Дата документу 09.12.2022
Справа № 334/7321/20
Провадження № 2/334/232/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2022 року

Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Гнатюка О.М.,

при секретарі Алєйніковій О.В.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_4 ,

представника відповідача ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Бахматська Тетяна Михайлівна, про визначення правочинів недійсними, -

ВСТАНОВИВ:

До Ленінського районного суду м. Запоріжжя надійшов позов ОСОБА_6 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Бахматська Тетяна Михайлівна, про визнання правочинів недійсними.

Позов обґрунтований тим, що батьками позивача є ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

Від шлюбу між ними народилися позивач та ОСОБА_2 02.09.2014 помер батько ОСОБА_7 . За життя батько розпорядився своїм майном та 16.07.2014 подарував позивачу дачну ділянку з будинком, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , а матері подарував будинок із земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_2 .

У зв`язку зі смертю свого чоловіка ОСОБА_8 перебувала у пригніченому та депресивному стані, вживала ліки, які не давали можливості належно розуміти значення своїх дій.

ОСОБА_2 тривалий час проживав разом із сім`єю в окупованій АР Крим. Проте, одразу після смерті батька ОСОБА_2 повернувся до м. Запоріжжя.

ОСОБА_9 разом зі своєю дружиною ОСОБА_10 скористалися пригніченим психологічним станом матері, налаштували її проти позивача та його родини. Після того, як мати потрапила під вплив ОСОБА_2 , вона майже повністю припинила з ним спілкування.

В 2018 році ОСОБА_2 разом зі своєю дружиною вимусили ОСОБА_8 подати позовну заяву до суду до позивача про визнання недійсною довіреності на відчуження будинку, заяви про надання згоди на дарування будинку, договору дарування житлового будинку, витребування житлового будинку та скасування державної реєстрації на нерухоме майно. Справа №325/76/18, провадження №2/325/5/2019, яка знаходиться в провадженні Приазовського районного суду Запорізької області за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_6 , 3-ти особи приватний нотаріус ЗМНО Буцикіна Л.О., приватний нотаріус ЗМНО Єдемська-Фастовець О.О. про визнання недійсною довіреності на відчуження будинку, заяви про надання згоди на дарування будинку, договору дарування житлового будинку, витребування житлового будинку та скасування державної реєстрації на нерухоме майно. Також змусили мати подати численні надумані заяви до правоохоронних органів про вчинення позивачем злочинів.

Під час розгляду вищезазначеного позову в Приазовському суді Запорізької області представник матері неодноразово подавав заяви про перенесення судових засідань через погіршення її стану здоров`я. Проте, в цей час ОСОБА_2 змусив мати видати довіреність на розпорядження нерухомим майном та отримання пенсії на своє ім`я та на ім`я ОСОБА_10 .

20.03.2019 ОСОБА_8 перенесла кардіоемболічний інсульт, а вже 09.04.2019 видала довіреність на розпорядження своїм нерухомим майном на ім`я ОСОБА_2 , який 12.04.2019 подарував житловий будинок матері за адресо: АДРЕСА_2 своєї доньці ОСОБА_3 .

Земельну ділянку, на який розташований вказаний будинок та земельну ділянку за адресою: Запорізька обл., Приазовський р., с/рада. Степанівська Перша, того ж дня ОСОБА_2 продав ОСОБА_3 .

Таким чином ОСОБА_2 та ОСОБА_3 залишили мати взагалі без будь-якого майна.

Оскільки під час видачі довіреностей мати не мала змоги розуміти значення своїх дій, в вересні 2020 року позивач подав позов про визнання недійсними двох довіреностей, які 09.04.2019 та 24.12.2019 були видані ОСОБА_8 та посвідчені приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Бахматською Т.М. на розпорядження нерухомістю та рахунками. Справа N° 335/7962/20 перебуває в провадженні Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя.

Після позбавлення матері всього нерухомого майна ОСОБА_2 таємно переселив її зі свого приватного будинку з комфортними умовами проживання до пансіонату « ІНФОРМАЦІЯ_1 », розташованому за адресою: АДРЕСА_3 . Тривалий час він приховував її місце перебування від усіх. Позивач зміг дізнатися про місце, де знаходиться мати, тільки в жовтні 2020 року. Вона була дуже рада зустрічі, просила привести онуків, та забрати її до дому. ІНФОРМАЦІЯ_2 мати померла.

