Дата документу 16.11.2022Справа № 645/7513/20
Провадження № 2/554/3351/2022
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16.11.2022 року м. Полтава

Октябрський районний суд м. Полтави в складі:

Головуючого судді - Тімошенко Н.В.,

за участю секретаря судових засідань - Колесніченко О.П.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

представника третьої особи Говтвяниці М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Полтаві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа - ОСОБА_5 , про визнання договору купівлі продажу квартири недійсним, перевід прав і обов`язків покупця на позивача, -

встановив:

17.12.2020 року позивач, ОСОБА_1 , звернулася до Фрунзенського районного суду м. Харкова з позовом до відповідачів, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,в якому просить визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , в частині 73 відсотків права власності, що посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Зінченко Р.П., що зареєстрований за № 798 від 14.03.2007 року, перевести на позивача права покупця квартири АДРЕСА_1 в частині 72,5% права власності та змінити покупця квартири відповідача ОСОБА_3 на позивача ОСОБА_1 .

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилалася на те, що 14.03.2007 року ОСОБА_1 було укладено договір дарування грошових коштів в розмірі 151500 грн. з ОСОБА_4 , який посвідчено приватним нотаріусом Гавриловою С.А. за № 1426.

В день укладення договору дарування та отримання подарованих коштів під час перебування ОСОБА_4 та ОСОБА_3 у зареєстрованому шлюбі, за подаровані ОСОБА_4 кошти, подружжям була придбана 2-х кімнатна квартира АДРЕСА_1 .

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 17.02.2009 року по справі № 22-ц-547/2009 договір дарування грошової суми в розмірі 151 500 грн. укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 визнано недійсним.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 27.05.2010 року, позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_3 про поновлення порушення права та стягнення грошової суми, задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 151500 грн. та судові витрати у розмірі 46 грн.

Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 27.05.2010 року не виконано до теперішнього часу. Кошти позивачу не повернуті.

При виділенні частки майна боржника позивач просить врахувати факт придбання відповідачами майна (спірної квартири) за кошти позивача, що були придбані відповідачами без належних правових підстав, тому кошти не є спільною власністю подружжя та їх розмір складає більшу частку квартири.

Позивач вказує, що вона приймала участь у купівлі квартири АДРЕСА_1 , зокрема надала грошові кошти у розмірі 150500 грн.,а оскільки договір дарування коштів відповідачу ОСОБА_4 , було визнано недійсним, позивач має право бути учасником спільної часткової власності (квартири).

Ураховуючи вищевикладені обставини, позивач вимушена звернутися до суду з відповідним позовом.

Крім цього, позивач просить поновити строк позовної давності для подання позову з вимогою визнати недійсним договір купівлі-продажу від 14.03.2007 року квартири АДРЕСА_1 , оскільки гроші у сумі 151500 грн. в момент купівлі продажу належали покупцю ОСОБА_4 , а належали позивачу ОСОБА_1 , тому вважає, що строк позовної давності пропущено з поважних причин, посилаючись на те, що рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 27 травня 2010 року по справі № 2-370/10 про повернення Позивачу ОСОБА_1 грошей у розмірі 151 163 грн. проводилося протягом 10 років, але не виконане до теперішнього часу, тобто 08.12.2020 року.

28.12.2020 року ухвалою судді Фрунзенського районного суду м. Харкова Шарко О.П. відкрито загальне позовне провадження по справі.

23.02.2021 року від представника відповідачів до суду надійшов письмовий відзив на позовну заяву, в якому останній заперечував проти задоволення позову, просив застосувати строк позовної давності та відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , і перевод прав і обов`язків покупця на позивача з підстав пропущення ними строку позовної давності.

02.03.2021 року від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позивачка підтримала позовні вимоги з підстав зазначених у позові.

22.04.2021 року ухвалою суду залучено до участі у даній справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_5

22.07.2022 року відповідно до розпорядження Верховного суду від 08.03.2022 року № 2/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» вищевказана справа надійшла до Октябрського районного суду м. Полтави та була розподілена на суддю Тімощенко Н.В.

22.07.2022 року ухвалою судді Тімошенко Н.В. дану цивільну справу прийнято до провадження.

26.09.2022 року ухвалою судді закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги, просила суд їх задовольнити.

Представник відповідачів у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, просив відмовити у його задоволенні.

