Постанова

Іменем України

28 листопада 2022 року

м. Київ

справа № 202/5076/19

провадження № 61-9752св22

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Погрібного С. О.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26 грудня

2019 року у складі судді Бєльченко Л. А. та постанову Дніпровського апеляційного суду від 21 вересня 2022 року у складі колегії суддів: Городничої В. С.,

Лаченкової О. В., Петешенкової М. Ю.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів першої та апеляційної інстанцій

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») про розірвання депозитних договорів та стягнення грошових коштів.

Позов обґрунтований тим, що між ним та Публічним акціонерним товариством Комерційним банком «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк»), правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», у Кримському регіональному управлінні ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено такі депозитні договори: 1) депозитний договір від 29 квітня 2008 року № SAMDN1990 (вклад «Депозит VIP»),

з основною карткою (картка-рахунок за вкладом № НОМЕР_1 ), за умовами якого він вніс на особовий рахунок грошові кошти у початковій сумі

68 712,83 доларів США строком на 12 місяців із відсотковою ставкою 12 % річних; 2) депозитний договір від 16 липня 2012 року № SAMDN3613 (вклад «Депозит VIP»), з основною карткою (особовий рахунок за вкладом

№ НОМЕР_2 ), за умовами якого він вніс на особовий рахунок грошові кошти у початковій сумі 70 000,00 доларів США строком на 12 місяців із відсотковою ставкою 10 % річних; 3) депозитний договір від 31 серпня 2012 року

№ SAMDN8803 (вклад «Депозит VIP»), з основною карткою (особовий рахунок за вкладом № НОМЕР_3 ), за умовами якого він вніс на особовий рахунок грошові кошти у початковій сумі 463 088,18 грн строком на 12 місяців із відсотковою ставкою 18 % річних.

Вказував, що під час переїзду з Автономної Республіки Крим (далі - АР Крим) на материкову територію України у зв`язку з анексією АР Крим Російською Федерацією, його сім`я фактично втратила усе своє майно, зокрема й банківські документи. 22 липня 2014 року він звертався до VIP відділення АТ КБ «ПриватБанк» у місті Києві на вулиці Хрещатик щодо розблокування його рахунків та надання банківських виписок за вказаними депозитними договорами.

У наданих банком виписках за депозитними рахунками вказано, що банк

в односторонньому порядку із 01 квітня 2014 року перестав нараховувати проценти по всім «кримським» депозитам, хоча відділення банку працювали

в АР Крим до 15 травня 2014 року. Крім того, станом на 25 березня 2014 року на особовому рахунку № НОМЕР_1 обліковувалися грошові кошти у розмірі

127 874,17 доларів США, станом на 16 березня 2014 року на особовому рахунку

№ НОМЕР_2 обліковувалися грошові кошти у розмірі 81 802,32 доларів США, станом на 31 березня 2014 року на особовому рахунку № НОМЕР_3 обліковувалися грошові кошти у розмірі 688 814,05 грн.

Зазначав, що 15 липня 2019 року він звернувся до VIP відділення АТ КБ «ПриватБанк» у місті Києві з письмовою заявою про розірвання депозитних договорів та повернення йому грошових коштів за вказаними депозитними договорами, а також відповідних процентів. Проте, ані відповіді, ані грошових коштів не отримав.

Тож, банк добровільно відмовляється розірвати з ним депозитні договори (укладення яких банк навіть не хоче визнавати) та підтвердити прийняття розірвання договорів виплатою всієї суми вкладів разом із процентами відповідно до умов вкладів та положень Умов та Правил надання банківських послуг.

Уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_1 остаточно просив:

- розірвати депозитний договір від 29 квітня 2008 року № SAMDN1990 (вклад «Депозит VIP»), з основною карткою (картка-рахунок за вкладом

№ НОМЕР_1 ) і стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» на його користь суму вкладу

у валюті договору разом із нарахованими процентами станом на 01 квітня

2014 року у розмірі 127 874,17 доларів США, проценти за період із 01 квітня

2014 року по 18 грудня 2019 року у розмірі 60 176,79 доларів США, 3 % річних за період із 18 грудня 2016 року по 18 грудня 2019 року у розмірі 15 167,95 доларів США, пеню за період із 18 грудня 2018 року по 18 грудня 2019 року у розмірі

1 213 607,50 грн;

- розірвати депозитний договір від 16 липня 2012 року № SAMDN3613 (вклад «Депозит VIP»), з основною карткою (особовий рахунок за вкладом

№ НОМЕР_2 ) і стягнути з відповідача на його користь суму вкладу у валюті договору разом із нарахованими процентами станом на 01 квітня 2014 року

у розмірі 81 802,32 доларів США, проценти за період із 01 квітня 2014 року

по 18 грудня 2019 року у розмірі 36 564,80 доларів США, 3 % річних за період

із 18 грудня 2016 року по 18 грудня 2019 року у розмірі 9 614,30 доларів США, пеню за період із 18 грудня 2018 року по 18 грудня 2019 року у розмірі 765 762,89 грн;

- розірвати депозитний договір від 31 липня 2012 року № SAMDN8803 (вклад «Депозит VIP»), з основною карткою (особовий рахунок за вкладом

№ НОМЕР_3 ) і стягнути з відповідача на його користь суму вкладу у валюті договору разом із нарахованими процентами станом на 01 квітня 2014 року

у розмірі 688 814,05 грн, проценти за період із 01 квітня 2014 року по 18 грудня 2019 року у розмірі 965 031,90 грн, 3 % річних за період із 18 грудня 2016 року

по 18 грудня 2019 року у розмірі 105 630,24 грн, пеню за період із 18 грудня

2018 року по 18 грудня 2019 року у розмірі 1 794 320,70 грн та інфляційні втрати

з 10 жовтня 2014 року по день ухвалення рішення суду про розірвання договору.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26 грудня

2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Розірвано депозитний договір від 29 квітня 2008 року № SAMDN1990

з особовим рахунком № НОМЕР_1 ) та стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 суму вкладу разом із нарахованими процентами станом на 01 квітня 2014 року у розмірі 127 874,17 доларів США; проценти за період

із 01 квітня 2014 року по 18 грудня 2019 року у розмірі 60 176,79 доларів США;

3 % річних за період із 18 грудня 2016 року по 18 грудня 2019 року у розмірі 15 167,95 доларів США, а всього - 203 218,91 доларів США; пеню за період

із 18 грудня 2018 року по 18 грудня 2019 року у розмірі 1 167 949,49 грн

із відрахуванням на користь держави обов`язкових податків і платежів.

Розірвано депозитний договір від 16 липня 2012 року № SAMDN3613

з особовим рахунком № НОМЕР_2 та стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 суму вкладу разом із нарахованими процентами станом на 01 квітня 2014 року у розмірі 81 802,32 доларів США; проценти за період

із 01 квітня 2014 року по 18 грудня 2019 року у розмірі 36 564,80 доларів США;

3 % річних за період із 18 грудня 2016 року по 18 грудня 2019 року у розмірі 9 614,30 доларів США, а всього - 127 981,42 доларів США; пеню за період

із 18 грудня 2018 року по 18 грудня 2019 року у розмірі 736 953,65 грн

із відрахуванням на користь держави обов`язкових податків і платежів.

Розірвано депозитний договір від 31 серпня 2012 року № SAMDN8803

з особовим рахунком № НОМЕР_3 та стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 суму вкладу разом із нарахованими процентами станом на 01 квітня 2014 року у розмірі 688 814,05 грн; проценти за період із 01 квітня

2014 року по 18 грудня 2019 року у розмірі 964 731,98 грн; 3 % за період

із 18 грудня 2016 року по 18 грудня 2019 року у розмірі 105 630,24 грн; пеню за період із 18 грудня 2018 року по 18 грудня 2019 року у розмірі 1 794 320,70 грн; інфляційні втрати за період із 18 грудня 2016 року по 18 грудня 2019 року у розмірі 214 500,48 грн, а всього - 3 767 997,45 грн із відрахуванням на користь держави обов`язкових податків і платежів.

