Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 листопада 2022 року місто Київ

Подільський районний суд міста Києва у складі головуючого судді Гребенюка В.В., за участю секретаря судового засідання Кужелєвої Ю.В., позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , представника відповідача - КНП «Клінічна лікарня «Психіатрія» виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) Сокирка О.Є., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до комунального некомерційного підприємства «Клінічна лікарня «Психіатрія» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), комунального некомерційного підприємства «Київська міська клінічна лікарня № 2» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (надалі за текстом - позивач) звернувся до суду з позовом до комунального некомерційного підприємства «Клінічна лікарня «Психіатрія» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (надалі за текстом - відповідач 1), комунального некомерційного підприємства «Київська міська клінічна лікарня № 2» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (надалі за текстом - відповідач 2), про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 29.09.2018 року між ним та його дружиною ОСОБА_3 (надалі за текстом - ОСОБА_3 ) стався сімейний конфлікт, в результаті якого було здійснено виклик медичних працівників Територіального медичного об`єднання «Психіатрія» (надалі за текстом - ТМО «Психіатрія»), правонаступником якого є відповідач 1. Візит медичних працівників ТМО «Психіатрія» безпосередньо в квартиру позивача був, на думку останнього, протиправним, у зв`язку з чим, він того ж дня звернувся на спецлінію «102» з проханням прибути працівників поліції та забезпечити дотримання прав громадянина на недоторканість житла та власної свободи. На підставі виклику позивача прибув екіпаж патрульної поліції, який зайняв сторону працівників ТМО «Психіатрія» в питанні термінової госпіталізації позивача. Позивач зазначав про відсутність підстав для примусової госпіталізації та відмовлявся добровільно виконувати протиправні вимоги, проте, працівники поліції повідомили позивача про наступне застосування до нього заходів прямого фізичного примусу у разі подальшої відмови від госпіталізації.

Під впливом психологічного тиску представників медичного закладу та працівників поліції позивач був змушений погодився проїхати до ТМО «Психіатрія», де повідомив про обставини протиправного направлення його до медичного закладу та висловив свою незгоду на госпіталізацію та вчинення щодо нього будь-яких дій медичного характеру. Зазначене підтверджується також тим, що він відмовився від підписання будь-яких документів, які були вже підписані медичними працівниками та містили в собі інформацію про те, що їх підписання розглядається як добровільна згода особи на госпіталізацію. На вимогу медичних працівників позивач був змушений віддати їм свої особисті речі, після чого, позивачу примусово та без його згоди було здійснено ін`єкцію якогось медичного препарату.

Ознайомившись з матеріалами медичної карти стаціонарного хворого № 6073 від 29.09.2018 року в ТМО «Психіатрія» позивач зауважує, що усвідомлена згода особи на проведення психіатричного огляду ним не підписувалась, результати аналізів, які знаходяться в матеріалах медичної карти, містять недостовірну інформацію, адже ніяких аналізів у позивача не брали, температуру не міряли.

Примусове доставлення та перебування в ТМО «Психіатрія» позивач вважає протиправним та таким, що відбулось під психологічним тиском та впливом працівників ТМО «Психіатрія» та працівників поліції.

У лютому 2019 року позивач дізнався, що перебуває на обліку у Київській міській психоневрологічній лікарні № 2 (надалі за текстом - КМПНЛ № 2), правонаступником якої є відповідач 2, за відсутності для цього будь-яких законних підстав. З медичної карти № 1252, йому стало відомо, що дану медичну картку заведено КМПНЛ № 2 13.12.2018 року для забезпечення консультативного нагляду за позивачем, з посиланням на те, що 08.10.2018 року з ТМО «Психіатрія» було направлено до відповідача 2 епікриз № 5816 з медичної карти стаціонарного хворого, заведеної на нього.

Позивач зазначає, що ніколи не перебував на психіатричному обліку, надання амбулаторної психіатричної допомоги позивачу, шляхом спостереження лікарем-психіатром за перебігом психічного розладу, проведення відповідних діагностичних, лікувальних, реабілітаційних та медико-соціальних заходів було ініційовано без повідомлення позивача, без його прохання та без його усвідомленої згоди.

Враховуючи вищевикладене, взяття на облік консультаційного нагляду за ним КМПНЛ № 2 позивач вважає протиправним. Перебування на обліку порушує права позивача, оскільки потенційно особа може бути визнана тимчасово або постійно нездатною до виконання окремих видів діяльності (робіт, професій, служби).

