Провадження № 2/522/2761/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2022 року Приморський районний суд м. Одеси в складі:

головуючої судді Шенцевої О.П.,

при секретарі Лукашкіні О.В.,

розглянувши у порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "АРКС" до ОСОБА_1 , про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП

ВСТАНОВИВ:

01 листопада 2021 року, до Приморського районного суду м. Одеси звернулось Приватне акціонерне товариства "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "АРКС" із позовною заявою до ОСОБА_1 , про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП в сумі 41 725,30 грн.

В обґрунтування позовних вимог, Приватне акціонерне товариство "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "АРКС" зазначило, що 12.02.2019 року між позивачем та ОСОБА_2 було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту за No 39137а9оа, відповідно до умов якого було застраховано транспортний засіб Land Rover Range Rover (д.р.н. НОМЕР_1 ). 11.06.2019 року о 12:00 в м. Одеса, вул. Михайла Грушевського, 23 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю: автомобіля Land Rover Range Rover (д.р.н. НОМЕР_2 ), яким керував водій ОСОБА_3 (власник автомобіля - ОСОБА_4 ) та автомобіля Volkswagen Golf (д.р.н. НОМЕР_3 ), яким керував відповідач - ОСОБА_1 . Внаслідок вищенаведеного ДТП автомобіль Land Rover Range Rover (д.р.л. НОМЕР_4 ) отримав механічні пошкодження. Згідно з відповіддю Національної поліції України No 628086 про ДТП та постанови Малиновського районного суду м. Одеси від 01.08.2019 року (справа No 521/10968/19), дорожньо-транспортна пригода сталося внаслідок порушення відповідачем пункту 12.1, 13.1 ПДР України (ст. 124 КпАП України). На момент скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність винуватця дорожньо-транспортної пригоди - ОСОБА_1 була застрахована відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в ПрАТ «СК «ВУСО» згідно полісу No EP/152969483, яким встановлений ліміт відповідальності ПрАТ «СК «ВУСО» в розмірі 100 000,00 грн., франшиза 2 000,00 грн. 03.12.2019 року ПрАТ «СК «ВУСО» на користь позивача було здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 84246,96 грн., на підставі заяви позивача про виплату страхового відшкодування в порядку регресу за вих. No 9732/18/ЦВ. Позивач наголошував на тому, що страхова компанія компенсує матеріальний збиток, а різницю між збитком та вартістю відновлювального ремонту компенсує винна особа. В якості правових підстав позову позивач посилався на ст. ст. 15, 16, 993, 1166, 1188, 1191, 1192, 1194 ЦК України, ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. 27 Закону України «Про страхування», правові позиції Верховного Суду, викладені у постановах No 522/15636/16-ц від 11.12.2019, No 227/2996/16-ц від 11.12.2019 року, No 668/7779/15-ц від 25.11.2019 року;, No 761/41395/16-ц від 25.11.2019 року.

Відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01 листопада 2021 року для розгляду даної цивільної справи визначено головуючого суддю Приморського районного суду м. Одеси Шенцеву О.П.

18 листопада 2021 року, ухвалою Приморського районного суду м. Одеси відкрито провадження у справі. Справу призначено розглядати у підготовчому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження.

Відповідач позовні вимоги не визнав, про що представником відповідача адвокатом Чумаченко С.О. надано суду в порядку ст. 178 ЦПК України відзив із запереченнями проти позову. З правовою оцінкою обставин, наданою позивачем, правовими підставами позову та заявленими позовними вимогами не погодився. Зазначив, що позивачем неправильно визначено суму стягнення страхового відшкодування, наголошував на тому, що позов пред`явлено до неналежного відповідача та вказував на помилковість застосування коефіцієнту фізичного зносу до вартості замінюваних матеріалів. В обґрунтування викладеного посилався на безпідставне застосування позивачем положень ст. ст. 993, 1191, 1992 ЦК України, ст. 27 Закону України «Про страхування» та необхідність застосування до спірних правовідносин ст. ст. 601, 1087 ЦК України, наводив правові позиції Верховного Суду, викладені у постановах No 910/32720/15 від 02.04.2018, No 910/2603/17 від 04.07.2018, No 755/18006/15-ц від 04.07.2018.

