Єдиний унікальний номер судової справи 678/640/21
Номер провадження №2-678-70/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2022 року смт Летичів

Летичівський районний суд Хмельницької області в складі:

головуючого-судді Лазаренка А. В.,

при секретарі судового засідання Непийвода Л. Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження в залі суду в смт Летичів справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінпром маркет", третя особа: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,

встановив:

17 червня 2021 року до суду надійшла позовна заява, відповідно до якої 28 січня 2020 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Остапенком О.М. вчинено виконавчий напис за №5104, відповідно до якого стягнуто з боржника, яким є ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром маркет» заборгованість в розмірі 10868,00 гривень.

Товариством даний виконавчий напис звернуто до виконання, у зв`язку з чим, 18 травня 2021 року старшим державним виконавцем Летичівського районного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Слободянюк Н.М. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. З вказаної постанови, яку вона отримала в кінці травня поточного року їй стало відомо про вчинений виконавчий напис. Відповідачем та третьою особою вказаний виконавчий напис їй не скеровувався.

Позивачка зазначає, що виконавчий напис вчинено на 10868,00 грн. Однак, ніякої позики відповідач не надавав, а вона не отримувала. Також позивачка не отримувала вимоги про можливе стягнення заборгованості за кредитним договором шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса.

За таких обставин, позивачка вважає, що виконавчий напис слід визнати таким, що не підлягає виконанню.

18 червня 2021 року ухвалою Летичівського районного суду Хмельницької області зупинено стягнення за виконавчим написом № 5104 від 28.01.2021 року, вчиненого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. про стягнення з неї на користь ТОВ «Фінпром маркет» заборгованості, зупинено розшук майна ОСОБА_1 , та вчинення інших виконавчих дій за виконавчим провадженням № 65447646 відкритим 18.05.2021 року старшим державним виконавцем Летичівського районного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Слободянюк Н.М.

18 червня 2021 року ухвалою Летичівського районного суду Хмельницької області справу прийнято до розгляду, відкрито провадження у ній за правилами спрощеного позовного провадження з призначенням по справі судового засідання.

24 вересня 2021 року представником відповідача директором ТОВ «Фінпром маркет» Яворським Р. І. подано заяву про визнання позовних вимог (в порядку статі 206 ЦПК України) в частині визнання виконавчого напису, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є. М., зареєстрованого за № 5 104 від 27 січня 2021 року, таким, що не підлягає виконанню та стягнення з ТОВ «Фінпром Маркет» судового збору за подання позовної заяви в розмірі 454 грн. та подання заяви про забезпечення позову в розмірі 227 гривень.

19 грудня 2022 року представник позивача Губар В. Є. подав заяву про уточнення найменування учасника справи, а саме: просить вважати правильним найменуванням третьої особи як приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович, та письмове клопотання про розгляд справи без участі позивачки та її представника.

Третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є. М., в судове засідання не прибув, причину неприбуття не повідомив, клопотання про розгляд справи за його відсутності або про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Крім того, відповідно до відповіді першого заступника Міністра Міністерства юстиції України наказом Міністерства юстиції України №5774/ПІ-С-121/37.5 від 18.01.2022 року у зв`язку із неодноразовими порушеннями нотаріусом законодавства при вчиненні нотаріальних дій, які встановлені рішенням судів, набранням законної сили рішенням судів про порушення нотаріусом вимог законодавства при вчиненні ним нотаріальних дій та неодноразовим порушенням нотаріусом правил професійної етики, затверджених Міністерством юстиції України, свідоцтво про право на зайняття нотаріальною діяльністю, видане Міністерством юстиції України 30.11.2009 року за № 7921 на ім`я ОСОБА_3 , анульовано.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову з наступних підстав.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 49 ЦПК України відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.

Відповідно до частин 1, 2, 4 статті 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Визнання позову відповідачем - це одностороннє вільне волевиявлення відповідача, спрямоване на припинення спору з позивачем. Право відповідача на визнання позову повністю або частково є виявом принципів диспозитивності і змагальності. У разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Проте, якщо визнання відповідачем позову суперечить закону (наприклад, відповідач визнає безпідставний позов) або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (наприклад, малолітніх або недієздатних), суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Від визнання позову слід відрізняти визнання фактів. Факти може визнати й позивач. Визнання стороною в суді фактів, якимидруга сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, не є для суду обов`язковим. Суд може вважати визнаний факт встановленим, коли у нього не виникає сумніву в тому, що визнання відповідає дійсним обставинам справи, не порушує будь-чиїх прав та законних інтересів і не зроблено під впливом обману, насильства, погрози, помилки. Таким чином, суди не вправі покласти в основу свого рішення лише факт визнання позову відповідачем, не дослідивши при цьому обставини справи. Тобто повинно мати місце не лише визнання позову, а й законні підстави для задоволення позову, які в даному випадку підлягають встановленню. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15 червня 2020 року у справі № 588/1311/17, провадження № 61-39156св18.