У задоволенні решти вимог ОСОБА_1 відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення мотивоване тим, що факт укладення депозитних договорів та внесення позивачем грошових коштів на депозитні рахунки підтверджується листом Національного банку України від 22 жовтня 2019 року № 18-0007/54908/БТ, доданим до нього «Звітом про концентрацію ризиків за пасивними операціями банку» (форма № 625), роздруківкою електронної банківської виписки про стан усіх рахунків позивача у банку станом на 08 травня 2014 року у формі довідки («Справка № 5055355») від 08 травня 2014 року, яку банк надіслав на електронну адресу позивача, виписками з депозитних рахунків позивача.Оскільки банк не повернув кошти позивачу, внесенні ним на депозитні рахунки, чим порушив права та інтереси позивача, тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню суми вкладів разом з нарахованими відсотками за користування грошовими коштами позивача станом на 01 квітня 2014 року, тобто станом на дату припинення нарахування банком відсотків за депозитними договорами. Крім того, враховуючи автоматичну пролонгацію дії договорів, а також те, що на вимогу позивача повернути йому суми вкладів відповідач грошові кошти не повернув

і продовжував користуватися ними, не нараховуючи відсотки, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню відсотки за період із 01 травня 2014 року до 18 грудня 2019 року, розраховані відповідно до наданих відповідачем відсоткових ставок за аналогічними депозитними договорами за відповідні періоди, а не за ставкою «на вимогу». Також, з урахуванням заяви відповідача про застосування позовної давності до нарахувань згідно з частиною другою

статті 625 ЦК України з відповідача підлягають стягненню 3 % річних (за всіма депозитними договорами) та інфляційні витрати (виключно за депозитним договором у національній валюті) за неналежне виконання грошового зобов`язання тільки за останні три роки до розірвання судом зазначених договорів та пеня за останній рік до дня розірвання судом вищезазначених договорів.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 22 квітня 2020 року апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» задоволено. Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26 грудня 2019 року скасовано. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено. Компенсовано АТ КБ «ПриватБанк» судовий збір у розмірі 14 407,50 грн за рахунок держави.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи

у задоволенні позову, виходив із того, що позивачем не надано доказів на підтвердження укладення між сторонами договорів банківського вкладу, внесення грошових коштів, знаходження на вказаних рахунках коштів та продовження існування договірних відносин між сторонами.

Постановою Верховного Суду від 01 червня 2022 року заяви представників ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , про відмову від частини позовних вимог, задоволено. Прийнято відмову ОСОБА_1 від частини позову до АТ КБ «ПриватБанк про стягнення неустойки (пені) із АТ КБ «ПриватБанк» за депозитними договорами та в цій частині визнано нечинними рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26 грудня

2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 22 квітня 2020 року. Закрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк»

у частині позовних вимог про стягнення неустойки (пені). Відмовлено

у задоволенні клопотання АТ КБ «ПриватБанк» про зупинення провадження

у справі до розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 199/3152/20, провадження № 14-224цс21.

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_4 , задоволено частково. Постанову Дніпровського апеляційного суду від 22 квітня 2020 року скасовано в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з АТ КБ «ПриватБанк» суми вкладу за депозитними договорами

з нарахованими процентами і в цій частині справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Верховний Суд мотивував своє рішення тим, що оскільки фактичні обставини, від яких залежить правильне вирішення справи, не встановлено, а суд касаційної інстанції у силу своїх процесуальних повноважень позбавлений такої можливості, то апеляційному суду необхідно додатково встановити та дослідити момент розірвання депозитних договорів та чи передбачено умовами депозитних договорів одностороння відмова та розірвання договору, повідомивши про це одну зі сторін правочину, оскільки у справі відсутні самі депозитні договори або як це правове питання врегульовано іншими локальними банківськими актами. Також потрібно визначити суму депозиту разом із розміром вірно нарахованих процентів, які не нараховуються після розірвання договору.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 21 вересня 2022 року апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» залишено без задоволення. Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26 грудня 2019 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з АТ КБ «ПриватБанк» суми вкладу за депозитними договорами з нарахованими процентами - залишено без змін.

Залишаючи без задоволення апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для стягнення з банку суми вкладу за депозитними договорами та нарахованими процентами, оскільки само по собі звернення позивача 08 жовтня 2014 року із заявою про розірвання депозитних договорів не є достатньою підставою вважати ці договори розірваними з 10 жовтня 2014 року без виплати банком клієнту відповідних коштів відповідно до положень Умов та Правил надання банківських послуг. Оскільки на вимогу позивача повернути йому суми вкладів відповідач грошові кошти не повернув та продовжував користуватися його грошовими коштами, не нараховуючи відсотки, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню відсотки за період із 01 квітня 2014 року до 18 грудня

2019 року, розраховані відповідно до наданих відповідачем відсоткових ставок за аналогічними депозитними договорами за відповідні періоди.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги, позиції інших учасників справи

У жовтні 2022 року АТ КБ «ПриватБанк» подало до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська

від 26 грудня 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду

від 21 вересня 2022 року, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, обґрунтовуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди в оскаржуваних судових рішеннях не врахували висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року

у справі № 523/9076/16, від 09 листопада 2021 року у справі № 320/5115/17, Верховного Суду від 11 вересня 2019 року у справі № 591/678/16, від 12 вересня 2019 року у справі № 234/3636/16, від 27 квітня 2022 року у справі № 321/1260/19.

У листопаді 2022 року ОСОБА_1 через представника ОСОБА_4 подав до суду відзив на касаційну скаргуАТ КБ «ПриватБанк», у якому заявник просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції та постанова апеляційного суду ухвалені відповідно до норм матеріального та процесуального права, відсутні підстави для їх скасування.

Позиція Верховного Суду

Статтею 400 ЦПК України встановлено, що переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги у межах, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки їх ухвалено з додержанням норм матеріального

і процесуального права.

Встановлені судами обставини

Між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» у Кримському регіональному управлінні ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено три депозитні договори з істотними умовами відповідно до типових публічних договорів приєднання ПАТ КБ «ПриватБанк» (АТ КБ «ПриватБанк»), а саме:

- депозитний договір від 29 квітня 2008 року № SAMDN1990 (вклад «Депозит VIP»), з основною карткою, (картка-рахунок за вкладом

№ НОМЕР_1 ) за умовами якого ОСОБА_1 вніс на особовий рахунок

№ НОМЕР_1 грошові кошти у початковій сумі 68 712,83 доларів США строком на 12 місяців з відсотковою ставкою 12 % річних (яка діяла станом на час укладення договору та була чинною до його першої автоматичної пролонгації; після останньої пролонгації станом на 01 квітня 2014 року процентна ставка складала 9,75% річних);

- депозитний договір від 16 липня 2012 року № SAMDN3613 (вклад «Депозит VIP»), з основною карткою (особовий рахунок за вкладом

№ НОМЕР_2 ) за умовами якого ОСОБА_1 вніс на особовий рахунок

№ НОМЕР_2 грошові кошти у початковій сумі 70 000,00 доларів США строком на 12 місяців з відсотковою ставкою 10 % річних (яка діяла станом на час укладення договору та була чинною до його першої автоматичної пролонгації; після останньої пролонгації станом на 01 квітня 2014 року процентна ставка складала 8,5% річних);

- депозитний договір від 31 серпня 2012 року № SAMDN8803 (вклад «Депозит VIP»), з основною карткою (особовий рахунок за вкладом

№ НОМЕР_3 ) за умовами якого ОСОБА_1 вніс на особовий рахунок

№ НОМЕР_3 грошові кошти у початковій сумі 463 088,18 грн строком

на 12 місяців з відсотковою ставкою 18 % річних (яка діяла станом на час укладення договору та була чинною до його першої автоматичної пролонгації; після останньої пролонгації станом на 01 квітня 2014 року процентна ставка не змінилася та складала 18% річних).

