Справа № 303/2725/21
П О С Т А Н О В А

Іменем України

04 квітня 2022 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача: Мацунича М.В.

суддів: Кондора Р.Ю., Бисаги Т.Ю.

з участю секретаря судового засідання: Бочко Л.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області від 24 червня 2021 року, ухвалене головуючою суддею Гутій О.В., у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості

встановив:

У квітні 2021 року АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у вигляді 3 % річних від простроченої суми в розмірі 13 821,71 доларів США.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що за договором кредиту № МКАWGK00000082 від 13.08.2007, укладеного між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 , остання отримала кредит в розмірі 56 500,00 доларів США на термін до 12.08.2027. В подальшому, рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 09.09.2015, яке набуло законної сили, в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № МКАWGK00000082 від 13.08.2007, в розмірі 95 643,59 доларів США, що станом на 01.10.2014 складало 1238584,50 грн, звернуто стягнення на будинок загальною площею 113,40 кв.м., житловою площею 74,20 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки №МКАWGK00000082 від 13.08.2007 року) ПАТ КБ «Приватбанк».

Оскільки вказане рішення на даний час залишається невиконаним, то АТ КБ «Приватбанк» просило суд, у відповідності до ст.625 ЦК України, зобов`язати відповідача відшкодувати заборгованість у вигляді 3 % річних від простроченої суми в розмірі 13 821,71 доларів США та судовий збір.

Рішенням Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області від 24 червня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ КБ «Приватбанк» просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. Вказує, що оскільки рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки на даний час не виконано, а тому нарахування 3 % річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання. При цьому ухвалення рішення Мукачівського районного суду Закарпатської області від 09.09.2015 не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін, оскільки договір діє до повного виконання сторонами зобов`язань та не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання.

Прострочена сума заборгованості становить 72.892,97 долари США. Оскільки, з відповідача в рахунок погашення заборгованості було звернуто стягнення за кредитним договором за період з дати укладання кредитного договору до дати поточної заборгованості, яка була вказана в рішенні Мукачівського районного суду Закарпатської області від 09.09.2015, тобто за період з 13.08.2007 по 01.10.2014, то за період з 02.10.2014 по 26.01.2021 відповідач має заборгованість 3 % річних від простроченої суми в розмірі 13 821,71 долар США.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає що така підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно приписів ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов до висновку, що позивачем не доведено порушення його права щодо невиконання зобов`язання відповідачем, а також відсутність даних про реалізацію майна відповідача, на яке було звернуто стягнення на підставі рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 09.09.2015.

Однак, з таким висновком суд, апеляційний суд не може погодитися у цілому, виходячи з наступних мотивів.

Судом встановлено, що відповідно до договору кредиту № МКАWGK00000082 від 13.08.2007, укладеного між Акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» та ОСОБА_1 , остання отримала кредит в розмірі 56.500,00 доларів США на термін до 12.08.2027 (а.с. 9-11).

У подальшому, рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 09.09.2015 в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № МКАWGK00000082 від 13.08.2007 в розмірі 95.643,59 доларів США, що станом на 01.10.2014 року складало 1.238.584,50 грн., звернуто стягнення на будинок загальною площею 113,40 кв.м., житловою площею 74,20 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки №МКАWGK00000082 від 13.08.2007 року) Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк». Рішення набуло законної сили ( а.с. 4-6).

За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Положеннями статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Зокрема, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу.

Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Оскільки рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 09.09.2015 змінено строк виконання зобов`язання і рішення суду є невиконаним, а тому кредитор має право на виконання зобов`язання, у порядку визначеному частиною другою статті 625 ЦК України.

Вказаного суд першої інстанції не врахував та прийшов до передчасного висновку про відмову у цілому в задоволенні позову.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач стверджував, що рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 09.09.2015 позичальником не виконано, борг не погашено. А за невиконання грошового зобов`язання банк, як кредитор має право на отримання сум, передбачених ст. 625 ЦК України.

Згідно наданого банком розрахунку заборгованість за несвоєчасне погашення кредиту та процентів (3% річних) за період з 02.10.2015 по 26.01.2021 становить 13.821,71 доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ станом на 26.01.2021 року 389.219,35 грн (а.с. 7).

У частині другій статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Нарахування трьох процентів річних є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Вимагати сплати суми боргу з врахуванням трьох процентів річних є правом кредитора, яким він наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.

З ухваленням рішення про стягнення боргу зобов`язання відповідача сплатити заборгованість за кредитним договором не припинилося, тому кредитор має право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Таке прострочення є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання, підтвердженого судовим рішенням, до моменту його повного виконання і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Такі ж висновки містяться і в постановах Верховного Суду від 19.01.2022 року у справі №204/3530/17 (провадження №61-10592св20), від 17 лютого 2021 року у справі №303/7132/18 (провадження №61-8487св20).

Таким чином у АТ КБ «Приватбанк» були підстави для звернення до суду з позовом про стягнення 3% річних на прострочену суму боргу.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду з даним позовом 02.04.2021. Відповідно до змісту позову та розрахунку заборгованості позивач просив стягнути з відповідача 3% річних, передбачених статтею 625 ЦК України, нарахованих за період з 02.10.2015 по 26.01.2021.

Однак апеляційний суд зазначає, що право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України у кредитора обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Таким чином в межах даного позову АТ КБ «Привтбанк» має право на стягнення 3% річних, передбачених статтею 625 ЦК України, за період з 26.01.2018 до 26.01.2021, що становить 1095 днів.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 3% річних на прострочену суму боргу (72 892,97 доларів США) за період з період з 26.01.2018 до 26.01.2021, що становить 6.560,37 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ 28,16 грн., та відповідно на 26.01.2021 року складає суму у розмірі 184.740,02 грн., на яку Банк має право.

Наведеного суд першої інстанції не врахував, що є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового судового рішення про задоволення позову частково, а саме, стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість 3% річних за порушення грошового зобов`язання в сумі 6.560,37 доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ станом на 26.01.2021 року сумі 184.740,02 грн.

Згідно частин 1, 13 ст. 141 ЦКП України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

АТ КБ «Приватбанк» заявив позовні вимоги на суму 389.219,35 грн., а до задоволення з даної суми підлягає тільки сума 184.740,02 грн., що становить 47,46% від заявленої суми позову.

У суді першої інстанції та апеляційної інстанції Банком сплачено загальну суму судового збору у розмірі 18.429,70 грн. з якої підлягає стягненню тільки сума у 47,46%, що становитиме 8.746,74 грн. судового збору. Тож до стягнення з відповідачки підлягає і сума судових витрат у розмірі 8.746,74 грн.

Зважуючи на викладені мотиви та керуючись приписами статей 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області від 24 червня 2021 року скасувати та постановити у цій справі постанову про часткове задоволення позову.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , мешканки: АДРЕСА_2 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», , юридична адреса: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, заборгованість за прострочення виконання грошового зобов`язання у розмірі 184.740,02 грн та судові витрати у розмірі 8.746,74 грн судового збору.

У решті вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови суду складено 14 квітня 2022 року.

Суддя-доповідач:

Судді: