Провадження № 2/344/773/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2022 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області

в складі: головуючої - судді: Домбровської Г.В.

при секретарі c/з: Стефанюк Х.Я.,

за участі представника Позивача Поляк П.П., Відповідача ОСОБА_1 , представника Відповідача ОСОБА_2 , представника Третьої особи Бітківської Д.Є,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей виконавчого комітету Івано-Франківської міської про усунення перешкод у користуванні квартирою,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 в особі представника адвоката Поляк П.П. (надалі - «Позивач») звернулася до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до ОСОБА_1 (надалі - «Відповідач»), за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей виконавчого комітету Івано-Франківської міської, в якому просила зобов`язати ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , усунути їй перешкоди у користуванні квартирою за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом примусового вселення ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , та її малолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та зобов`язати передати ОСОБА_3 ключі від вказаної квартири; зобов`язати ОСОБА_1 не чнити в подальшому перешкод у користуванні квартирою.

Позовні вимоги мотивовано тим, що ОСОБА_3 , як співвласнику квартири за адресою: АДРЕСА_1 (в частці 1/2 ) та її малолітній дитині, з боку іншого співвласника - Відповідача ОСОБА_1 , - чиняться перешкоди у користуванні даною квартирою шляхом відмови у наданні доступу до вказаної квартири та шляхом здачі її в оренду третім особам. У зв`язку з цим Позивач в особі свого представника звернулася до суду з даним цивільним позовом.

Представник Позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві та відповіді на відзив.

Представником Відповідача на адресу суду направлено відзив на позов, у якому він заперечив проти позовних вимог, просив відмовити в їх задоволенні.

Заперечуючи проти позову, представник Відповідача у відзиві покликається на те, що Позивачем, на його думку, обрано невірний спосіб захисту порушеного права шляхом усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом примусового вселення, оскільки між сторонами попередньо не вирішено питання порядку спільного користування квартирою. ОСОБА_1 перешкоди Позивачу не чиняться, на його пропозиції добровільного врегулювання спірної ситуації ОСОБА_3 відмовлено.

Відповідач та його представник в судовому засіданні проти позовних вимог заперечили, посилаюсь на викладені у відзиві на позов та запереченні на відповідь на відзив підстави, просили в задоволенні позову відмовити.

Представником Органу опіки та піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради на адресу суду направлено письмові пояснення (заяву), за змістом яких представник підтримав позовні вимоги та просила вселити малолітню дитину у спірне житло, оскільки це відповідатиме якнайкращому забезпеченню прав та інтересів дитини.

В судовому засіданні представник Органу опіки та піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради позовні вимоги підтримала.

Проаналізувавши матеріали справи, пояснення учасників процесу, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, Судом встановлено наступне.

ОСОБА_3 та ОСОБА_1 є колишнім подружжям, від шлюбу яких мають спільну дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності інд.№241072527 від 20.01.221 року (а.с.5-6) ОСОБА_3 є власником 1/2 частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 у праві спільної часткової власності.

Співвласником іншої 1/2 частки у праві власності на дану квартиру є ОСОБА_1 .

Вказані обставини сторонами не оспорюються.

Як зазначено представником Позивача в позовній заяві та в судовому засіданні, будучи співвласником квартири за адресою: АДРЕСА_1 та маючи намір проживати в ній разом зі своєю малолітньою донькою, Позивач не має можливості реалізувати такого наміру у зв`язку з чиненням відповідних перешкод з боку Відповідача ОСОБА_1 .

У зв`язку з цим Позивач звернулася до суду з даним цивільним позовом.

Відповідно до статті 41 Конституції України та статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року, відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року», Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (статті316, 317, 319, 321 ЦК України).

Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша ЦК України).

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 379 ЦК України, житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них.

Стаття 382 ЦК України визначає, що квартирою є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання.

Згідно зі ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.

В ст. 9 Житлового кодексу зазначено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до ст. 155 Житлового кодексу жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством.

В позовній заяві та в судовому засіданні представник Позивача стверджує, що Відповідач ОСОБА_1 чинить ОСОБА_3 перешкоди в користуванні квартирою, не надає їй ключів від неї, не впускає для проживання.