У 2014 році у зв`язку з анексією АР Крим ОСОБА_1 переїхав із АР Крим на постійне проживання до міста Києва, зазначаючи, що банківські документи, зокрема, оригінали спірних депозитних договорів та квитанцій, у позивача не збереглися.

Відповідно до наданих ОСОБА_1 виписок за депозитними рахунками та Звіту про концентрацію ризиків за пасивними операціями банку, наданого Національним банком України, на рахунках позивача станом на 01 квітня 2014 року обліковувалися грошові кошти у розмірі: за депозитним договором від 29 квітня 2008 року № SAMDN1990 (вклад «Депозит VIP») з особовим рахунком за договором № 4216 (він знаходився на 5-й черговій пролонгації, після попередніх чотирьох автоматичних пролонгацій договору дата чергової пролонгації у звіті НБУ зазначено 25 квітня 2013 року) у розмірі 127 874,17 доларів США; за депозитним договором від 16 липня 2012 року № SAMDN3613 (вклад «Депозит VIP»), з особовим рахунком за договором № 3400 (він знаходився на першій черговій автоматичній пролонгації, дата якої 31 серпня

2013 року) у розмірі 81 802,32 доларів США; за депозитним договором

від 31 серпня 2012 року № SAMDN8803 (вклад «Депозит VIP»),

з особовим рахунком за договором № 3771 (він знаходився на першій черговій автоматичній пролонгації, дата якої 16 липня 2013 року) у розмірі 688 814,05 грн.

В Умовах та Правилах надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк», зокрема, передбачено автоматичну пролонгацію депозитних договорів, про можливу зміну процентних ставок за договорами при їх пролонгації та зміну дат цих договорів після кожної пролонгації (завершення кожного чергового року) (пункт 2.6.1.8 та пункт 3.13 Умов та Правил) (т. 1, а. с. 120-125).

Відповідно до пункту 2.6.1.8. Умов та Правил у разі, якщо після закінчення терміну вкладу, клієнт не заявив банку про відмову від продовження терміну вкладу та банк не заперечує проти продовження вкладу на новий термін, вклад автоматично вважається продовженим ще на один термін, вказаний у заяві або «Пам`ятка клієнта/довідка про умови кредитування». Строк вкладу продовжується неодноразово без появи клієнта в банк. При цьому числення нового терміну вкладу починається з дня, наступного за датою закінчення попереднього терміну вкладу. У тому випадку, коли банк заперечує проти продовження вкладу, він письмово або через sms повідомляє про це клієнта за реквізитами, що вказані

у клієнтській базі ПриватБанку, не пізніше, ніж за 2 календарних дні до закінчення терміну вкладу. Винятком є вклад «Комбі», за яким пролонгація не передбачена.

У день закінчення строку вкладів ОСОБА_1 не заявляв банку про свій намір повернути вклади, а банк за два календарних дні до закінчення строку вкладів не повідомляв позивача про заперечення проти продовження вкладу, а відтак договори були неодноразово продовжені.

Пунктом 2.6.1.9. Умов та Правил визначено, що при продовженні терміну вкладу розрахунок відсотків на кожний новий термін вкладу здійснюється за процентною ставкою, що діє в банку для продовжуваних депозитних вкладів даного найменування та строку на день закінчення попереднього терміну вкладу, без укладання додаткових угод до цього договору. Наступне продовження вкладу здійснюється в такому ж порядку.

Із 01 квітня 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» зупинило в односторонньому порядку нарахування відсотків за депозитними договорами ОСОБА_1 , що підтверджується довідкою ПАТ КБ «ПриватБанк» від 08 травня 2014 року

№ 5055355 та Звітом, наданим Національним банком України, відповідно до яких розмір грошових коштів за депозитними договорами позивача станом на 01 квітня 2014 року та станом на 08 травня 2014 року є незмінним.

08 жовтня 2014 року ОСОБА_1 подавав до ПАТ КБ «ПриватБанк» заяву про повернення йому грошових коштів за депозитними договорами, однак жодної реакції зі сторони банку на таку заяву не було.