Представник третьої особи у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, просила відмовити у його задоволенні.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши подані сторонами належні та допустимі докази окремо та в їх сукупності, встановивши фактичні обставини справи, проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини між сторонами, суд дійшов висновку про відмову у задоволені позову з наступних підстав.

Судом встановлено, що 14.03.2007 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 було укладено договір дарування грошових коштів в розмірі 151500 грн., який посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гавриловою С.А. за № 1426.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 14.03.2007 року, ОСОБА_3 придбав у ОСОБА_6 квартиру АДРЕСА_1 .

Як вбачається з матеріалів справи, на час укладення договору дарування коштів та договору купівлі-продажу квартири, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі.

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 17.02.2009 року по справі № 22-ц-547/2009 договір дарування грошових коштів в розмірі 151 500 грн. укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 визнано недійсним.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 27.05.2010 року, позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_3 про поновлення порушення права та стягнення грошової суми, задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 151500 грн. та судові витрати у розмірі 46 грн.

Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 27.05.2010 року не виконано до теперішнього часу. Кошти позивачу не повернуті.

При цьому, позивач вказує, що вона приймала участь у купівлі квартири АДРЕСА_1 , зокрема надала грошові кошти у розмірі 151500 грн.,а оскільки договір дарування коштів відповідачу ОСОБА_4 , було визнано недійсним, позивач має право бути учасником спільної часткової власності (квартири).

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За змістом ч. 3 ст. 640 ЦК України договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину (частина перша статті 233 ЦК України).

Згідно зі ст. 233 ЦК України для визнання правочину недійсним необхідно встановити наявність двох обставин: тяжких обставин та вкрай невигідних умов вчинення правочину.

В судовому засіданні встановлено, що позивачем пропущений строк позовної давності, про що заявлено представником відповідачів.

Відповідно до вимог частин 3-4 статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернулася до суду з даним позовом 17.12.2020 року.

Відповідно до ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності.

Позивачем було подано позовну заяву з пропуском спливу строку позовної давності, при цьому не було наведено жодних суттєвих обґрунтованих поважних причин для поновлення строку позовної давності.

З позовом про визнання договору дарування грошей позивач звернулася до суду у 2007 році. На підставі ухвали Апеляційного суду Харківської області рішення суду першої інстанції набрало законної сили. Після цього, позивач звернулася до суду з позовом про стягнення грошових коштів.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Отже, з моменту винесення рішення Апеляційним судом Харківської області від 17.02.2009 року по справі № 22-ц-547/2009, яким було визнано договір дарування грошей не дійсним, та до подачі позивачем даної позовної заяви минуло 11 років, що перевищує строк позовної давності.

Таким чином, суд вважає, що позивачем було подано позовну заяву з пропуском строку позовної давності, оскільки з дня виникнення права вимоги минуло більше трьох років.

Доводи позивача про те, що строк позовної давності пропущено з поважних причин, оскільки рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 27 травня 2010 року по справі № 2-370/10 про повернення Позивачу ОСОБА_1 грошей у розмірі 151 163 грн. проводилося протягом 10 років, але не виконане до теперішнього часу, тобто 08.12.2020 року, при цьому вона не втрачала інтересу до захисту свого права на отримання грошей на підставі судового рішення, суд не бере до уваги та вважає необґрунтованими.

За таких обставин та з наведених підстав позовні вимоги задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного керуючись вимогами ст.ст. 203, 215, 256, 257, 261, 264, 267, ЦК України; ст.ст. 12, 13, 48, 76-82, 141, 229, 259, 263-265, 268, 273, 280-283, 417 ЦПК України,-

ухвалив:

у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа - ОСОБА_5 , про визнання договору купівлі продажу квартири недійсним, перевід прав і обов`язків покупця на позивача, - відмовити.

Копію повного судового рішення направити учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні протягом 2 (двох) днів з дня його складання.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 (тридцяти) днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про сторін:

позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ;

відповідач: ОСОБА_3 , адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

відповідач: ОСОБА_4 , адреса: АДРЕСА_3 ;

третя особа: ОСОБА_5 , адреса: АДРЕСА_2 .

Рішення суду виготовлено в нарадчій кімнаті в єдиному примірнику.

З текстом рішення суду можна ознайомитись в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя Н.В.Тімошенко