27.05.2022 Справа № 756/592/22
Унікальний номер справи 756/592/22
Номер провадження 2/756/2732/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2022 року м. Київ

Оболонський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Шролик І.С.,

секретар судового засідання - Михнюк В.М.,

за участі позивача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Завод Маяк» про стягнення середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку при звільненні,-

ВСТАНОВИВ:

У січні 2022 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Оболонського районного суду м. Києва з вищевказаним позовом, в якому просить суд стягнути з АТ «Завод Маяк» середній заробіток за час затримки остаточного розрахунку при звільненні за період з 21 лютого 2020 року по день ухвалення судового рішення, виходячи з розрахунку середньоденної заробітної плати у розмірі 822,13 грн. та стягнути витрати по сплаті судового збору.

В обґрунтування заявлених вимог зазначає, що 10 грудня 2019 року була звільнена із АТ «Завод Маяк» за власним бажанням, у зв`язку з невиконанням роботодавцем законодавства про працю на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України, а саме невиплати заробітної плати, відповідно до наказу № 224к від 10 грудня 2019 року.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 20 лютого 2020 року стягнуто на її користь з АТ «Завод Маяк» заборгованість по заробітній платі у розмірі 62733,00 грн., середній заробіток за час затримку розрахунку при звільненні у розмірі 40284,37 грн.

Позивач посилаючись на 117 КЗпП України, вважає що стягненню підлягає середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, виходячи з розміру середньоденної заробітної плати, що становить 822,13 грн. з 21 лютого 2020 року по дату ухвалення рішення по справі, оскільки рішення суду про стягнення заборгованості по заробітній платі на даний час досі не виконано.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14 січня 2022 року справу передано на розгляд судді Шролик І.С.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 18 січня 2022 року відкрито спрощене провадження у справі та витребувано з Відділу примусового виконання рішень ДВС Міністерства юстиції України (01001, м. Київ, вул. Городецького, 13) відомості щодо виконання рішення Оболонського районного суду м. Києва від 20 лютого 2020 року (справа 756/944/20).

Витребувана судом інформація на адресу суду не надійшла.

В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги та просила задовольнити в повному обсязі. Зазначила, що з квітня 2021 року по серпень 2021 року була працевлаштована, на даний час не працює.

Представник відповідача АТ «Завод Маяк» в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся судом належним чином, що доводиться зворотнім поштовим повідомленням. Судова кореспонденція скерована на адресу зареєстрованого місця знаходження відповідача.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів без участі представника відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах із АТ «Завод Маяк», обіймала посаду бухгалтера першої категорії, 10 грудня 2019 року звільнена за власним бажанням, відповідно до ч. 3 ст. 38 КЗпП України, що встановлено рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 20 лютого 2022 року у справі № 756/944/20 та не підлягає доказуванню відповідно до ч. 5 ст. 82 ЦПК України. (а.с. 12-15).

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 20 лютого 2020 року (справа № 756/944/20) стягнуто з АТ «Завод Маяк» на користь ОСОБА_1 невиплачену заробітну плату у розмірі 62733,00 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, починаючи з 11 грудня 2019 року по 20 лютого 2020 року у розмірі 40284,37 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Як вбачається з витягу з автоматизованої системи виконавчого провадження 14 травня 2020 року відкрито виконавче провадження ВП № 62067949 з примусового виконання рішення суду. Станом на дату розгляду справи виконавче провадження не завершено, рішення суду не виконано. (а.с. 16,26).

Спір між сторонами виник з приводу права позивача на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з урахуванням періоду примусового виконання рішення суду про стягнення заборгованості по заробітній платі, за проміжок часу з 21 лютого 2020 року по день ухвалення рішення суду.

Конституційне право громадян на оплату праці розглядається як одне з найбільш важливих та пріоритетних засад становлення і розвитку суспільства, ефективний засіб стимулювання працівників та службовців до належного та якісного виконання службових обов`язків.

Згідно зі ст. 3 КЗпП України, законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Згідно із ст. ст. 21, 43 Конституції України, ст.ст. 94, 115 КЗпП України, ст.ст. 21, 24 Закону України «Про оплату праці», кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до положень ч. 5 ст. 97 КЗпП України, оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов`язань щодо оплати праці.

Згідно зі ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу.

Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини,якщо інше не встановлено законом.

Згідно ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною 1 статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Конституційний Суд України в рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу роз`яснив, що за статтею 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки подень фактичного розрахунку. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 29 січня 2014 року у справі № 6-144цс14, яка згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції.

Як видно з тексту рішення Оболонського районного суду міста Києва від 20 лютого 2020 року стягнуто з АТ «Завод Маяк» на користь ОСОБА_1 невиплачену заробітну плату у розмірі 62733,00 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, починаючи з 11 грудня 2019 року по 20 лютого 2020 року у розмірі 40284,37 грн.

Згідно з п. 20 Постанови Пленуму ВСУ № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини.

Суд вважає доведеним факт несвоєчасної виплати позивачу заробітної плати та не виконання судового рішення, яким стягнуто заборгованість 20 лютого 2020 року, що доведено матеріалами справи.

