ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 4-с/753/152/22
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" листопада 2022 р. Дарницький районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді Шаповалової К.В.,

за участю секретаря судового засідання Лісовської О.В.

скаржника ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду за адресою: м. Київ, вул. О. Кошиця, 5а скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця щодо не зняття арешту з майна, заінтересована особа: Деснянський відділ державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ),

ВСТАНОВИВ:

31 жовтня 2022 року до суду надійшла скарга ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця щодо не зняття арешту з майна, заінтересована особа: Деснянський ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ).

Скарга обґрунтована наступним. 03 лютого 2003 року Дарницьким районним судом м. Києва було ухвалено рішення, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 кошти на відшкодування моральної та матеріальної шкоди. На підставі даного рішення було видано виконавчий лист та постановою державного виконавця Деснянського РУЮ м. Києва від 24 червня 2003 року накладено арешт на квартиру. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2003 року було зобов`язано державного виконавця ВДВС Деснянського РУЮ м. Києва скасувати постанову від 24 червня 2003 року про арешт квартири за адресою: АДРЕСА_1 . У 2022 році ОСОБА_1 звернувся до виконавчої служби з клопотанням про скасування арешту, однак останніми було повідомлено, що відкритих проваджень відносно ОСОБА_1 у відділі немає, а тому арешт вони зняти не можуть. Чому не було виконано рішення суду від 2003 року, пояснень не надали. Зважаючи на те, що неправомірний арешт майна порушує права скаржника, він просить суд визнати протиправною бездіяльність Деснянського ВДВС м. Києва щодо не зняття арешту з квартири та скасувати арешт.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи № 753/13289/22 між суддями від 01 листопада 2022 року матеріали скарги передано в провадження судді Шаповалової К.В. Фактично скарга була передана судді 2 листопада 2022 року.

Ухвалою суду від 07 листопада 2022 року скаржнику було поновлено строк на звернення зі скаргою до суду та прийнято скаргу до розгляду в судовому засіданні 21 листопада 2022 року на 14:30 год.

У судове засідання з`явився скаржник, просив визнати протиправною бездіяльність державного виконавця та зняти арешт з квартири. Представник Деснянського ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) не була допущена до участі у справі у зв`язку із відсутністю документів на підтвердження наявності у особи повноважень для представництва заінтересованої особи в суді під час розгляду цієї скарги.

Суд, проаналізувавши обставини справи у їх сукупності, заслухавши пояснення скаржника, дослідивши надані ним докази, приходить до наступного висновку.

Згідно з рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 03 лютого 2003 року з ОСОБА_1 стягнуто на користь ОСОБА_2 кошти на відшкодування моральної та матеріальної шкоди (а.с.20-27).

14 травня 2003 року на виконання даного рішення було видано виконавчий лист № 2-311.

Постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції від 13 червня 2003 року відкрито виконавче провадження і запропоновано ОСОБА_1 добровільно сплатити борг до 20 червня 2003 року.

Постановою від 24 червня 2003 року було постановлено накласти арешт на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . (а.с.28)

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2003 року (із врахуванням ухвал про виправлення описки від 01 грудня 2021 року та 10 червня 2022 року) було зобов`язано державного виконавця відділу ДВС Деснянського РУЮ м. Києва скасувати як неправомірну постанову від 24 червня 2003 року про арешт майна боржника у вигляді квартири АДРЕСА_2 , оскільки вказана квартира належить до державного житлового фонду та не є власністю боржника (а.с.30-32).

02 вересня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Деснянського відділу державної виконавчої служби м. Києва ЦМУ МЮ (м. Київ) з клопотанням про скасування арешту майна (а.с.33), на що отримав відповідь стосовно того, що згідно даних автоматизованої системи виконавчих проваджень відкриті виконавчі провадження, за якими боржникам є ОСОБА_1 у відділі не перебувають (а.с. 34).

Судовий контроль за виконанням судових рішень, ухвалених відповідно до ЦПК України, здійснюється відповідно до розділу VІІ Цивільного процесуального кодексу України (статті 447-453).

