РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2022 року м. Володимир

Володимир-Волинський міський суд Волинської області в складі:

головуючого-судді Каліщука А.А.

за участю секретаря судового засідання Павлович Ю.М.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Калиновської Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Володимир-Волинського міського суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до Київської міської прокуратури, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду із позовом до Київської міської прокуратури, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди у відповідності до Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Вимоги позовної заяви обґрунтовує тим, що 18.05.2015 її було затримано у кримінальному провадженні № 0000555 за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

19.05.2015 у даному кримінальному провадженні їй було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 368 КК України.

Досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000555 від 05.05.2015 здійснювалось слідчим відділом прокуратури міста Києва.

13.09.2017 вироком Володимир-Волинського міського суду Волинської області у справі №154/2906/15 її було виправдано на підставі п.2 ч.1 ст.373 КПК України у зв`язку з недоведеністю її винуватості у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.368 КК України.

Ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 27.03.2018, вирок Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 13.09.2015 у справі №154/2906/15 залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 28.02.2019 вирок Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 13.09.2017 та ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 27.03.2018 у кримінальному провадженні відносно виправданої її та ОСОБА_3 залишено без змін.

Зазначає, що на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» (далі - Закон), у зв`язку з постановленням виправдувального вироку, вона має право на відшкодування шкоди завданої їй у зв`язку з незаконним затриманням, незаконним повідомленням про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, незаконного відсторонення від роботи.

Згідно з п. 1, 4, 5 ч.1 ст. 3 Закону у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій, суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги, моральна шкода.

Пунктом 8 Положення про застосування Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду" затвердженого наказом Міністерства юстиції, Генеральної прокуратури та Міністерства фінансів України від 04.03.96 р. (далі - Положення) передбачено, що згідно з частиною першою статті 4 Закону N 266/94-ВР розмір сум, які передбачені пунктом 1 статті 3 Закону і підлягають відшкодуванню, визначаються з урахуванням заробітку, не одержаного громадянином за час відсторонення від роботи (посади). Розмір цих сум обчислюється виходячи з середньомісячного заробітку громадянина до вчинення щодо нього незаконних дій з заліком заробітку (інших відповідних доходів), одержаного за час відсторонення від роботи (посади).

20.05.2015 ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва її було відсторонено з посади старшого державного інспектора митного поста «Устилуг» Волинської митниці Державної фіскальної служби України строком на два місяці до 20.07.2015 включно.

22.07.2015 ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва її було відсторонено від посади старшого державного інспектора митного поста «Устилуг» Волинської митниці Державної фіскальної служби України строком на два місяці до 19.09.2015.

Тобто у період з 20.05.2015 по 19.09.2015 вона, будучи відстороненою від посади, заробітку не отримувала.

Згідно з наданої на адвокатський запит довідки № 77/73-22-56 від 01.09.2020 її середньомісячний заробіток за два останніх місяця до події (відсторонення від посади) становив 2 496,85 грн, а середньоденний заробіток за два останніх місяця до події (відсторонення від посади) становив 117,68 гривень.

Таким чином, за період з 20.05.2015 по 19.09.2015 року у зв`язку з відстороненням вона недоотримала 10 355,84 грн грошового забезпечення.

Крім цього, зазначає, що відповідно до п. 5 ч.1 ст. 3 Закону має право на відшкодування моральної шкоди.

Відомості про її затримання правоохоронними органами та притягнення до кримінальної відповідальності були поширені правоохоронцями в засобах масової інформації. Зокрема, вже 20.05.2015 відповідна інформація було надрукована у газеті «Волинські новини». Тобто, необмежена кількість читачів, як знайомих, так і не знайомих з позивачем отримала інформацію, яка не відповідає дійсності, ганебну інформацію про нібито вчинення нею злочину, і її недоброчесність. Таким чином, заподіяно їй значну шкоду діловій та особистій репутації.

Окрім того, їй було повідомлено про підозру, було незаконно затримано, обрано запобіжний захід, відсторонено від посади, роботи й внаслідок таких незаконних дій вона втратила право на отримання і не отримувала заробіток (грошове забезпечення).

Із матеріалів кримінального провадження вбачається також, що під час проведення негласних оперативно-розшукових заходів відносно неї здійснювалось спостереження, зняття інформації з каналів зв`язку прослуховування і запис телефонних розмов.

Також під час досудового розслідування органом досудового розслідування проведено обшуки за місцем її роботи.