З цих підстав, позивач звернувся до суду з позовом, просив (з урахуванням уточненої позовної заяви) визнати протиправними дії відповідача 1 щодо госпіталізації в психіатричний заклад завідомо психічно здорової особи, та зобов`язати відповідача 1 скасувати медичну картку стаціонарного хворого № 6073 від 09.09.2018 року, визнати протиправними дії відповідача 2 щодо взяття позивача на облік консультативного нагляду згідно медичної картки № 1252 від 13.12.2018 року.

Разом з позовною заявою позивачем було подано клопотання про витребування у ТМО «Психіатрія» оригіналу медичної картки стаціонарного хворого № 6073 від 29.09.2018 року та витребування у КМПНЛ № 2 оригіналу медичної картки № 1252 від 13.12.2018 року.

Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 30 серпня 2019 року позовну заяву залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків.

Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 11 жовтня 2019 року було відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання, вирішено розгляд справи здійснювати в загальному позовному провадженні.

Протокольною ухвалою суду від 18 вересня 2020 року було частково задоволено клопотання позивача про витребування доказів, витребувано належним чином засвідчену копію медичної картки стаціонарного хворого № 6073 від 29.09.2018 року та належним чином засвідчену копію медичної картки № 1252 від 13.12.2018 року.

05.10.2020 року до суду від відповідача 1 надійшла копія медичної картки стаціонарного хворого № 6073 від 29.09.2018 року.

В судовому засіданні 17.02.2021 представником відповідача 2 подано клопотання про залучення до участі у справі належних відповідачів, у зв`язку з реорганізацією установ психіатричної допомоги м. Києва.

Представник позивача пояснив, що на час звернення до суду вказані установи не було реорганізовано, з урахуванням отриманої інформації просив залучити належних відповідачів до участі у справі .

Протокольною ухвалою суду клопотання представника відповідача та представника позивача було задоволено, залучено до участі у справі відповідача 1 та відповідача 2, як правонаступників ТМО «Психіатрія» та КМПЛ № 2 відповідно.

21.04.2021 року до суду надійшла позовна заява з уточненнями, внесеними з урахуванням змін у суб`єктному складі.

07.05.2021 року судом отримано копію медичної картки № 1252 від 13.12.2018 року.

07.05.2021 року до суду надійшов відзив відповідача 2 на уточнену позовну заяву. У відзиві представник відповідача 2 повідомила, що позивач на обліку у відповідача 2 не перебуває. Зазначила, що згідно рекомендацій виписного епікризу № 5816 від 18.10.2018 року, який надійшов від ТМО «Психіатрія», на підставі Наказу МОЗ України № 20 від 22.01.2007 року було встановлено консультативний нагляд за позивачем. У зв`язку з відсутністю звернень нагляд було знято 22.01.2020 року. Таким чином, дільничний лікар при встановленні консультаційного нагляду діяв відповідно до законодавства, крім того, Наказ МОЗ України № 20 від 22.01.2007 року визнано таким, що втратив чинність згідно з Наказом МОЗ України від 13.05.2019 № 1063. У зв`язку з викладеним, просила відмовити у задоволенні позовних вимог до відповідача 2.

13.05.2021 року до суду надійшов відзив відповідача 1 на позовну заяву. У відзиві представник відповідача 1 зазначив, що позивач був госпіталізований бригадою швидкої медичної допомоги за рапортом поліції. Згідно з супровідним листком № 279082, позивачу було встановлено попередній діагноз «Галюцинаторно-параноїдний синдром». Крім того, згідно з рапортом інспектора, який був викликаний у зв`язку з агресивними тенденціями позивача, поліцією зафіксовано агресивну поведінку позивача щодо дружини. Також, ОСОБА_3 у своїй заяві повідомила про агресивну поведінку позивача, заборону виходити з дому, підпал та погрози підпалу особистих речей ОСОБА_3 позивачем. Братом позивача, ОСОБА_4 , була написана заява, в якій повідомлено про слухові галюцинації позивача та постійне прослуховування телефона ОСОБА_3 .

З урахуванням наявних відомостей, які свідчили, що позивач вчиняє дії, які являють собою безпосередню небезпеку для нього чи оточуючих, за результатами огляду черговим лікарем-психіатром приймального відділення позивача було госпіталізовано до ТМО «Психіатрія» у місті Києві. 01.10.2018 року позивач був оглянутий комісією лікарів- психіатрів, яка зафіксувала зміну стану позивача, зокрема, появу часткової критики до свого стану, позивач був виписаний додому, рекомендовано амбулаторне лікування. При госпіталізації та в подальшому, відповідач 1 діяв у чіткій відповідності з нормами Закону України «Про психіатричну допомогу».

