У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.05.2022 Справа №607/10924/21

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області

в складі:

головуючого Ромазана В.В.

за участю секретаря Киренька Г.Я.

представника скаржника Покотило Ю.Б.

державного виконавця Конопада М.І.

представника стягувача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі справу за скаргою ОСОБА_2 , заінтересована особа ОСОБА_3 , головний державний виконавець Тернопільського відділу ДВС у Тернопільському районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) Конопада М.І. на дії державного виконавця Тернопільського відділу ДВС у Тернопільському районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ),-

В С Т А Н О В И В:

Адвокат Покотило Ю.В. в інтересах ОСОБА_2 звернувся в суд із скаргою, у якій просить визнати неправомірними дії головного державного виконавця Тернопільського відділу ДВС у Тернопільському районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) Конопада М.І., які пов`язані із виконанням 01 лютого 2022 року розрахунку заборгованості із сплати аліментів у виконавчому провадженні ВП №60822938; зобов`язати державного виконавця Тернопільського відділу ДВС у Тернопільському районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м.Івано-Франківськ), у провадженні якого перебуває виконавче провадження №60822938, виконати у виконавчому провадженні №60822938 новий розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, врахувавши усі суми платежів за аліментами, які були здійснені боржником ОСОБА_2 згідно платіжних документів.

В обґрунтування заявлених вимог скаржник вказує на те, що 19 січня 2022 року ОСОБА_2 звернувся до Тернопільського відділу ДВС у Тернопільському районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м.Івано-Франківськ), із заявою про проведення перерахунку заборгованості по аліментах у виконавчому провадженні №60822938, у якому він є боржником. У відповідь на його заяву, головний державний виконавець Тернопільського відділу ДВС у Тернопільському районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління юстиції (м. Івано-Франківськ) Конопада М.І. листом від 02.02.2022 року №3898 направила боржнику копію розрахунку заборгованості станом на 01.02.2022 року. Однак, ознайомившись із вказаним розрахунком, ним було виявлено його некоректність. Так, зокрема, при його здійсненні державний виконавець виходив з того, що в грудні 2019 року боржником було сплачено 6 000 грн. аліментів, а в січні 2020 року - 6 931 грн. Однак, в грудні 2019 року боржником було сплачено аліментів в загальній сумі 10 000 гривень, що підтверджується меморіальними ордерами №МАВ3743664 від 13.12.2019 року, №МАВ3817249 від 24.12.2019 року та №МАВ3837644 від 27.12.2019 року, а в січні 2020 року 3 000 грн., що підтверджується меморіальним ордером №МВ42833594 від 31.01.2020 року. Таким чином, за період з грудня 2019 року по січень 2020 року ОСОБА_2 в дійсності було сплачено 13 000 грн., а не 12 931 грн., як про це вказано державним виконавцем у його розрахунку. Аналогічно, в квітні 2021 року, боржником було сплачено 10 000 гривень аліментів, що підтверджується меморіальним ордером №МВ15816256 від 21.04.2021 року, а не 9 950 грн., як це вказано державним виконавцем у його розрахунку. Крім того, в травні 2021 року ОСОБА_2 було сплачено 7 000 гривень аліментів, що підтверджується меморіальним ордером №МВ24227629 від 25.05.2021 року, а не 6 965 грн., як це вказано державним виконавцем у його розрахунку. Також, державний виконавець виходив з того, що боржник в рахунок аліментів в червні 2021 року сплатив 5 970 грн., в липні 2021 року 7 960 грн., а серпні 2021 року - 6 965 грн. Однак, в червні 2021 року ОСОБА_2 було сплачено 6 000 грн. аліментів, що підтверджується меморіальним ордером №МВ31616811 від 25.06.2021 року, в липні 2021 року - 8 000 грн., що підтверджується меморіальним ордером №МВ39221364 від 27.07.2021 року, а серпні 2021 року - 7 000 грн., що підтверджується меморіальним ордером №МВ47013550 від 27.08.2021 року. Із наведеного вбачається, що розрахунок заборгованості із сплати аліментів, виконаний державним виконавцем станом на 01.02.2022 року, складено не вірно, оскільки державним виконавцем не було враховано сум аліментів, які сплачувались боржником у повному обсязі на користь стягувача у виконавчому провадженні №60822938, а тому дії державного виконавця, пов`язані із виконанням цього розрахунку вважає неправомірними.

Представник ОСОБА_2 адвокат Покотило Ю.Б. в судовому засіданні заявлені вимоги у скарзі підтримав повністю та просить суд їх задовольнити, з мотивів наведених у скарзі.

Представник Тернопільського відділу ДВС у Тернопільському районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) Конопада М.І.в судовому засіданні зазначила, що розрахунок заборгованості по сплаті аліментів ОСОБА_2 було складено із урахуванням даних, які було подано стягувачем ОСОБА_3 .

Представник стягувача ОСОБА_3 ОСОБА_1 в судовому засіданні вважає, що подана скарга ОСОБА_2 не підлягає до задоволення.

Дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази суд встановив.