Таким чином, під час досудового розслідування незаконними діями органів досудового розслідування їй було заподіяно моральну шкоду, яка підлягає відшкодуванню у встановленому законом порядку.

Зазначає, що вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди слід виходити з того, що відповідно до ч. 2, 3 ст. 13 Закону розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

На день подання позову Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» встановлено з 01.01.2020 мінімальну заробітну плату у розмірі у місячному розмірі: з 1 вересня - 5000 гривень; у погодинному розмірі: з 1 січня - 28,31 гривні, з 1 вересня - 29,2 гривні.

Відповідно при визначенні строку її перебування під судом і слідством, слід виходити з того, що 19.05.2015 їй було повідомлено про підозру, а 27.03.2018 ухвалою Волинського апеляційного суду виправдувальний вирок був залишений без змін.

Відтак розрахунок спричиненої шкоди повинен визначатися наступним чином: (33 міс. + 13 днів травня 2015 +27 днів березня 2018) х 5000 грн = 171 440 грн (165 000 грн +2093грн. + 4347 грн)

Таким чином, мінімальна сума відшкодування завданої моральної шкоди на день подання позову становить 171 440 гривень.

Вважає, що розмір завданої їй моральної шкоди є значно більший ніж той мінімум, який передбачено Законом.

Також зазначає, що адвокату Антонюку О.С. вона сплатила 21 000 грн за надання правової допомоги під час досудового розслідування кримінального провадження, 95 000 грн за надання правової допомоги під час здійснення судового розгляду кримінального провадження, що у загальній сумі становить 116 000 гривень.

З урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, позивач просить стягнути із Державного бюджету України на її користь відшкодування втраченого заробітку (грошового забезпечення) за період з 20.05.2015 по 19.09.2015 в сумі 10 355,84 грн, 620730 грн моральної шкоди та 116000 грн понесених витрат на правову допомогу у кримінальному провадженні № 0000555 за ч. 3 ст. 368 КК України.

Ухвалою судді Володимир-Волинського міського суду від 20.11.2020 відкрито загальне позовне провадження у даній справі та призначено підготовче судове засідання на 29.12.2020.

04.02.2021 представником Державної казначейської служби України подано відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки. Факт заподіяння позивачу моральної шкоди не підтверджено жодними документами чи іншими доказами, які б свідчили про характер та обсяг страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), характер немайнових втрат (їх тривалість, можливість відновлення тощо), стан здоров`я, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Також не обгрунтовано розмір моральної шкоди. Витрати на правничу допомогу у розмірі 116000 грн не відповідають засадам розумності, справедливості. Просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

16.02.2021 представником Київської міської прокуратури подано відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що позивач не надав документів, котрі б підтверджували заподіяння їй моральної шкоди, наявність причинно-наслідкового зв`язку між незаконними діями та завданою шкодою. Також не надано доказів про оплату позивачем адвокату 116000 грн витрат на правничу допомогу у кримінальному провадженні. Просить відмовити у задоволенні позову.

Представник позивача в судовому засідання позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити з підстав викладених у позовній заяві.

Представник Київської міської прокуратури в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову, з підстав викладених у відзиві на позов.

Представник Державної казначейської служби України в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час розгляду справи, не подавав заяв про відкладення судового розгляду.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши всі докази в сукупності, суд прийшов до висновку, що позов слід задовольнити частково.

Фактичні обставини справи встановлені судом.

З матеріалів справи встановлено, що 18.05.2015 ОСОБА_2 затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України у кримінальному провадженні № 00555.

19.05.2015 ОСОБА_2 у даному кримінальному провадженні повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 368 КК України.

20.05.2015 ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва відмовлено у задоволенні клопотання слідчого про обрання ОСОБА_2 запобіжного заходу у вигляді тримання пд вартою та застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

20.05.2015 ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва ОСОБА_2 була відсторонена від посади старшого державного інспектора митного поста «Устилуг» Волинської митниці Державної фіскальної служби України строком на два місяці до 20.07.2015.

22.07.2015 ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва ОСОБА_2 була відсторонена від посади старшого державного інспектора митного поста «Устилуг» Волинської митниці Державної фіскальної служби України строком на два місяці до 19.09.2015.

Досудове розслідування кримінального провадження здійснювалось слідчим відділом Прокуратури міста Києва.

