Справа № 226/1074/22

ЄУН № 226/1074/22
Провадження №2/226/495/2022
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2022 року Димитровський міський суд Донецької області в складі:

головуючого судді Клепка Л.І.,

при секретарі Філіпповській Т.Г.,

розглянувши в судовому засіданні в залі суду в місті Мирноград Донецької області в порядку спрощеного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Селидіввугілля» про стягнення заборгованості з заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Селидіввугілля» про стягнення заборгованості з заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні

В обґрунтування вимог зазначив, що з 06.09.2021 року по 25.08.2022 року він перебував у трудових відносинах з ВП «Шахта 1-3 «Новогродівська» ДП «Селидіввугілля». Наказом по підприємству від 25.08.2022 року №119к його було звільнено з роботи з 25.08.2022 за власним бажанням згідно ст.38 КЗпП України.

При звільненні відповідач не провів з ним остаточного розрахунку та не виплатив нарахованої заробітної плати в розмірі 82886,97 грн. У зв`язку з цим він 29.09.2022 звернувся з заявою до ВП «Шахта 1-3 «Новогродівська» ДП «Селидіввугілля» з вимогою щодо виплати заробітної плати, а 30.09.2022 така ж заява була направлена на адресу роботодавця поштою. Разом з тим, його вимога залишилася без задоволення. Так як право на отримання заробітної плати було відповідачем порушено і підлягає захисту в судовому порядку, позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь 82886,97 грн. та відповідно до ст.117 КЗпП України середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, починаючи з 01.10.2022 по день постановлення судового рішення, виходячи з його середньоденного заробітку в розмірі 1709,34 грн.

Розгляд справи здійснюється у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін. Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін сторони не заявили.

Відповідач, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, що вбачається з рекомендованого поштового повідомлення, правом надання відзиву на позов не скористався, доказів на обґрунтування своєї правової позиції у справі не надав. З огляду на це суд у відповідності до ч.2 ст.191 ЦПК України вирішує спір за наявними матеріалами справи.

Встановивши характер спірних правовідносин, дослідивши надані суду докази та надавши їм правову оцінку, суд дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з такого.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 в період з 06.09.2021 року по 25.08.2022 року перебував у трудових відносинах з ДП «Селидіввугілля» ВП «Шахта 1-3 «Новогродівська», працюючи підземним гірником очисного забою 5 розряду з повним робочим днем у шахті. Наказом по підприємству від 25.08.2022 року №119к його було звільнено з роботи за власним бажанням згідно ст.38 КЗпП України, що підтверджується записами його трудової книжки (а.с.12).

Згідно довідки ВП «Шахта 1-3 «Новогродівська» ДП «Селидіввугілля» від 10.10.2022 загальна заборгованість перед позивачем по заробітній платі після відрахування необхідних податків і зборів за період з червня 2022 року по серпень 2022 року складає 82886,97 грн: за червень 2022 6856,08 грн, за липень 2022 24792,77грн, за серпень 2022 51238,12 грн. Середньоденна заробітна плата позивача, розрахована роботодавцем відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати №100 від 08.02.1995 року, складає 1709,34 грн.(а.с.15-16).

Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до статті 3 Кодексу законів про працю України трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулюються нормами трудового законодавства.

За змістом вимог Закону України «Про оплату праці» основна заробітна плата працівника - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки).

Відповідно до ч.1 ст.21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Згідно ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

У разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація відповідно до ст.117 КЗпП України повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Отже, обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України. При цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

За своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні є компенсаційною виплатою за порушення права на оплату праці, яка нараховується в розмірі середнього заробітку.

Відповідно до правового висновку, викладеного в постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 910/4518/16 (провадження № 12-301гс18), за змістом приписів статей 94, 116, 117 КЗпП України середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, спрямованим на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій), який нараховується у розмірі середнього заробітку та не входить до структури заробітної плати.

Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Згідно абз.3 п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМУ від 08.02.1995 року №100 (надалі Порядок), середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують звільненню, а середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - на число календарних днів за цей період (п.8 Порядку).

Як встановлено судом на підставі досліджених доказів, зокрема довідок відповідача від 10.10.2022 №248/10р та від 19.10.2022 №01-390, вимоги законодавства щодо повного розрахунку з позивачем при його звільненні підприємством не виконано. Заборгованість з заробітної плати перед позивачем складає 82886,97 грн. Сума розрахована після утримання обов`язкових податків та зборів.

Так як вказана заборгованість залишається невиплаченою, вона підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в судовому порядку.

Згідно довідки відповідача, з якою погодився позивач, його середньоденний заробіток, розрахований за зазначеною в Порядку формулою, складає 1709,34 грн (а.с.15). В день звільнення позивач не працював, отже, період розрахунку середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні має визначатися з наступного дня після отримання відповідачем заяви про проведення остаточного розрахунку.

Як вбачається зі штампу ВП «Шахта 1-3 «Новогродівська», заява позивача про виплату йому заробітної плати отримана 30.09.2022 (а.с.13). Отже, розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні має відбуватися з 01.10.2022 по день постановлення рішення, виходячи з середньоденної заробітної плати в розмірі 1709,34 грн. та 43 робочих днів, і складає 73501,62 грн.

Отже, на користь позивача підлягає стягненню з відповідача заборгованість по заробітній платі за період з червня 2022 року по серпень 2022 року в сумі 82886,97 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 73501,62 грн.

Судові витрати у справі відповідно до ст.141 ЦПК України підлягають покладенню на відповідача.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 12, 13, 259, 263-265, 352, 354, 355 Цивільного процесуального Кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Державного підприємства «Селидіввугілля» про стягнення заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задовольнити повністю.

Стягнути з Державного підприємства «Селидіввугілля», , місце розташування: м.Селидове, Донецька область, вулиця К.Маркса, буд.41, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (податковий номер НОМЕР_1 ), місце реєстрації: АДРЕСА_1 , заборгованість із заробітної плати в розмірі 82886 (вісімдесят дві тисячі вісімсот вісімдесят шість) грн. 97 коп. без утримання обов`язкових податків і зборів та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 73501 (сімдесят три тисячі п`ятсот одна) грн. 62 коп. з утриманням з зазначеної суми обов`язкових податків і зборів.

Стягнути з Державного підприємства «Селидіввугілля», , місце розташування: м.Селидове, Донецька область, вулиця К.Маркса, буд.41, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (податковий номер НОМЕР_1 ), місце реєстрації: АДРЕСА_1 , судовий збір в розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) грн.40 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення і набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Л.І.Клепка