Згідно зі статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Вимогами ст. 449 ЦПК України передбачено, що скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч.1 ст. 5 цього ж Закону примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно вимог ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний: 1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; 2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; 3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; 4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; 5) роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

Судом встановлено, що 05 грудня 2019 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області видано виконавчий лист №607/13584/19 про стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 4000 грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну із дітей, починаючи з 05.06.2019 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Постановою Тернопільського апеляційного суду від 13.02.2020 року, у справі №607/13584/19, зменшено розмір стягнення на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 із 4 000 грн. щомісячно до 2 500 грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну із дітей, починаючи з 05.06.2019 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

19 січня 2022 року ОСОБА_2 звернувся до Тернопільського відділу ДВС у Тернопільському районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м.Івано-Франківськ), із заявою про проведення перерахунку заборгованості по аліментах у виконавчому провадженні №60822938, у якому він є боржником.

Згідно, наявного при матеріалах справи, розрахунку заборгованості зі сплати аліментів станом на 01.02.2022 року, при його здійсненні державний виконавець виходив з того, що в грудні 2019 року боржником було сплачено 6 000 грн. аліментів, а в січні 2020 року - 6 931 грн.

Проте, із наданих платіжних документів, наданих скаржником вбачається, що в грудні 2019 року ОСОБА_2 було сплачено аліментів на загальну суму 10 000 гривень, що підтверджується меморіальними ордерами №МАВ3743664 від 13.12.2019 року на суму 3 000 грн., №МАВ3817249 від 24.12.2019 року на суму 3 000 грн. та №МАВ3837644 від 27.12.2019 року на суму 4 000 грн., в січні 2020 року 3 000 грн., що підтверджується меморіальним ордером №МВ42833594 від 31.01.2020 року.

Таким чином, за період з грудня 2019 року по січень 2020 року ОСОБА_2 на виконання означеного виконавчого листа сплатив 13 000 грн., а не 12 931 грн., як вказано державним виконавцем у складеному ним розрахунку.

Як вбачається із розпорядження №60822938 від 21 січня 2020 року, грошові кошти у сумі 4 000 грн., що надійшли 27.12.2019 р. на рахунок з обліку депозитних сум при примусовому виконанні виконавчого документа №607/13584/19, виданого 05.12.2019 року, необхідно перерахувати 3 931 грн. на користь ОСОБА_3 , 69 грн. витрат виконавчого провадження.

Аналогічно, в квітні 2021 року, боржником було сплачено 10 000 гривень аліментів, що підтверджується меморіальним ордером №МВ15816256 від 21.04.2021 року, а не 9 950 грн., як це вказано державним виконавцем у складеному ним розрахунку.

Крім того, в травні 2021 року ОСОБА_2 було сплачено 7 000 гривень аліментів, що підтверджується меморіальним ордером №МВ24227629 від 25.05.2021 року, а не 6 965 грн., як це вказано державним виконавцем у складеному розрахунку.

Також, державний виконавець виходив з того, що боржник в рахунок аліментів в червні 2021 року сплатив 5 970 грн., в липні 2021 року 7 960 грн., а серпні 2021 року - 6 965 грн. Однак, із поданих платіжних документів скаржника встановлено, що в червні 2021 року ОСОБА_2 сплатив 6 000 грн. аліментів, що підтверджується меморіальним ордером №МВ31616811 від 25.06.2021 року, в липні 2021 року - 8 000 грн., що підтверджується меморіальним ордером №МВ39221364 від 27.07.2021 року, а серпні 2021 року - 7 000 грн., що підтверджується меморіальним ордером №МВ47013550 від 27.08.2021 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» порядок стягнення аліментів визначається законом. Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України.

Відповідно до ч. 4 цієї статті виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця, а також проводити індексацію розміру аліментів відповідно до частини першої цієї статті. Виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у разі: 1) надходження виконавчого документа на виконання від стягувача; 2) подання заяви стягувачем або боржником; 3) надіслання постанови на підприємство, в установу, організацію, до фізичної особи - підприємця, фізичної особи, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію чи інші доходи; 4) надіслання виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; 5) закінчення виконавчого провадження.

Згідно з ч. 8 цієї статті, спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Фінансування виконавчого провадження здійснюється за рахунок коштів виконавчого провадження, визначених статтею 42 Закону України «Про виконавче провадження».

Витрати виконавчого провадження органів державної виконавчої служби здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України, авансового внеску стягувача та стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Із 2 серпня 2019 року до пунктів 2, 3 розділу VI Інструкції з організації примусового виконання рішень внесено зміни, згідно до яких витрати виконавчого провадження складаються з мінімальних та додаткових витрат виконавчого провадження.

Державний виконавець одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження виносить постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, яку надсилає сторонам виконавчого провадження.

Мінімальні витрати виконавчого провадження складаються з плати за користування автоматизованою системою виконавчого провадження та витрат, пов`язаних з винесенням постанов про: відкриття виконавчого провадження; стягнення виконавчого збору; стягнення витрат виконавчого провадження; закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу.