Відповідно до змісту ст.18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за №282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок).

Відповідно до змісту ст.87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Ст.88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172.

Відповідно до пункту 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року по справі №826/20084/14, яку ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року, залишено без змін, визнано незаконною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» у тому числі в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Постанова набрала законної сили з моменту проголошення.

Верховний Суд у своїй постанові від 12 березня 2020 року у справі №757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника.

Аналогічна правова позиція викладена і у постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі №158/2157/17.

Згідно до ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Оскаржуваний виконавчий напис, вчинений нотаріусом 28 січня 2021 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14.

В порушення ухвали Летичівського районного суду Хмельницької області Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінпром маркет" не надало в судове засідання документів, на підставі яких вчинено виконавчий напис № 5104 від 28.01.2021 року та приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович не надав в судове засідання матеріали справи по виконавчому напису ВП№65447646.

Таким чином, жодного кредитного чи іншого договору, на підставі якого нотаріусом було вчинено оспорюваний виконавчий напис, та за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, не було надано, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника.

Разом з тим встановлено, що позивач не отримував жодних повідомлень чи вимог від ТОВ «Фінпром маркет» про сплату будь-якої заборгованості.

На підтвердження або спростування даних доводів позивача, представник відповідача та третя особа будь-яких підтверджуючих документів не надали, а тому суд вважає, що вони є достовірними.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Підсумовуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, судом встановлено, що дійсно виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенка Є. М. від 28.01.2021 року, зареєстрований в реєстрі за №5104, було вчинено з грубим порушенням вимог щодо встановлення безспірності заборгованості позивача, у зв`язку з чим вказаний виконавчий напис є таким, що не підлягає виконанню.

За вказаних обставин, суд вважає, що порушене право позивача підлягає захисту шляхом задоволення позову повністю.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 2 ст. 142 ЦПК України, у разі, зокрема, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Враховуючи визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, суд приходить до висновку, що позивачу слід повернути з державного бюджету 50 відсотків сплаченого судового збору, а саме: 454 гривні за подання позовної заяви та 227 гривень за подання заяви про забезпечення позову.

Враховуючи приписи щодо покладення судового збору на учасників судового процесу в залежності від результату вирішення спору, передбачені ст.141 ЦПК України та відсутність правових підстав для звільнення відповідача від його сплати, з відповідача на користь позивача належить стягнути 454 гривні за подання позовної заяви а 227 гривень за подання заяви про забезпечення позову.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до позиції Верховного Суду у справі № 922/2604/20, відсутність документального підтвердження надання правової допомоги (договору надання правової допомоги, детального опису виконаних доручень клієнта, акту прийому-передачі виконаних робіт, платіжних доручень на підтвердження фактично понесених витрат клієнтом тощо) є підставою для відмови у задоволенні заяви про розподіл судових витрат у зв`язку з недоведеністю їх наявності.

У зв`язку із вищевикладеним та заявою представника позивача Губара В. Є. від 11 жовтня 2021 року, у якій він просить суд питання стягнення витрат на професійну правничу допомогу вирішити після ухвалення судового рішення, та після подачі стороною позивача доказів, які підтверджують розмір цих витрат, суд не вирішує це питання.

На підставі вище викладеного та керуючись ст.ст.15, 16, 18, 257, 258, ЦК України, Законом України «Про нотаріат», Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172, ст.ст.10, 12, 13, 81, 133, 137, 141, 247,263-265, 280 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем 28.01.2021 року, зареєстрований в реєстрі № 5104, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТзОВ «Фінпром маркет» заборгованості в розмірі 10 868,00 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет» на користь позивача ОСОБА_1 судові витрати в сумі 681 (шістсот вісімдесят одна) гривні, що складаються з судового збору за подання позовної заяви - 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні, та судового збору за подання заяви про забезпечення позову - 227 (двісті двадцять сім) гривень.

Головному управлінню Державної казначейської служби України Хмельницькій області повернути із Державного бюджету ОСОБА_1 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні судового збору за подання позовної заяви, сплаченого відповідно до квитанції №0.0..1 від 14 червня 2021 року, та 227 (двісті двадцять сім) гривень судового збору за подання заяви про забезпечення позову, сплаченого відповідно до квитанції №0.0..1 від 14 червня 2021 року (оригінали знаходиться в матеріалах справи).

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

УЧАСНИКИ СПРАВИ:

Позивач: ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстрована АДРЕСА_1 , проживаючої АДРЕСА_2 .

Представник позивача: адвокат Губар Володимир Євгенійович, АДРЕСА_3

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ», , місце знаходження м.Ірпінь, вул.Стельмаха Михайла, 9А, офіс 204, Київської області, п.і.08200, е-мейл: .

Третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович, місце знаходження м.Київ, вул.Мала Житомирська, 6/5, Київської області, п.і.01001.

Суддя підпис А.В. Лазаренко

Суддя А.В. Лазаренко