Для визначення розміру середнього заробітку, який підлягає стягненню з роботодавця, суд погоджується із визначеним розміром середньоденного заробітку, рішенням Оболонського районного суду від 20 лютого 2020 року та зазначеним в розрахунку наданому позивачем в сумі 822,13 грн., що відповідає вимогам Порядку розрахунку середнього заробітку регулюється Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 січня 2021 року в справі № 760/2881/19 (провадження № 61-1096св20) вказано, що «у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу, у зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи із заробітку за останні два календарні місяці роботи. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок № 100). Згідно з абзацом 3 пункту 2 Порядку № 100 середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, які передували події, з якою пов`язана відповідна виплата. Абзацом другим пункту 8 вказаного Порядку встановлено, що в разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді».

Позивач звільнена з роботи 10 грудня 2019 року, в день її звільнення роботодавцем не проведений остаточний розрахунок. Факт встановлений судовим рішенням.

Рішенням Оболонського районного суду м.Києва від 20 лютого 2020 року стягнуто з АТ «Завод Маяк» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, починаючи з 11 грудня 2019 року по 20 лютого 2020 року, в розмірі 40284,37 грн.

Таким чином, ОСОБА_1 має право на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, починаючи з 21 лютого 2020 року по 24 травня 2022 року, в межах заявлених позовних вимог.

Період, за який позивач може стягнути середній заробіток, що не охоплюється судовим рішенням становить з 21 лютого 2020 року по 24 травня 2022 року, що становить 563 дні. Множимо на середньоденний заробіток позивача 822,13 грн., та отримуємо розмір середнього заробітку - 462 859,19 грн.

Пунктом 6 частини першої статті 3 ЦК України передбачено, що загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

У трудових правовідносинах працівник має діяти добросовісно, реалізуючи його права, що вимагає, зокрема частина третя статті 13 ЦК України, не допускаючи дії, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця.

Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Відповідно до частини 1статті 9 ЦК України така спрямованість притаманна і заходу відповідальності роботодавця, передбаченому статтею 117 КЗпП України.

Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою.

З огляду на положення ст. 13 ЦПК України, якою передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи. Поданим відповідно до цього Кодексу. В межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасником справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

При визначені розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні враховую, що позивач судовим рішенням вже стягнула з відповідача на свою користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 40284,37 грн. за період з 11 грудня 2019 року по 20 лютого 2020 року, а також той факт, що в період з квітня 2021 року по серпень 2021 року була працевлаштована та отримувала заробітню плату.

Також враховую, що заборгованість по виплаті заробітної плати виникла у відповідача через фінансову кризу підприємства, накладення арешту на рахунки органами виконавчої служби, що не виключає відповідальності роботодавця, проте є суттєвою обставиною, як відсутність свідомої бездіяльності та відсутність ухилення від виконання покладеного обов`язку на відповідача.

Вважаю що в межах заявлених позовних вимог, враховуючи розмір не отриманого заробітку в розмірі 62733,00 грн., стягнуті судовим рішенням суми середнього заробітку 40284,37 грн., приходжу до переконання, достатнім для компенсації завданої позивачу шкоди через несвоєчасність виплати заробітку за період з 21 лютого 2020 року буде становити сума 20000,00 грн., що буде відповідати засадам розумності, виваженості та справедливості, даний висновок зроблений судом із урахуванням та застосуванням висновків Великої палати Верховного суду викладені в постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц.

Визначення компенсації середнього заробітку у більшому розмірі, на переконання суду призведе до збагачення позивача за рахунок відповідача, що суперечить меті компенсаційної виплати. Тривале невиконання судового рішення також пов`язано з великою кількістю виконавчих проваджень відкритих у відношенні відповідача, через фінансове становище, що доводиться випискою з Єдиного реєстру юридичних осіб.

Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, який стягується з роботодавця на користь працівника зазначається судом без виключення з них податків й інших обов`язкових платежів, які сплачуються роботодавцем при виконанні рішення суду, однак згідно роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування законодавства про оплату праці» на суд покладається обов`язок зазначення даної обставини в резолютивній частині рішення та вказується, що податок та інші обов`язкові платежі підлягатимуть відрахуванню при сплаті.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд керується положенням ст.141 ЦПК України. Судові витрати складаються зі судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПУ України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як передбачено ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів.

При зверненні до суду з позовом позивач сплатила судовий збір в розмірі 908,00 грн., що підтверджується квитанцією № 9255-6478-1695-7217 від 31 грудня 2021 року. (а.с. 6).

На підставі ст. 141 ЦК України, суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 908,00 грн.

На підставі викладеного, ст. 116, 117 КЗпП України, ст. 15 Закону України «Про оплату праці», керуючись ст. 5, 12-13, 76, 81, 133, 137, 141, 263-265, 430 ЦПК України,-

ВИРІШИВ :

Позовну заяву ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Завод Маяк» про стягнення середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку при звільненні - задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства «Завод Маяк» (; адреса місцезнаходження: м. Київ, просп. С. Бандери, 8) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 ) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 21 лютого 2020 року по 24 травня 2022 року в сумі 20000 грн. (двадцять тисяч гривень), без виключення з них податків й інших обов`язкових платежів.

Стягнути з Акціонерного товариства «Завод Маяк» (; адреса місцезнаходження: м. Київ, просп. С. Бандери, 8) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 ) витрати по сплаті судового збору в сумі 908,00 грн.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складений 27 травня 2022 року.

Суддя І.С. Шролик