Згідно зі статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна булла дізнатися про порушення її права або свободи (пункт а частини першої статті 449 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду від 19 січня 2022 року у справі № 577/4541/20 зазначено, що у разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем або приватним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про зняття арешту з майна, що передбачено Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до частини п`ятої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна булла дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Положеннями частин другої, третьої статті 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Судом встановлено, що відповідно до листа Деснянського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) станом на 6 вересня 2022 року у відділі на виконанні не перебувають відкриті виконавчі провадження відносно ОСОБА_1 . Надати більш детальну інформацію не мають можливості, оскільки строк зберігання виконавчих проваджень становить 3 роки.

У судовому засіданні встановлено та підтверджено відповідними доказами, що боржник ОСОБА_1 повністю сплатив стягувачу борг за виконавчим листом № 2-311 від 3 лютого 2003 року, що підтверджується розпискою стягувача від 11 травня 2005 року.

Крім того, відповідно до копії квитанції від 18 травня 2005 року ОСОБА_1 сплатив виконавчий збір в розмірі 924,18 грн.

Як зазначалось, рішення Деснянського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2003 року (із врахуванням ухвал про виправлення описки від 01 грудня 2021 року та 10 червня 2022 року) було зобов`язано державного виконавця відділу ДВС Деснянського РУЮ м. Києва скасувати як неправомірну постанову від 24 червня 2003 року про арешт майна боржника у вигляді квартири АДРЕСА_2 , оскільки вказана квартира належить до державного житлового фонду та не є власністю боржника.

В той же час, станом на вересень 2022 року відділом ДВС Деснянського РУЮ м. Києва вказане рішення суду виконано не було.

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 12 грудня 2007 року квартира за адресою: АДРЕСА_1 на праві власності належить ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 в рівних долях (а.с.36).

На разі, у зв`язку із смертю ОСОБА_3 , спадкоємці позбавлені можливості оформити спадщину через накладений арешт на вказану квартиру за виконавчим провадженням, де боржником був ОСОБА_1 .

Закон України «Про виконавче провадження» є спеціальним законом, що регулює виконання рішень судів, інших органів (посадових осіб).

Згідно статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний: розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання.

Згідно із статтею 57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Частиною четвертою статті 59 Закону визначено, що підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону.

Відповідно до статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Частиною другою статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Наявність зареєстрованого та не знятого у встановленого законом порядку арешту майна за відсутності відкритих виконавчих проваджень та з урахуванням існування рішення Деснянського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2003 року, обмежує права боржника ОСОБА_1 щодо розпорядженням належним йому майном.

Згідно із частиною другою статті 451 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Таким чином, враховуючи, що відкритого виконавчого провадження, в межах якого було накладено арешт на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , співвласником якої наразі є скаржник (боржник), на даний момент не існує у Деснянському ВДВС в м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ), воно закінчено та знищено, з огляду на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2003 року про скасування постанови про арешт вказаного майна, яке державним виконавцем всупереч вимог Закону не було виконано, безпідставно не знято арешт, накладений в процесі проведення виконавчих дій у виконавчому провадженні і ці обставини стали підставою для звернення заявника до суду зі скаргою, зважаючи на те, що на теперішній час відсутні будь-які правові підстави для продовження існування арешту та обмеження щодо розпорядження боржником належним йому майном, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог скарги та її задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.447-453 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця щодо не зняття арешту з майна, заінтересована особа: Деснянський відділ державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) - задовольнити.

Визнати неправомірною бездіяльність Деснянського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), яка полягає у незняті арешту з квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , накладений постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції м. Києва від 24 червня 2003 року АЕ 652476.

Зобов`язати Деснянський відділ державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) вчинити дії по зняттю арешту з нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , який накладений постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції м. Києва від 24 червня 2003 року АЕ 652476.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з моменту її підписання суддею.

Учасник справи, якому ухвалу суду не було вручено у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Шаповалова К.В.