 по 1995 роки та виписки із вказаної погосподарської книги, наданої Яблуницьким старостинським округом Білоберізької сільської ради від 17.06.2022 №357, станом на 01.01.1991 року ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , разом із синами ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_7 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , були зареєстровані в АДРЕСА_1 (а.с.5,7).

Згідно довідки Яблуницького старостинського округу Білоберезької сільської ради від 24.08.2022 №496, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , житель АДРЕСА_2 , із 1991 року нікуди не виїжджав та проживає в с.Черемошна на даний час (а.с.51).

Відповідно до довідки виконавчого комітету Білоберізької сільської ради від 10.10.2022 №301, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , станом на 13.11.1991 проживав у с.Черемошна , Верховинського району Івано-Франківської області (а.с. 61).

Відповідно до копії військового квитка серія НОМЕР_2 виданого 19.11.1999, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , уродженець с.Черемошна, Верховинського району, Івано-Франківської області, проходив військову службу в період із 19.11.1999 по 04.05.2001 (а.с. 11).

Відповідно до довідки від 04.07.2022 №40 та листа від 12.08.2022 №38/02-12 Косівського ліцею імені Ігоря Пелипейка , ОСОБА_1 навчався в Косівській школі-інтернаті в період із 01.09.1986 по 1991 рік та закінчив 5 класів. Зокрема у 1991 році він навчався у 5-му класі (а.с. 10, 42).

Відповідно до довідок Верховинського ліцею №1 від 13.09.2022 №134 та від 05.10.2022 №146, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 вступив до Верховинської ЗОШ-інтернат (правонаступником якої є Верховинський ліцей №1) у 1993 році та закінчив школу у 1995 році, про що отримав свідоцтво НГ-015338 (а.с. 52,59).

Згідно відповіді Верховинського відділу Управління Державної міграційної служби України в Івано-Франківській області від 13.04.2022, наданої ОСОБА_10 за результатами розгляду його заяви про отримання паспорта громадянина України, його було повідомлено, що на підставі проведених перевірок встановити його належність до громадянства України не вдалось. Роз`яснено йому, що він має право звернутись з заявою про встановлення належності до громадянства України у разі наявності рішення суду, яке підтверджує факт постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року, або за станом на 13 листопада 1991 року.

Заявник проситиь суд встановити факт, що він будучи неповнолітнім, постійно проживав з батьками на території України станом на 13 листопада 1991 року з моменту народження та проживає по даний час, з метою встановлення належності до громадянства України та отримання паспорта громадянина України.

Оцінка суду.

За змістом ч. 1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з вимогами ч.3 ст.294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

Відповідно до вимог п.5 ч.2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження, зокрема, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно із положеннями ст.315 ЦПК України, законодавцем наведено перелік, які саме факти можуть бути встановленні в судовому порядку, проте він не є вичерпним. Вказана норма передбачає встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Підповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" N 5 від 31.03.95 передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Відповідно до ст. 318 ЦПК України у заяві повинно бути зазначено: який факт заявник просить встановити та з якою метою, причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт, докази, що підтверджують цей факт.

Згідно із ч.12 ст. 319 ЦПК України, у рішенні суду про встановлення факту, що має юридичне значення повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт.

У відповідності до положень ст.76 ЦПК України, доказування у цивільних справах здійснюється за допомогою визначених засобів доказування, зокрема письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 77 ЦПК України).

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування,не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом (ст. 78 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до поданої заяви, заявник просить встановити факт постійного проживання на території України з моменту народження по даний час та станом на 13.11.1991 року. Мета з якою необхідно встановити факт - отримання паспорта громадянина України. Причиною неможливості отримати документ є відмова Верховинського відділу Управління Державної міграційної служби України в Івано-Франківській області в наданні паспорта.

Відповідно до п.1,2 ч.1 ст.3 Закону України "Про громадянство України" (далі - Закон N 2235-III) громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Закону України "Про громадянство України" (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав.

Згідно з п.п. а, б п.7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року N 215/2001, встановлення належності до громадянства України стосується громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні станом на 13 листопада 1991 року.