02.09.2022 року на адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача, який у вказаному клопотанні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд задовольнити їх. Проти винесення заочного рішення не заперечував.

08.12.2022 року позивач Приватне акціонерне товариство "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "АРКС" в судове засідання не з`явились.

Представником відповідача була подана заява про розгляд справи за його відсутності та відсутності відповідача згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у вказаній заяві представник відповідача підтримав позицію, викладену у відзиві.

Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши надані позивачем і долучені до матеріалів справи письмові докази, суд приходить до висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог та необхідність у їх частковому задоволенні, виходячи з наступного.

Судом встановлені наступні обставини по справі, які перевірені письмовими доказами, які містяться у матеріалах справи.

Судом встановлено, що 11.06.2019 року о 12:00 в м. Одеса, вул. Михайла Грушевського, 23 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю: автомобіля Land Rover Range Rover (д.р.н. НОМЕР_2 ), яким керував водій ОСОБА_3 (власник автомобіля - ОСОБА_4 ) та автомобіля Volkswagen Golf (д.р.н. НОМЕР_3 ), яким керував відповідач - ОСОБА_1 (а.с. 10) У результаті ДТП автомобіль Land Rover Range Rover (д.р.н. НОМЕР_2 ) отримав механічні пошкодження.

Постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 01.08.2019 року відповідача ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. (а.с 11)

12.02.2019 року між АТ "СК "АХА Страхування" та ОСОБА_2 було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту за No 39137а9оа, відповідно до умов якого було застраховано транспортний засіб Land Rover Range Rover (д.р.н. НОМЕР_1 ). (а.с. 31)

20.06.2019 року Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "АХА Страхування" було здійснено державну реєстрацію зміни свого найменування на Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "АРКС".

Відповідно до розрахунку суми страхового відшкодування, страхового акту No ARX2480296 від 17.07.2019 року та умов Договору страхування No 39137а9оа від 12.02.2019 року, розмір страхового відшкодування склав 125972,26 грн. (сто двадцять п`ять тисяч дев`ятсот сімдесят дві гривні 26 коп.), з яких 103 172,26 гри було сплачено АТ «СК «АРКС» за відновлювальний ремонт пошкодженого транспортного засобу згідно з заявою страхувальника на СТО відповідно до платіжного доручення No 579200 від 18.07.2019 року (а.с. 9)

Відповідно до п. 29.13 Договору страхування No 391379оа від 12.02.2019 року при пошкодженні ТЗ розмір страхового відшкодування дорівнює розміру збитків, визначених в кошторисі збитків, за вирахуванням франшизи.

Відповідно до Висновку експертного автотоварознавчого дослідження No 5080 від 04.07.2019 року, вартість відновлювального ремонту автомобіля Land Rover Range Rover (д.р.н. НОМЕР_5 ), розрахована оцінювачем, склала 132 571,42 грн (а.с. 19).

На момент скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність винуватця дорожньо-транспортної пригоди - ОСОБА_1 була застрахована відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в ПрАТ «СК «ВУСО» згідно полісу No EP/152969483, яким встановлений ліміт відповідальності ПрАТ «СК «ВУСО» в розмірі 100 000,00 грн., франшиза 2 000,00 грн.

07.11.2019 року позивач звернувся до ПрАТ «СК «ВУСО» з заявою про виплату страхового відшкодування в порядку регресу за вих. No 9732/18/ЦВ. (а.с. 39)

03.12.2019 року ПрАТ «СК «ВУСО» на користь позивача було здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 84246,96 грн., з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу до складових запчастин, що підлягали заміні, який склав 0,41 а також з урахуванням франшизи.

25.03.2021 року позивачем було направлено на адресу відповідача претензію про регресні вимоги за вих. No СУ/008844/4-3, однак відповідь на вказану претензію не отримано, відповідачем не було вчинено жодних дій для відшкодування завданих збитків. (а.с. 8)

Відповідно до ст. 979 Цивільного кодексу України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно ст. 988 ЦК України, страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності ( страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків.