Витрати, що пов`язані з винесенням постанов, включають наступні види витрат виконавчого провадження: виготовлення постанов та супровідних листів до них (папір, копіювання або друк документів, канцтовари); пересилання постанов (конверти, марки або послуги маркувальної).

До додаткових витрат виконавчого провадження належать витрати виконавчого провадження, які не визначені як мінімальні витрати виконавчого провадження.

У відповідності до Видів та розмірів витрат виконавчого провадження, що затверджені наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 року № 2830/5, до видів витрат виконавчого провадження відносяться, зокрема, послуги осіб, залучених до проведення виконавчих дій: експертів, зберігачів, перекладачів, суб`єктів оціночної діяльності суб`єктів господарювання, суб`єктів господарювання та інших осіб, залучених у встановленому законом порядку до проведення виконавчих дій; послуги поштового переказу стягувачу стягнених аліментних сум; проведення розшуку боржника, його майна або розшуку дитини; послуги перевезення, зберігання арештованого майна, у тому числі транспортування і зберігання транспортного засобу на спеціальному майданчику чи стоянці; банківські послуги при операціях з іноземною валютою; сплата судового збору; інші витрати виконавчого провадження, здійснені під час проведення виконавчих дій.

У разі, якщо під час примусового виконання рішення органом державної виконавчої служби було здійснено додаткові витрати виконавчого провадження, державний виконавець на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум повинен винести постанову про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження, в якій зазначає розміри та види додаткових витрат виконавчого провадження.

При завершені або закінченні виконавчого провадження з підстав, передбачених статтями 37 та 39 Закону України «Про виконавче провадження», якщо витрати виконавчого провадження не були стягнуті з боржника, державний виконавець повинен винести постанову про стягнення витрат виконавчого провадження, в якій зазначає види та суми витрат виконавчого провадження, що здійснені у відповідному виконавчому провадженні.

Якщо витрати виконавчого провадження було здійснено за рахунок авансового внеску стягувача, ці кошти перераховуються стягувану, як повернення авансового внеску за рахунок стягнутих з боржника витрат виконавчого провадження.

Згідно ч. 2 ст. 451 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Суд оцінивши та дослідивши матеріали справи, вважає, що скарга адвоката Покотило Ю.В. в інтересах ОСОБА_2 підлягає до часткового задоволення шляхом зобов`язання державного виконавця Тернопільського відділу ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м.Івано Франківськ) у провадженні якого перебуває виконавче провадження №60822938 про примусове виконання виконавчого листа виданого Тернопільським міськрайонним судом 05.12.2019 року №607/13584/19 про стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 2500 грн. щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну із дітей, починаючи з 05.06.2019 року та до досягнення найстаршою дитиною повноліття, здійснити новий розрахунок заборгованості ОСОБА_2 зі сплати аліментів, врахувавши перераховані ним суми згідно поданих ним платіжних документів за період з 01.12.2019 року по 01.09.2021 року, без урахування витрат на банківське обслуговування рахунку боржника ОСОБА_3 . У решті вимог скарги, слід відмовити. При цьому, задовольняючи скаргу частково, суд зазначає, що державним виконавцем у даному виконавчому провадженні не було винесено постанови про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження, у якій було б зазначено витрати на послуги поштового переказу стягувачу стягнених аліментних сум, відтак, не включення державним виконавцем до складеного ним розрахунку заборгованості по аліментах усіх сум перерахованих боржником ОСОБА_2 за період з 01.12.2019 року по 01.09.2021 року згідно поданих ним документів, суд вважає безпідставним. Адже, різниця між сумами, які перераховував боржник на картковий рахунок стягувача та сумами, які було зараховано боржнику на його картковий рахунок полягала у комісії при здійсненні їх зарахування на картковий рахунок ОСОБА_3 , який вона зазначила державному виконавцю та є питанням договірних відносин які виникли між нею та установою банку та не входить до компетенції державного виконавця.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 447-453 ЦПК України, суд ,-

У Х В А Л И В:

Скаргу ОСОБА_2 , заінтересована особа ОСОБА_3 , головний державний виконавець Тернопільського відділу ДВС у Тернопільському районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) Конопада М.І. на дії державного виконавця Тернопільського відділу ДВС у Тернопільському районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ), задовольнити частково.

Зобов`язати державного виконавця Тернопільського відділу ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м.Івано Франківськ) у провадженні якого перебуває виконавче провадження №60822938 про примусове виконання виконавчого листа виданого Тернопільським міськрайонним судом 05.12.2019 року №607/13584/19 про стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 2500 грн. щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну із дітей, починаючи з 05.06.2019 року та до досягнення найстаршою дитиною повноліття, здійснити новий розрахунок заборгованості ОСОБА_2 зі сплати аліментів, врахувавши перераховані ним суми згідно поданих ним платіжних документів за період з 01.12.2019 року по 01.09.2021 року, без урахування витрат на банківське обслуговування рахунку боржника ОСОБА_3 .

У решті вимог скарги, відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Ухвала може бути оскаржена до Тернопільського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги в п`ятнадцятиденний строк з дня проголошення ухвали.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 23 травня 2022 року.

Головуючий суддяВ. В. Ромазан