Згідно зі п. 8,9 Порядку для встановлення належності до громадянства України, відповідно до пунктів 1 і 2 частини першої статті 3 Закону особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, а також особа, яка проживалана території України станом на 13 листопада 1991 року і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але немає у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки пропрописку, що підтверджує факт її проживання в Україні на зазначену дату, подає: а) заяву про встановлення належності до громадянства України; б) копію паспорта громадянина колишнього СРСР. У разі відсутності паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального підрозділу Державної міграційної служби України про встановлення особи та про те, що станом на 24 серпня 1991 року або 13 листопада 1991 року особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт); в) судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України станом на 24 серпня 1991 року або судове рішення про встановлення юридичного факту проживання особи на території України станом на 13 листопада 1991 року.

Відповідно до ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Згідно копії свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 та витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян, щодо актового запису про народження №2 від 22.02.2022, судом встановлено, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Ропча, Сторожинецького району Чернівецької області. Батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , українець, житель с.Ропча, Сторожинецького району Чернівецької області, а матір`ю є ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , румунка, жителька с.Ропча, Сторожинецького району Чернівецької області. Батьки перебували у шлюбі згідно актового запису про шлюб від 29.07.1974 №08.

Відповідно до досліджених судом довідки Яблуницького старостинського округу Білоберезької сільської ради від 06.06.2022 №353, копії будинкової книги, копії погосподарської книги №3, та виписки із вказаної погосподарської книги, наданої Яблуницьким старостинським округом Білоберізької сільської ради від 17.06.2022 №357, батько заявника, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , 08.05.1984 прибув із АДРЕСА_3 , та зареєстрував місце проживання разом із своїми дітьми, зокрема із ОСОБА_1 в АДРЕСА_1 .

Згідно довідки Яблуницького старостинського округу Білоберезької сільської ради від 24.08.2022 №496, та довідки виконавчого комітету Білоберізької сільської ради від 10.10.2022 №301, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , житель АДРЕСА_2 , із 1991 року нікуди не виїжджав та станом на 13.11.1991 проживав у с.Черемошна, Верховинського району Івано-Франківської області.

Відповідно до довідки від 04.07.2022 №40 та листа від 12.08.2022 №38/02-12 Косівського ліцею імені Ігоря Пелипейка, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , навчався в Косівській школі-інтернаті в період із 01.09.1986 по 1991 рік та закінчив 5 класів. Зокрема у 1991 році він навчався у 5-му класі.

Вказане підтверджується також копією алфавітної книги запису учнів за період 1986-1991роки.

Відповідно до довідок Верховинського ліцею №1 від 13.09.2022 №134 та №146 від 05.10.2022, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 вступив до Верховинської ЗОШ-інтернат (правонаступником якої є Верховинський ліцей №1) у 1993 році та закінчив школу у 1995 році, про що отримав свідоцтво НГ-015338.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні показав, що ОСОБА_1 є його рідним братом, та вони народилися в селі Ропча Сторожинецького району Чернівецької області, де проживали до переїзду в село Черемошна Верховинського району, куди переїхали в кінці 80-х років. Після переїзду, брат ОСОБА_11 навчався у школі в місті Косів, до якої пішов із першого класу. Пізніше перевівся до школи у селищі Верховина. В селі ОСОБА_12 проживає з моменту переїзду туди із батьком, та не проживав там тільки коли проховдив службу в армії у Київській області. Із дитинства він проживав у будинку, куди переїхав із батьком, а близько 17 років тому, переїхав проживати до будинку дружини у томуж селі.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні показала, що в період із 1981 по 2010 роки, вона займала посаду голови Яблуницької сільської ради. У 1984 році, батько ОСОБА_1 , ОСОБА_13 разом із ОСОБА_14 та ще двома неповнолітніми синами переїхав із Чернівецької області на постійне проживання до своєї матері у село Черемошна, Верховинського району. Із 1984 року вони проживали в селі Черемошна. Батько ОСОБА_14 працював у колгоспі, а дітей було розміщено по пришкільних інтернатах, оскільки житлова площа в будинку, де вони проживали була невеликою. Зокрема, ОСОБА_1 було влаштовано до школи-інтернат у місті Косів, де він перебував протягом навчального тижня, а на вихідні батько забирав його додому. Зазначила, що протягом 1991 року, ОСОБА_15 проживав у селі ОСОБА_16 .