ОСОБА_2 , скориставшись безпорадним психологічним станом матері, отримав довіреності на розпорядження її майном, протягом трьох днів позбувся нерухомості та після чого здав рідну матір до будинку престарілих, де вона, як він й розраховував, незабаром померла.

Те, що під час посвідчення спірних довіреностей мати не могла відповідати за наслідки своїх дій та її волевиявлення не було вільним через тяжкий стан здоров`я підтверджується документами, які знаходяться в матеріалах цивільної справи N325/76/18, а саме: довідкою КНП «Міська лікарня №9» №149 від 22.10.2019, відповідно до якої ОСОБА_8 з 19.10.2019 продовжує лікуватися з приводу секторальної мезентерії; листом КНП «Міська лікарня №9» №395/06-6 від 11.11.2019, відповідно до якого ОСОБА_8 перебувала на стаціонарному лікуванні в відділенні загальної хірургії з 19.10.2019 по 28.10.2019, діагноз: секторальний мезентеріальний тромбоз в басейні вертеброгенної артерії з некрозом ділянки тонкої кішки. Дифузний серознофібринозний перитоніт, Ішемічна недостатність 2А, функціональний клас 3, наслідки перенесеного інсульту;

-довідкою КНП «Міська лікарня №9» №218 від 21.02.2020 про те, що ОСОБА_8 оглянута, під час якого виявлено загальний стан близький до тяжкого, діагноз: диф.кардіосклероз з порушенням ритму ПФФП, СН 2А ст. 2 ф-ки. ГХ 3 ст. ДВДГ BPB нижніх кінцівок УА III, ДЕП ІП. Наслідки перенесеного кардіоемболічного інсульту (20.03.2019) в правій півкулі головного мозку, лівобічний глибокий геміпарез, сторінний стовбуровий синдром. Пацієнтка не транспортабельна, потребує постійного довгострокового цілодобового нагляду та лікування;

довідкою КНПІ «Міська лікарня №9» №384 від 20.07.2020 пацієнтка не транспортабельна, потребує постійного цілодобового догляду та лікування.

Також, із заяви від 22.01.2020 представника ОСОБА_8 - ОСОБА_11 убачається, що ОСОБА_2 , син позивача, повідомив про те, що ОСОБА_8 проходить реабілітацію після лікування в умовах стаціонару та прикута до ліжка і не спроможна ходити.

Крім того, останні роки ОСОБА_8 знаходилася на обліку у Комунальному некомерційному підприємстві «Обласний клінічний центр з надання психіатричної допомоги» Запорізької обласної ради.

Після поміщення матері у пансіонат, родина відповідачів розпочала продаж належного матері будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , розмістивши оголошення про продаж нерухомості на інтернет газеті dom.rio.com та в агенстві нерухомості «Мир недвижимости»

Згідно зі ст. 232 ЦК України правочин, який вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, визнається судом недійсним.

Довіритель має право вимагати від свого представника та другої сторони солідарного відшкодування збитків та моральної шкоди, що завдані йому у зв`язку із вчиненням правочину внаслідок зловмисної домовленості між ними.

Відповідно до ч.1,3 ст. 238 ЦК України представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє.

Представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом.

Частиною 3 ст. 215 ЦК України встановлено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність з підстав, установлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Згідно з ч.3 ст.203 ЦК однією із загальних вимог, дотримання якої необхідно для дійсності правочину, є вимога щодо волевиявлення учасника правочину, яке повинно бути вільним та відповідати його внутрішній волі. Таким чином, позивач вважає, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в результаті зловмисної домовленості між собою позбавили матір усього належного їй майна. Причому, ОСОБА_2 , при відчужені нерухомого майна явно виступав не в інтересах довірителя, а в своїх інтересах та своєї доньки. І це не відповідало внутрішній волі ОСОБА_8 .

Згідно зі ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Тому позивач, як спадкоємець за законом першої черги, має право оспорити вказані правочини.