Відповідно до постанови Національного банку України від 19 березня 2003 року

№ 124 усі банки України до 01 березня 2016 року повинні були надавати «Звіт про концентрацію ризиків за пасивними операціями банку» (форма № 625).

Згідно з відповіддю начальника управління правового забезпечення діяльності Національного банку України від 22 жовтня 2019 року

№ 18-0007/54908/БТ та доданим до нього «Звітом про концентрацію ризиків за пасивними операціями банку» (форма № 625) ПАТ КБ «ПриватБанк» станом

на 01 квітня 2014 року у частині, що стосується контрагента ОСОБА_1 ,

у колонці № 3 зазначеного звіту вказаний номер «Код (номер) контрагента/інсайдера» № - реєстраційний номер облікової картки платника податків позивача (т. 1, а. с. 191-193). Також у зазначеній відповіді вказано, що це останній звіт (форма № 625), наданий відповідачем, після 01 квітня 2014 року банк припинив надавати відповідні звіти до Національного банку України.

Правове обґрунтування

Згідно з статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з частиною першою статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до частини першої статті 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається в письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72

ЦК України), якщо інше не встановлено главою 71 ЦК України або не випливає із суті договору банківського вкладу (частина третя статті 1058 ЦК України).

Згідно з частинами першою та другою статті 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов`язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту)

з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту)

з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту (пункт 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними

і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 03 грудня 2003 року № 516, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29 грудня 2003 року за № 1256/8577 (у редакції, чинній на момент виникнення відповідних правовідносин, далі - Положення № 516).

Банки повертають вклади (депозити) та сплачують нараховані проценти у строки, що визначені умовами договору банківського вкладу (депозиту) між вкладником

і банком (пункт 3.3 Положення № 516).

Банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського рахунку поточні рахунки, за договором банківського вкладу - вкладні (депозитні) рахунки. Договір банківського рахунку та договір банківського вкладу укладаються в письмовій формі. Один примірник договору зберігається в банку, а другий банк зобов`язаний надати клієнту під підпис (пункти 1.8 та 1.9 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України

від 12 листопада 2003 року № 492, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 грудня 2003 року за № 1172/8493 (у редакції, чинній на момент виникнення відповідних правовідносин, далі - Інструкція № 492).

Відповідно до пункту 5 постанови Правління Національного банку України

від 06 травня 2014 року № 260 «Про відкликання та анулювання банківських ліцензій та генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій окремих банків і закриття банками відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя» зобов`язано припинити діяльність відокремлених підрозділів банків, розташованих на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя, та протягом місяця з дня набрання чинності цією постановою забезпечити закриття таких відокремлених підрозділів, що унеможливлює діяльність відокремленого підрозділу банку на території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, зокрема відповідної Кримської філії ПАТ КБ «ПриватБанк».

Постановою Національного банку України від 19 березня 2003 року № 124 (зареєстрована в Міністерстві юстиції України 07 травня 2003 року за № 353/7674, яка на цей час втратила чинність на підставі постанови Національного банку України від 01 березня 2016 року № 129), затверджено Правила організації статистичної звітності, що подається до Національного банку України, в якій міститься Форма № 625 (місячна) «Звіт про концентрацію ризиків за пасивними операціями банку».

Зазначена Форма містить у собі відомості про усі істотні умови депозитних договорів контрагентів банку, загальний розмір зобов`язань банка за якими перевищує два мільйони гривень.

За змістом положень статей 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав (стаття 1061 ЦК України).

Отже, строковий договір банківського вкладу покладає на банк обов`язок прийняти від вкладника суму коштів, нарахувати на неї проценти та повернути ці кошти з процентами зі спливом встановленого договором строку. Закінчення строку дії договору банківського вкладу не звільняє банк від обов`язку повернути (видати) кошти вкладникові.

Відповідно до статті 520 ЦК України боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом.