Аналізуючи наведені докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що такі є достатніми, належними та допустимими для встановлення факту про те, що ОСОБА_15 будучи неповнолітнім постійно проживав на території України станом на 13.11.1991 року.

Разом з тим, наведені докази не підтверджують беззаперечно факту проживання ОСОБА_1 на території України в період із моменту його народження 1980 року до моменту його переїзду в село Черемошна у 1984 році, а також після закінчення навчання у Верховинській ЗОШ-інтернат у 1995 році.

Долучену до матеріалів справи копію військового квитка серія НОМЕР_2 виданого 19.11.1999, суд визнає неналежним доказом, оскільки такий виданий на ім`я ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_9 в селі с.Черемошна, Верховинського району, Івано-Франківської області, а предметом доказування у даній справі, є факт проживання на території України станом на 13.11.1991 року, ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_10 в с.Ропча, Сторожинецького району Чернівецької області.

Суд також критично оцінює покази свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 щодо підтвердження факту проживання ОСОБА_1 на території України станом на 13.11.1991 року. Зокрема, як показала в судовму засіданні свідок ОСОБА_3 , із ОСОБА_1 вона познайомилась після того, як він повернувся із армії, це було приблизно 16 чи 17 років тому, тобто у 2000-х роках.. До цього моменту вона його не знала. Саме із цього часу вони почали проживати разом у селі Черемошна. Свідок ОСОБА_4 , суду показала, що ОСОБА_1 знає із дитинства, та знає, що він проживав у селі Черемошна із шкільних років. В той же час вказала, що він старший за неї на 6 років, та вона добре пам`ятає його з часу коли їй було близько 10 років, і він неоноразово приходив із своїм батьком до будинку її батьків. Тобто, вона познайомилась із ОСОБА_1 , вона познайомилась після 1991 року.

З огляду на викладені обставини, суд дійшов ивсновку, що вимоги заяви слід задовольнити частково, а саме встановити факт про те, що ОСОБА_1 , будучи неповнолітнім постійно проживав на території України, станом на 13 листопада 1991 року.

В задоволенні решти вимог заяви слід відмовити за недоведеністю.

Судові витрати.

Як вбачається із матеріалів справи, при поданні заяви до суду, заявником було сплачено судовий збір в сумі 496,20грн.

Згідно із ч.1, п.1 ч.3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Разом з тим, відповідно до пошожень ст.294 ЦПК України, яка регулює порядок розгляду справ окремого провадження, при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

Оскільки нормами закону не передбачено відшкодування заявнику сплаченого судового збору при поданні до суду заяви про встанволення факту, що має юридичне знаннчення, витрати заявника по сплаті судового збору в сумі 496,20грн слід залишити за заявником.

Керуючись статтями 10-13, 76-81, 259, 263-265, 268, 293, 294, 315, 319, 354, 355 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

заяву ОСОБА_1 , про встановлення факту, що має юридичне значення - задовольнити частково.

Встановити факт про те, що ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженець с. Ропча Сторожинецького району Чернівецької області, будучи неповнолітнім постійно проживав на території України станом на 13 листопада 1991 року.

В задоволенні решти вимог заяви відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його складення, має право на поновленн пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заявник: ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце проживання: с. Черемошна Верховинського району Івано-Франківської області; персональний ідентифікаційний номер- відсутній .

Заінтересована особа: Верховинський районний відділ Управління Державної міграційної служби України в Івано-Франківській області(юридична адреса: смт Верховина, вул. Незалежності,4-а Верховинського району Івано-Франківської області.

Повний текст рішення складено 24.11.2022.

Суддя Роман ДЖУС