Позивач просить визнати недійсним договір дарування житлового будинку літ. А-2, з гаражом, навіс Б, загальною площею 291,19 кв.м., за адресою: АДРЕСА_2 зі всіма будівлями та господарським спорудами, який розташований на земельній ділянці площею 0,0778 га, кадастровий номер :04:043:0395, укладений 12.04.2019 між ОСОБА_2 , який діяв від імені ОСОБА_8 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Бахматською Тетяною Михайлівною 12.04.2019 реєстраційний номер1484; визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0778 га, кадастровий номер :04:043:0395, за адресо: АДРЕСА_2 , укладений 12.04.2019 між ОСОБА_2 , який діяв від імені ОСОБА_8 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Бахматською Тетяною Михайлівною 12.04.2019 реєстраційний номер 1485. Визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0457 га, кадастровий номер :02:004:0464, за адресою: Запорізька область, Приазовський район, сільська рада Степанівська Перша, укладений 12.04.2019 між ОСОБА_2 , який діяв від імені ОСОБА_8 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Бахматською Тетяною Михайлівною 12.04.2019 реєстраційний номер1486; стягнути з відповідачів понесені судові витрати.

Позивач в судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи.

Представник позивача, приймаючи участь в судовому засідання в режимі відеоконференцзв`язку, послався на початок повітряної тривоги та, мотивуючи необхідністю направитися до укриття, від`єднався від зв`язку із судом.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечував можливість задоволення позовних вимог, вказуючи на те, що оспорювані правочини відповідали волі матері і не суперечать вимогам законодавства.

Представник відповідача ОСОБА_12 в судовому засіданні заперечував можливість задоволення позовних вимог, вказавши, що позивач не є стороною договору, отже не є належним позивачем. Також, померла ОСОБА_8 заповідала все своє майно ОСОБА_3 , в зв`язку із чим позивач не може стверджувати, що оспорюваними договорами були порушені його права як спадкоємця.

Представником відповідача ОСОБА_4 подано відзив на позов, відповідно до якого просила відмовити в задоволенні позовних вимог. Зазначила про те, що ОСОБА_8 після перенесеного інсульту, повернувшись з лікарні, виявила бажання переоформити належне їй майно своїй онучці ОСОБА_3 9.04.2019 року додому до ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_2 , приїхала нотаріус Бахматська Т.М., яка після перевірки вільного волевиявлення і дієздатності особи оформила довіреність ОСОБА_8 як довірителя своєму старшому синові ОСОБА_2 на право продати або подарувати будинок і земельну ділянку ОСОБА_3 . Позивачу було достовірно відомо, що в травні 2019 року право власності на будинок та земельну ділянку перейшло з ОСОБА_8 на ОСОБА_3 , про що позивач надав дані докази в іншій справі №335/7962/20. Оспорювані договори дарування та купівлі-продажу вчинені з дотриманням вимог законодавства.

Третя особа приватний нотаріус до суду не з`явилася, надала заяву про слухання справи за її відсутності.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Відповідно до свідоцтва про народження батьками ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

Згідно з договором дарування житлового будинку від 16.07.2014 року ОСОБА_13 , яка діє від імені ОСОБА_7 на підставі довіреності подарувала ОСОБА_8 житловий будинок літ. А-2 з гаражем АДРЕСА_2 зі всіма будівлями та господарськими спорудами. На земельній ділянці площею 0,0778 га кадастровий номер :04:043:0395 розташований житловий будинок з гаражем.

Відповідно до свідоцтво про смерть ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Згідно зі свідоцтвом про смерть ОСОБА_8 померла ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_3 є власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 , на підставі договору купівлі-продажу №1485 від 12.04.2019 року.

Відповідно до довіреності від 9.04.2019 року ОСОБА_8 уповноважила ОСОБА_2 підготувати всі необхідні документи для відчуження, продати або подарувати ОСОБА_3 , належній їй на праві приватної власності: житловий будинок літ. А-2 з гаражем АДРЕСА_4 , земельну ділянку, площею 0,078 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , земельну ділянку, площею 0,0457 га,яка знаходиться на території Степанівської Першої сільської ради на умовах, які йому попередньо відомі з усного договору доручення, а також бути її представником з усіх питань, пов`язаних із оформленням договорів купівлі-продажу або дарування цього майна.