Положеннями частини третьої статті 12 та частини першої статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Факт укладення між сторонами договорів банківських вкладів і внесення позивачем грошових коштів у визначеному позивачем розмірі підтверджено належними та допустимими доказами, зокрема, інформацією, наданою Національним банком України 22 жовтня 2019 року у листі № 18-0007/54908/БТ, доданим до нього «Звітом про концентрацію ризиків за пасивними операціями банку» (форма № 625), роздруківкою електронної банківської виписки про стан усіх рахунків позивача у банку станом на 08 травня 2014 року у формі довідки («Справка № 5055355») від 08 травня 2014 року, яку банк надіслав на електронну адресу позивача, виписками з депозитних рахунків позивача про рух коштів.

Відповідачем визнано факт укладення депозитних договорів з позивачем тим, що банк стверджував про переведення боргів за цими договорами на ТОВ «Фінансова компанія «Фіналон», в підтвердження чого надано письмові докази.

З урахуванням наведеного, враховуючи, що у цивільному процесі кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суди попередніх інстанції дійшли обґрунтованого висновку про доведеність позивачем як факту укладенням з банком депозитних договорів: від 29 квітня 2008 року № SAMDN1990),

від 16 липня 2012 року № SAMDN3613, від 31 серпня 2012 року № SAMDN8803, так і внесення грошових коштів у зазначених позивачем розмірах.

Тож за усіма обставинами справи факт укладення депозитних договорів та внесення грошових коштів на депозитні рахунки не є предметом спору та не заперечено відповідачем.

При встановлені факту укладення депозитних договорів та внесення позивачем коштів, тягар доказування виконання обов`язків по поверненню внесених коштів та нарахованих відсотків покладається на сторону відповідача.

За відсутності достатніх підстав вважати, що депозитні договори розірвані за заявою позивача із 10 жовтня 2014 року, а вклади повернуті клієнту, що може підтверджувати припинення відповідних зобов`язань у зв`язку з їх виконанням, суди дійшли правильного висновку про стягнення саме з відповідача сум депозитів та відсотків.

Верховним Судом враховано, що відповідно до статті 520 ЦК України боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом, а оскільки банк не надав належних та допустимих доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 надав згоду на переведення боргу на ТОВ «ФК «Фінілон», тому саме АТ КБ «ПриватБанк»

є боржником за договором банківського вкладу та належним відповідачем

у справі.

Також Верховний Суд погоджується із висновками судів і про те, що припинення діяльності відділення банку як структурного підрозділу юридичної особи на території АР Крим не є підставою припинення договірних відносин між сторонами та не звільняє банк від відповідальність за невиконання взятих на себе зобов`язань за договорами.

У касаційній скарзі заявник зазначає, що суди в оскаржуваних судових рішеннях не врахували висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року

у справі № 523/9076/16, від 09 листопада 2021 року у справі № 320/5115/17, Верховного Суду від 11 вересня 2019 року у справі № 591/678/16, від 12 вересня 2019 року у справі № 234/3636/16, від 27 квітня 2022 року у справі № 321/1260/19.

У справі № 234/3636/16 Верховний Суд погодився з висновками судів попередніх інстанцій про задоволення позову, оскільки факт укладення договору банківського вкладу та внесення позивачем коштів підтверджено належними та допустимими доказами, які передбачені банківськими правилами, а грошові кошти за договором банківського вкладу позивачу на його вимогу не виплачені.

Отже, висновки, наведені судами у цій справі, не суперечать наведеній позиції Верховного Суду у справі № 234/3636/16 та не свідчать про неоднакове застосування судами норм матеріального права.