Вказані посилання знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, оскільки в ході розгляду судової справи Відповідач не заперечив того факту, що Позивач ОСОБА_3 з дитиною в квартирі не проживає, ключі від неї у Позивача відсутні; в той же час, заперечував проти позову, посилаючись на те, що вселенню Позивача до квартири повинна передувати досягнута між ними домовленість щодо порядку користування даною квартирою.

В той же час, чинним законодавством України не передбачено обмеження правомочності співвласника на розпорядження квартирою, яка є у частковій власності, необхідністю попередньо встановленого порядку користування такою квартирою.

Зокрема, порядок здійснення права спільної часткової власності визначено статтею 358 ЦК України.

Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов`язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно.

Отже, чинним законодавством визначено першочергове загальне правило, за яким право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

При цьому, співвласники не позбавлені права на укладення між собою відповідних письмових, в тому числі, нотаріально посвідчених, договорів щодо порядку користування майном, а, у разі неможливості такого, - встановити такий порядок користування в судовому порядку.

При цьому, відсутність укладеного між співвласниками договору про порядок користування спільним майном, як і відсутність відповідного судового рішення про порядок користування ним, не може бути підставою для обмеження права співвласника на користування належною йому на праві спільної часткової власності квартирою, в тому числі, перешкоджання його законному праву на проживання в ній.

Необґрунтованими є також посилання представника Відповідача в судовому засіданні на те, що вселенню Позивача до квартири повинен передувати реальний поділ даної квартири, оскільки ініціювання дій щодо реального поділу квартири (в добровільному чи судовому порядку) є правом, а не обов`язком співвласників. Відсутність реального поділу квартири не може бути підставою для обмеження права співвласника на користуванням своїм майном, яке повинно здійснюватися в порядку, встановленому ст. 358 ЦК України.

Інших обґрунтованих підстав, які б свідчили про необґрунтованість позовних вимог про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом вселення, стороною Відповідача не наведено.

Натомість, зі змісту наданих суду документів та пояснень сторін в судовому засіданні вбачається, що між Позивачем та Відповідачем склалися неприязні відносини, а факт перешкоджання Відповідачем Позивачу у проживанні у квартирі знайшов своє підтвердження в ході розгляду справи.

Суд також зауважує, що даний цивільний позов подано також в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Статтею 18 Закону України «Про охорону дитинства» держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку.

Діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Органи опіки та піклування зобов`язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла.

На даний час малолітня дитина проживає з матір`ю, що не заперечується Відповідачем.

За таких обставин Суд дійшов висновку про те, що порушене право ОСОБА_3 та її малолітньої дитини на користування належною їй на праві спільної часткової власності квартирою (зокрема, право на проживання в цій квартирі) підлягає захисту шляхом зобов`язання Відповідача ОСОБА_1 усунути ОСОБА_3 перешкоди у користуванні квартирою за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом примусового вселення ОСОБА_3 та її малолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до вказаної квартири, та зобов`язання ОСОБА_1 передати ОСОБА_3 ключі від даної квартири.

Крім того, з метою захисту порушеного права Позивача та її малолітньої дитини, Суд вбачає підстави для зобов`язання ОСОБА_1 не чинити ОСОБА_3 перешкод у користуванні квартирою за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки така позовна вимога є передумовою ефективного захисту прав Позивача на проживання в даній квартирі.

Однак, вимога позивача щодо зобов`язання Відповідача в подальшому не чинити перешкоди є передчасною, оскільки захисту в цивільному процесі підлягає порушене право особи Позивача, і Суд не задовольняє позовних вимог на майбутнє. Отже, у цій частині вимог слід відмовити.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона покликається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

З огляду на викладене суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити частково.

На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 29, 316, 317, 383, 385, 386, 391 ЦК України, керуючись ст.ст.12, 13, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1.Позов задовольнити частково.

2. Зобов`язати ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , усунути ОСОБА_3 перешкоди у користуванні квартирою за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом примусового вселення ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , та її малолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

3. Зобов`язати ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , передати ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , ключі від квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

4. Зобов`язати ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , не чинити ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , перешкод у користуванні квартирою за адресою: АДРЕСА_1 .

5. В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

6. Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , витрати зі сплати судового збору в розмірі 1362,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржено до Івано-Франківського апеляційного суду через Івано-Франківський міський суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 31.05.2022 року.

Суддя Домбровська Г.В.