Відповідно до заповіту від 23.10.2020 року ОСОБА_8 заповідала все своє майно на випадок своєї смерті ОСОБА_3 . Заповіт посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Бахматської Т.М. в присутності свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 .

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч.2,ч.3 ст. 203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно з ч.2, ч.3 ст. 238 ЦК України представник не може вчиняти правочин, який відповідно до його змісту може бути вчинений лише особисто тією особою, яку він представляє. Представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом.

Згідно з ч. 3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частинами 1, 5, 6, 7 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Оспорювані правочини, укладені між ОСОБА_2 , який діяв від імені ОСОБА_8 , та ОСОБА_3 : договір дарування житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 зі всіма будівлями та господарським спорудами, який розташований на земельній ділянці площею 0,0778 га, кадастровий номер :04:043:0395; договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0778 га, кадастровий номер :04:043:0395, за адресою: АДРЕСА_2 ; договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0457 га, кадастровий номер :02:004:0464, за адресою: Запорізька область, Приазовський район, сільська рада Степанівська Перша, були вчинені на підставі нотаріально посвідченої довіреності.

Відповідно до довіреності від 9.04.2019 року ОСОБА_8 уповноважила ОСОБА_2 підготувати всі необхідні документи для відчуження, продати або подарувати ОСОБА_3 , належній їй на праві приватної власності: житловий будинок літ. А-2 з гаражем АДРЕСА_4 , земельну ділянку, площею 0,078 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , земельну ділянку, площею 0,0457 га,яка знаходиться на території Степанівської Першої сільської ради на умовах, які йому попередньо відомі з усного договору доручення, а також бути її представником з усіх питань, пов`язаних із оформленням договорів купівлі-продажу або дарування цього майна.

Згідно зі ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Таким чином при вчиненні оспорюваних договорів відповідач ОСОБА_2 діяв до волі довірителя ОСОБА_8 , оскільки в довіреності зазначено намір останньої відчужити майно на користь ОСОБА_3 . На цей час вказана довіреність не визнана судом недійсною.

За вказаних обставин позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення.

Інші докази надані сторонами у справі жодним чином не вказують на відсутність в ОСОБА_8 наміру відчужити майно на користь ОСОБА_3 . Натомість такий намір відповідає заповіту від 23.10.2020 року, згідно з яким ОСОБА_8 заповідала все своє майно на випадок своєї смерті ОСОБА_3 .

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Пунктом 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України);

3) розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які необхідно застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Вирішуючи питання відшкодування відповідачам з позивача витрат на правничу допомогу, суд дійшов висновку про стягнення по 25 000,00 грн., кожному, оскільки саме така сума відповідає складності справи, кількості реально наданих та документально підтверджених послуг адвокатів.

На підставі викладеного керуючись ст. ст.12, 13, 76, 81, 83, 89, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_6 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Бахматська Тетяна Михайлівна, про визначення правочинів недійсними.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 понесені ним судові витрати, пов`язані з наданням правничої допомоги у сумі 25000 грн.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 понесені неї судові витрати, пов`язані з наданням правничої допомоги у сумі 25000 грн.

Скасувати арешт, накладений ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 14.12.2020 року на нерухоме майно, що належить ОСОБА_3 (адреса: АДРЕСА_5 , ІПН НОМЕР_1 ), а саме на:

житловий будинок літ. А-2, з гаражом, навіс Б, загальною площею 291,19 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_2 зі всіма будівлями та господарськими спорудами, який розташований на земельній ділянці площею 0,0778 га, кадастровий номер :04:043:0395;

земельну ділянку площею 0,0778 га, з кадастровим номером :04:043:0395, за адресою: АДРЕСА_2 ,

земельну ділянку площею 0,0457 га, з кадастровим номером :02:004:0464 за адресою: АДРЕСА_2 .

Рішення може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів.

Повний текст виготовлений 09 грудня 2022 року.

Суддя О.М. Гнатюк