Відповідно до статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до вимог статті 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме:

1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою;

2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується;

3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування» та статті 993 Цивільного кодексу України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відповідно до п. 1 статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Відповідно до вимог статті 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Статтями 28, 29 Закону України № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана, зокрема, з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу, з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому, у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу,розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень,зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 686/17155/15-ц (провадження № 61-18840св18), зазначено, що «установивши, що вартість майнового збитку, завданого ОСОБА_1 пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, перевищує виплачений позивачу розмір страхового відшкодування, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про те, що з ОСОБА_2 як з винної особи на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром понесених витрат та отриманим страховим відшкодуванням.

Під час розгляду справи встановлено, що ПрАТ «СК «ВУСО» здійснило виплату страхового відшкодування на користь позивача у розмірі визначеному ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», яка дорівнює витратам на відновлювальний ремонт пошкодженого автомобіля з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу 0,41% у сумі 84246,96 грн.

Доводи представника відповідача про те, що покладення на відповідача обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності, не заслуговують на увагу з огляду на таке. Відносини між відповідачем та його страховиком ПрАТ «СК «ВУСО» регулюються умовами, визначеними у договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, та правилами статті 29 Закону №1961-IV, згідно з якою у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Оскільки ПрАТ «СК «ВУСО» виплатило позивачу страхове відшкодування у розмірі, визначеному статтею 29 Закону № 1961-IV, - вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням фізичного зносу, то у страховика не виникло обов`язку з відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, незважаючи на те, що ліміт відповідальності є більшим від страхової суми, сплаченої ПрАТ «СК «ВУСО».

Таким чином, до ПрАТ «СК «АРКС» перейшло право вимоги на отримання від винної особи компенсації матеріальної шкоди, заподіяної власнику автомобіля Land Rover Range Rover (д.р.н. НОМЕР_1 ), внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 11.06.2019 в м. Одеса, вул. Михайла Грушевського, 23

З огляду на вищевикладене різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою повинен відшкодувати відповідач, як винна особа, яка завдала шкоду.

Звертаючись з позовом до суду про стягнення шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в сумі 41 725,30 грн. позивач зазначив, що ним було сплачено страхове відшкодування в розмірі 125 972,26 грн., а ПрАТ «СК «ВУСО» сплачено страхове відшкодування в розмірі 84246,96 грн., отже ціна позову становить 41 725,30 грн.

До складових суми страхового відшкодування визначеної позивачем в розмірі 125 972,26 грн. останнім включено 103 172, 26 грн., які було сплачено ПрАТ «СК «АРКС» за відновлювальний ремонт пошкодженого транспортного засобу згідно з платіжним дорученням No 579200 від 18.07.2019 року, а також 22 800,00 грн., які було враховано, як взаємозалік в якості несплачених страхових платежів (на підставі пункту 29,28 договору страхування No 39137а9оа від 12.02.2019 року).

Отже, розмір фактично сплаченого страхового відшкодування (фактично понесених страховою компанією витрат) за відновлювальний ремонт пошкодженого транспортного засобу згідно з платіжним дорученням No 579200 від 18.07.2019 року становить 103 172, 26 грн.

При цьому, підстав для стягнення 22 800,00 грн. не вбачається з огляду на наступне.

Ч.1 ст. 993 Цивільного кодексу України та стаття 27 Закону України "Про страхування" передбачають, що страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги саме яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки, а не право вимоги саме в розмірі виплаченого страхового відшкодування.

У постанові Верховного Суду від 02.04.2018 у справі № 910/32720/15 відображено правову позицію, згідно з якою вказівка "у межах витрат", означає, що загальна сума вимоги, яка заявлена страховиком, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, не може перевищувати суму, яка ним реально сплачена.

Крім того, з поміж інших підстав позову позивач посилався на ст. ст. 1191, 1192 ЦК України.

В п. 27 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз`яснено, що при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття «регрес» та «суброгація». У випадку регресу одне зобов`язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. При цьому, регрес регулюється загальними нормами цивільного права (зокрема, статтею 1191, 1192 ЦК України), а також ЗУ "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Отже, у регресному зобов`язанні регредієнту належить право на одержання відшкодування, регресант зобов`язаний вчинити дії по відшкодуванню, тобто змістом регресного зобов`язання є стягнення сплаченого. Розмір регресної вимоги не може бути більше суми фактично сплаченого кредиторові в основному зобов`язанні. Передбачається рівність розмірів вимоги в порядку регресу й вимоги в основному зобов`язанні.