Також не беруться до уваги посилання заявника у касаційній скарзі на неврахування судами висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16, оскільки у цій справі вирішувався спір про визнання дій засновників ТзОВ «Норма Плюс» незаконними, скасування статуту товариства та відшкодування моральної шкоди, тобто спір у інших неподібних правовідносинах. Крім того, недоведеність стороною відповідача факту надання позивачем згоди на переведення боргу, унеможливлює стягнення заборгованості з іншого боржника, ніж відповідач.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі

№ 320/5115/17 сформульовано висновок про те, що після розірвання договорів їх умови припиняють діяти і правове регулювання відносин між сторонами здійснюється на законодавчих. Проте при вирішенні спору судами не враховано, що виплата передбачених пунктом 1 договорів та встановлених статтями 1061, 1070 ЦК України процентів поширюється лише на період дій договорів вкладу та після припинення таких договорів вказані проценти не нараховуються. Після розірвання договорів банківського вкладу за судовим рішенням проценти не виплачуються, оскільки договірні зобов`язання, у тому числі і з виплати процентів, припиняються. Тому положення статті 1070 ЦК України до правовідносин, які виникли після рішення суду, яким припинено договори вкладу, не застосовуються.

У розглядуваній справі договори розірвано судовим рішенням, тому правомірно стягнуто відсотки до моменту розірвання договорів. Отже, висновки у наведеній як приклад справі не суперечать висновкам сформульованим у справі

№ 320/5115/17.

У справі № 591/678/16 Верховний Суд не погодився з висновками судів попередніх інстанцій про відмову у задоволенні позову у зв`язку з недоведеністю укладення договору в письмовій формі та внесення позивачем грошових коштів на депозитні рахунки, та направив справу на новий розгляд до суду першої інстанції для встановлення факту укладення договору, тобто у цій справі, наведеній як приклад, не сформульований правовий висновок, який підлягає застосуванню.

Верховний Суд у постанові від 27 квітня 2022 року у справі № 321/1260/19 ухвалюючи нове рішення у частині стягнення процентів за період із 16 листопада 2014 року до 01 серпня 2019 року та пені на підставі частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», виходив з того, що договір депозиту вважається розірваним із 15 листопада 2014 року, то з моменту розірвання цього договору нарахування передбачених договором процентів припиняється, а починаючи із 16 листопада 2014 року права та інтереси позивача забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Крім того, не підлягає задоволенню вимоги про стягнення пені за період із 01 серпня 2018 року по 01 серпня 2019 року, оскільки у зв`язку з розірванням вказаних договорів банківських вкладів за заявою вкладника від 13 листопада 2014 року із 15 листопада 2014 року між сторонами припинено правовідносини з цих договорів, тому частина п`ята статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» не розповсюджується на спірні правовідносини. Також суди необґрунтовано констатували нікчемність договору переведення боргу від 17 листопада 2014 року, укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ТОВ «ФК «Фінілон».

Водночас, у справі, яка переглядається у касаційному порядку, не встановлено дострокове розірвання депозитних договорів за заявою вкладника та повернення у зв`язку з цим грошових коштів за вказаними договорами, що свідчить про продовження між сторонами правовідносин за цими договорами.

Отже, у справі № 321/1260/19 наведеній заявником як приклад неоднакового застосування норм права встановлені інші фактичні обставини, ніж встановлені у справі, що переглядається, а тому висновки у цих справах не можуть бути прикладами неоднакового застосування норм матеріального права, які підлягали врахуванню при постановленні оскаржуваних рішень.

Вирішуючи спір, суди першої та апеляційної інстанцій повно та всебічно дослідили наявні у справі докази і надали їм належну оцінку, правильно встановили обставини справи, у результаті чого ухвалили законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

З урахуванням наведеного, доводи касаційної скарги про неврахування судами першої та апеляційної інстанцій під час ухвалення оскаржуваних судових рішень правових висновків, викладених у зазначених постановах Верховного Суду України (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України), є необґрунтованими.

Переглянувши у касаційному порядку судові рішення у межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, з урахуванням неможливості встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішеннях судів попередніх інстанцій, Верховний Суд дійшов висновку, що оскільки доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновків судів попередніх інстанцій і не дають підстав вважати, що судами порушені норми матеріального чи процесуального права, тому касаційна скарга є необґрунтованою та підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення залишенню без змін.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26 грудня

2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 21 вересня 2022 року залишити без змін.

Поновити виконання судового рішення.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Ступак

І. Ю. Гулейков

С. О. Погрібний