По закінченню досудового розслідування у даному кримінальному провадженні було складено обвинувальний акт, котрий 04.09.2015 був направлений до Володимир-Волинського міського суду Волинської області.

Вироком Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 13.09.2017 ОСОБА_2 , обвинувачену у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України виправлано на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України у з`язку із недоведеністю її винуватості у вчиненні даного злочину.

Ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 27.03.2018 вирок Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 13.09.2017 залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 28.02.2019 вирок Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 13.09.2017 та ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 27.03.2018 залишено без змін.

Таким чином, ОСОБА_2 з 19.05.2015 по 27.03.2018 перебувала під слідством та судом, тобто в загальному 33 місяці + 13 днів травня 2015 + 27 днів березня 2018.

Застосовані норми права та мотиви суду.

Згідно із статтею 19 Конституції Україниоргани державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцієюта законами України.

За змістом статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Статтею 13 Конвенції передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативнорозшукову діяльність, органидосудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

Відповідно до цієї норми обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу.

Згідно із частинами першою та другою статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Відповідно до п.1 ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадянина.

У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.

Згідно з п. 1 ч.1 ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди у порядку та у розмірах, визначених цим Законом, виникає у випадку постановлення виправдувального вироку суду.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (частина п`ята та шоста стаття 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»).

Згідно з частиною другою статті 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості.

В постанові від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18) Велика Палата Верховного Суду дійшла правового висновку про те, що моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом,починаючи з часу пред`явлення обвинувачення до набрання виправдувальним вироком законної сили або ухвалою про закриття кримінального провадження. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості.

Відповідно до ч.2, 3 ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Отже, право на відшкодування моральної шкоди на підставі вищенавденого Закону виникає в особи у випадку повної реабілітації.

Судом встановлено, що кримінальне переслідування позивача припинено з підстав, які її реабілітують, оскільки у кримінальному провадженні було постановлено виправдувальний вирок, відповідно до якого ОСОБА_2 визнано невинуватою у пред`явленому обвинуваченні за ч. 3 ст. 368 КК України та виправдано на підставі п.2 ч.1 ст. 373 КПК України у зв`язку з недоведеністю її винуватості у вчиненні даного злочину.

В постановах Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 306/701/20 (провадження № 61-3676св22), від 14 вересня 2022 року у справі № 415/1009/21 (провадження № 61-18055св21), від 30 вересня 2022 року у справі № 753/4724/21 (провадження № 61-947св22), від 05 жовтня 2022 року у справі № 373/1292/20 (провадження № 61-6909св22), від 09 листопада 2022 року у справах № 461/422/21 (провадження № 61-8158св22) та № 296/4523/19 (провадження № 61-18635св21) вказано, що статтею 13 Закону № 266/94-ВРпередбачено, що розмір відшкодування немайнової (моральної) шкоди за час перебування під слідством чи судом повинен визначатися судом із врахуванням мінімального розміру заробітної плати. Викладене дає підстави для висновку, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати, суд при вирішенні питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що є чинним на час розгляду справи, при цьому визначений законом розмір відшкодування є тим мінімальним розміром, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, вправі застосувати й більший розмір відшкодування. Отже, зурахуванням засад виваженості, розумності та справедливості суд може збільшити розмір відшкодування, обмеження максимального розміру моральної шкоди Законом № 266/94-ВР не передбачено. При цьому, розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен призводити до її безпідставного збагачення.

Встановивши обставини справи, здійснивши системний аналіз правових норм, що регулюють спірні правовідносини, суд приходить до висновку, що незаконне повідомлення ОСОБА_2 про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, незаконне затримання, незаконне проведення обшуку, незаконне відсторонення від роботи, тривале перебування під слідством та судом, заподіяло позивачу моральну шкоду, оскільки час перебування під слідством та судом безумовно призвів до порушення звичного способу життя позивача, пригнічення її морального стану, спричинення душевних та психологічних страждань.

Право на відшкодування моральної шкоди згідно з положеннями Закону № 266/94-ВР позивач набула на підставі виправдувального вироку суду.

Крім того факт заподіяння позивачу моральної шкоди внаслідок перебування під слідством та судом підтверджується висновком судово психологічної експертизи №937-Е від 29.08.2022.

Згідно з даного висновку експерта, незаконне притягнення ОСОБА_2 до кримінальної відповідальності є психотравмуючою для неї. Внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_2 нанесено психологічну травму, а відтак завдано моральну шкоду (страждання).

Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом, починаючи з часу пред`явлення обвинувачення до набрання виправдувальним вироком законної сили.

Визначаючи гарантований державою розмір мінімальної моральної шкоди суд бере до уваги, що ОСОБА_2 перебувала під слідством та судом з 19.05.2015 (повідомлено про підозру) по 27.03.2018 (ухвала Волинського апеляційного суду, котрою виправдувальний вирок залишено без змін).

Тобто, загальний строк перебування ОСОБА_2 під слідством та судом становить 33 місяці + 13 днів (травень 2015) + 27 днів (березень 2018).

Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» мінімальний розмір заробітної плати на час розгляду даної справи становить 6700 гривень.

Отже, розмір гарантованої державою мінімальної моральної шкоди становить 229744,84 грн (33 місяці + 13 днів травня 2015 + 27 днів березня 2018) х 6700 гривень (221100+2809,60+5835,24).

Тобто розмір відшкодування моральної шкоди не може бути менший 229 744, 84 гривні.

Разом з тим, враховуючи, що у кримінальному провадженні позивач була затримана, у неї проводився обшук, вона була відсторонена від роботи і не отримувала дохід, тривалий час перебувала під слідством та судом (більше 33 місяців), що безумовно призвело до порушення звичного способу життя позивача, пригнічення її морального стану, спричинення душевних та психологічних страждань, суд приходить до висновку, що визначений мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди в сумі 229 744, 84 грн є недостатнім для відновлення порушеного права позивача.

При цьому позивач просить стягнути моральну шкоду в розмірі 620 730 грн, котрий визначений експертом та є значно більшим, ніж той який їй гарантований державою відповідно до Закону № 266/94-ВР

Згідно з ст. 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Суд відхиляє висновок експерта в частині розміру заподіяння моральної шкоди та при визначенні розміру компенсації моральної шкоди виходить із загальних засад розумності, справедливості, виваженості, пропорційності, верховенства права та приходить до висновку, що визначений експертом розмір моральної шкоди в сумі 620 730 гривень є необгрунтованим, завищеним, оскільки розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більший за достатній та не повинен приводити до навіть неістотного збагачення стягувача.

Суд також враховує, що визначений експертом розмір є орієнтовно-рекомендованим розміром компенсації моральної шкоди.

При визначенні розміру моральної шкоди, суд бере до уваги тривалий час перебування позивача під слідством та судом, що безумовно призвело до порушення звичного способу життя позивача, зміни у життєвих та виробничих стосунках, пригнічення її морального стану, спричинення душевних та психологічних страждань, виходить із загальних засад розумності, справедливості, виваженості, пропорційності, верховенства права та приходить до висновку, що достатній, справедливий розмір компенсації заподіяної позивачу моральної шкоди становить 400 000 гривень.

Таким чином, суд приходить до висновку, що вимога про стягнення моральної шкоди підлягає задоволенню частково.

Вирішуючи вимогу про стягнення заробітку втраченого за час незаконного відстронення від роботи суд виходить з наступного.

Відповідно до п. 1 ст. 3 Закону № 266/94-ВР у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовується (повертаються) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій.

Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону № 266/94-ВР відшкодування шкоди у випадках, передбачених п. 1 ст. 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Розмір сум, які передбачені пунктом 1 статті 3 цього Закону і підлягають відшкодуванню, визначається з урахуванням заробітку, не одержаного громадянином за час відсторонення від роботи (посади).

Оскільки ОСОБА_2 у період з 20.05.2015 по 19.09.2015 була відсторонена від посади, що підтверджується ухвалами слідчого судді, та не отримувала заробіток, а тому відповідно до вимог наведеного Закону вона має право на відшкодування заробітку за період відсторонення від посади.

Відповідно до п. 8 Положення про застосування Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду", згідно з ч. 1 ст.4 Закону № 266/94-ВР розмір сум, які передбачені п. 1 ст. 3 Закону і підлягають відшкодуванню, визначається з урахуванням заробітку, не одержаного громадянином за час відсторонення від роботи (посади). Розмір цих сум обчислюється виходячи з середньомісячного заробітку громадянина до вчинення щодо нього незаконних дій з заліком заробітку (інших відповідних доходів), одержаного за час відсторонення від роботи (посади).

Довідкою № 77/73-22-56 від 01.09.2020 підтверджується, що середньомісячний заробіток ОСОБА_2 за останніх два місяці до відсторонення від роботи становив 2 496,85 гривень. Середньоденний заробіток становив 117,68 гривень.