Таким чином, заявлені ПрАТ «СК «АРКС» до стягнення 22 800,00 грн. не відносяться до витрат страхової компанії тому що перебувають поза межами суми виплати страхового відшкодування, яка реально (фактично) сплачена ПрАТ «СК «АРКС» на користь страхувальника у розмірі 103 172, 26 грн.

Посилання позивача на врахування ПрАТ «СК «АРКС» 22 800,00 грн. як взаємозалік в якості несплачених страхових платежів (на підставі пункту 29,28 договору страхування No 39137а9оа від 12.02.2019 року) не приймаються судом до уваги з огляду на таке.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 601 ЦК України, зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Надання страховику права здійснити страхове відшкодування за вирахуванням різниці між повним страховим платежем за відповідний період дії договору страхування № 39137а9оа від 12.02.2019, вказаним в розділі 14 Договору, та фактично сплаченим за відповідний період дії договору платежем, визначеного п. 29.28 договору, не є доказом здійснення ним фактичних витрат, передбачених ч. 1 ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України "Про страхування", які позивач визначив у розмірі 125 972,26 грн.

В даному випадку можливість застосування позивачем п. 29.28 договору є підставою припинення зобов`язань, передбаченою ч. 1, 2 ст. 601 ЦК України та не збільшує розмір фактичних витрат позивача у сумі 103 172, 26 грн.

Крім того, позивачем не надано до суду належним та допустимих доказів на підтвердження здійснення ним взаємозаліку несплачених страхових платежів: заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог або акту зарахування зустрічних однорідних вимог, доказів відображення цієї операції в бухгалтерському та/або податковому обліку ПрАТ «СК «АРКС».

Разом з цим, на момент оформлення платіжного доручення No 579200 від 18.07.2019 року та сплати страховою компанією 103 172, 26 грн. строк виконання страхувальником зобов`язання по сплаті чергового страхового платежу 26.08.2019 року, визначений п. 18.3 договору № 39137а9оа не настав, що вказує на неможливість здійснення зарахування зустрічних однорідних вимог станом на 18.07.2019 року.

Втім, доказів внесення змін до п. 18.3 договору № 39137а9оа від 12.02.2019 або доказів здійснення зарахування зустрічних однорідних вимог після 26.08.2019 позивачем до суду не надано.

Разом з цим, суд вважає обґрунтованою до стягнення суму 18 925,30 грн., що відповідає різниці між фактично сплаченим страховим відшкодуванням (103 172,26 грн.) та виплатою страхової компанії винної у ДТП особи (84246,96 грн.) і є реальними непокритими збитками позивача.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з вимогами ст. ст.124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання.

Європейський суд з прав людини зауважує на тому, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Seryavin and Others v Ukrane, № 4909|04, &58,ЄСПЛ, від 10.02.2010 року)

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На виконання ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:1)чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;2)чи є інші фактичні дані,які мають значення для вирішення справи,та докази на їх підтвердження;3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;4)яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;5)чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

У ст.141 ч. 1, 2 п. 3 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП в сумі 41 725,30 грн.

З цієї суми 41 725,30 грн. судом задоволено вимоги частково на суму 18 925,30 грн. Отже, розмір задоволених позовних вимог становить 45%.

Судом позов ПрАТ «СК «АРКС». до ОСОБА_1 задоволений частково, а тому на користь позивача з відповідача повинні бути стягнуті судові витрати по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог, які суд визначає у сумі 1021,5 грн. (45% від суми сплаченого судового збору 2270 грн.)

З урахуванням вищевикладеного суд приходить до висновку, що позовна заява ПрАТ «СК «АРКС» підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст.2,4,12,13,27,64,76,81,95,133,141,178, ч.4 ст.223, ч. 2 ст.247,258-259,263-265,268,354 ЦПК України; суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «АРКС» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «АРКС» (вул. Іллінська, 8, м. Київ, 04070; ідентифікаційний код 20474912;) 18925,30 грн. (вісімнадцять тисяч дев`ятсот двадцять п`ять гривень 30 копійок) шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та судовий збір в сумі 1021,50 грн. (одну тисячу двадцять одну гривню 50 копійок).

В іншій частині заявлених позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Повний текст рішення суду складено 13.12.2022 року.

Суддя:

08.12.2022