Таким чином, ОСОБА_2 не одержала за час відсторонення від роботи (посади) 10 355,84 гривні.

Оскільки ОСОБА_2 під час досудового розслідування була відсторонена від роботи у період з 20.05.2015 по 19.09.2015 та не отримувала у цей період дохід та в подальшому відносно неї був постановлений виправдувальний вирок, а тому вона має право на відшкодування неодержаного заробітку за період відсторонення її від посади, котрий становить 10 355,84 гривні, та не спростований відповідачем жодними належними і допустимими доказами.

Щодо вимог про відшкодування витрат на правову допомогу у кримінальному провадженні в сумі 116 000 грн суд враховує наступне.

Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Згідно із п. 4 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються), зокрема,суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги.

Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якої надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009.

Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

На підтвердження понесених витрат на правову допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про їх відшкодування.

На підтвердження витрат на правову допомогу позивач надав суду договір про надання правової допомоги від 30.06.2015, укладений між адвокатом Антонюком О.С. та Харполою І.В., додатковий договір №1, 2, 3, акти прийому передачі до договору про надання правової допомоги від 01.09.2015, 30.10.2017, 09.04.2018, ордер про надання правничої допомоги.

Згідно із п. п. 1.1. договору про надання правової допомоги адвокат зобов`язався здійснити захист та реалізацію прав, обов`язків та законних інтересів ОСОБА_2 у кримінальному провадженні № 0000555.

Із додаткових договорів №1, 2, 3 встановлено, що сторони домовились, що за надану адвокатом правову допомогу ОСОБА_2 сплачує гонорар в розмірі 21 000 грн, 63 000 грн, 32 000 грн.

На підтвердження сплати ОСОБА_2 зазначеного гонорару адвокату, представником позивача надано акти прийому передачі від 01.09.2015, 30.10.2017, 09.04.2018, в яких зазначено, що гонорар в сумі 21 000 грн, 63 000 грн, 32 000 грн оплачено ОСОБА_2 .

Інших фінансових, банківських документів документів, котрі б підтверджували оплату гонорару в сумі 116 000 грн суду не надано.

Однак, акт прийому передачі не є документом, котрий підтверджує оплату витрат на правову допомогу. Такими документами є квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження.

Таким чином, на підтвердження дійсної оплати позивачем гонорару адвокату в сумі 116 000 грн не надано документів, оформлених у встановленому законом порядку.

Крім цього, позивач ненадав суду розрахунку таких витрат, опис наданих робіт, послуг.

Оскільки позивач не надав суду належних документів, котрі б підтверджували оплату ним витрат на правову допомогу адвокату в сумі 116 000 грн, а також розрахунку таких витрат, опис наданих робіт, послуг, тобто не довів, що він поніс витрати на правову допомогу у розмірі 116 000 грн, а тому суд відмовляє у задоволенні вимоги про стягнення 116 000 грн витрат на правову допомогу у кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судом встановлено, що позивач поніс витрати на проведення експертизи у даній цивільній справі в розмірі 18 877 грн, котрі підтверджуються квитанцією АТ «ПриватБанк» від 23.06.2022.

Оскільки позов задоволено частково, а тому відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України суд стягує із відповідача витрати на проведення експертизи пропорційно розміру задоволених вимог (55%), що становить 10 382,35 гривень.

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Звертаючись до суду із даним позовом позивач ОСОБА_2 не сплачувала судовий збір на підставі п. 13 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір», за якою судовий збір не сплачується за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду.

Разом з тим, Київська міська прокуратура відповідно до вимог Закону України «Про судовий збір» не є звільнена від сплати судового збору, а тому зважаючи на ту обставину, що позивач звільнення від сплати судового збору, судові витрати слід стягнути із Київської міської прокуратури в дохід держави, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору.

Керуючись ст.ст. 12,81,89,265 ЦПК України, суд,

ухвалив :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 відшкодування моральної шкоди в сумі 400 000 (чотириста тисяч) гривень.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 відшкодування втраченого заробітку в сумі 10 355,84 гривень.

Стягнути із Київської міської прокуратури на користь ОСОБА_2 10382,35 гривень витрат пов`язаних із проведенням експертизи.

Стягнути із Київської міської прокуратури в дохід держави 4103,55 гривень судового збору.

У задоволенні решти вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий:/підпис/

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду.

Суддя А.А. Каліщук