Щодо вимоги скасувати медичну картку стаціонарного хворого № 6073 від 29.09.2018 року, представник відповідача 1 зазначив, що відповідно до пунктів 2-4 Інструкції щодо заповнення форми первинної облікової документації № 003/о «Медична карта стаціонарного хворого», затвердженої Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 14.02.2012 № 110 (надалі за текстом - Інструкція) форма № 003/о є основним медичним документом, що заповнюється на кожного хворого, який влаштовується на стаціонарне медичне лікування, та ведеться в усіх закладах охорони здоров`я, які надають стаціонарну допомогу та санаторіях, містить всі дані щодо стану хворого протягом усього періоду перебування в стаціонарі, організації та проведення лікування, а також дані об`єктивних, функціональних, рентгенологічних, лабораторних та інших методів обстежень. Форма ведеться з метою контролю належної організації лікувально-діагностичного процесу та використовується для надання матеріалів за запитами (правоохоронних органів, суду тощо), Строк зберігання форми № 003/о - 25 років (пункт 40 Інструкції). Таким чином, знищення медичної карти стаціонарного хворого можливе лише після закінчення строку зберігання.

Враховуючи вищезазначене, представник відповідача оцінює твердження позивача про нібито неправомірні дії відповідача 1 при його госпіталізації, а також вимогу щодо знищення медичної карти стаціонарного хворого, як протиправні та необґрунтовані. У зв`язку з цим, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити, представник відповідача 1 заперечував проти позовних вимог, просив відмовити у їх задоволенні.

Представник відповідача 2 в судове засідання не з`явилася, про місце, дату та час розгляду справи повідомлялась належним чином, в попередніх засіданнях проти позовних вимог заперечувала з підстав, викладених у відзиві.

Відповідно до частини першої статті 223 Цивільного процесуального кодексу України (надалі за текстом - ЦПК України), неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до історії хвороби з медичної карти стаціонарного хворого № 6073 в ТМО «Психіатрія», 29.09.2018 року о 21.30 позивач був госпіталізований бригадою швидкої медичної допомоги за рапортом поліції (а.с. 88).

При госпіталізації позивачу було встановлено попередній діагноз «Галюцинаторно-параноїдний синдром», що підтверджується супровідним листком № 279082 за підписом фельдшера Норець відділення 9 ЕМ(ш)Д Центру екстреної медичної допомоги та медицини катастроф міста Києва (а.с. 90).

В медичній карті № 6073 знаходиться заява ОСОБА_3 від 29.09.2018 року на ім`я директора ТМО «Психіатрія», в якій заявник повідомляє про появу у позивача слухових галюцинацій, невмотивованих підозр, які зумовлюють агресивну поведінку позивача щодо неї (а.с. 91).

В медичній карті також знаходиться заява ОСОБА_4 від 29.09.2018 року на ім`я директора ТМО «Психіатрія», про госпіталізацію позивача у зв`язку з його нестабільним психологічним станом, що проявляється в слухових галюцинаціях, зацикленості, параної (а.с. 92).

Відповідно до рапорту лейтенанта поліції Н. Михайлова , 29.09.2018 було отримано виклик за адресою АДРЕСА_1 . За вказаною адресою було виявлено позивача, який поводився агресивно щодо ОСОБА_3 , здійснив підпал речей в квартирі. Оскільки позивач відмовився самостійно звернутись до лікаря, ОСОБА_3 звернулась за допомогою за номером 103 і позивача за його згодою госпіталізовано до ТМО «Психіатрія» (а.с. 90, зворотна сторона).

У формах первинної облікової документації «Усвідомлена згода особи на проведення психіатричного огляду», «Усвідомлена згода особи на госпіталізацію до психіатричного закладу», «Усвідомлена згода особи на лікування у психіатричному закладі» з підписом лікаря та датою 29.09.2018 року, які знаходяться в медичній карті, підпис позивача відсутній (а.с. 92, зворотна сторона - 94).

У заяві від 01.10.2018 року на ім`я директора ТМО «Психіатрія» позивач відмовляється від послуг стаціонарного лікування та наполягає на виписці (а.с. 89, зворотна сторона).

Як вбачається з виписного епікризу № 5816 від 08.10.2018 року, 01.10.2018 року, позивач був оглянутий комісією лікарів-психіатрів та виписаний додому, рекомендовано амбулаторне лікування (а.с. 103).

Листом від 25.02.2021 року у відповідь на запит представника позивача відповідач 2 повідомив, що позивач під наглядом у відповідача 2 не перебуває (а.с. 130).

Відповідно до ст. 3 Конституції України, людина її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Частиною 2 ст. 28 Конституції України передбачено, що жодна людина без її вільної згоди не може бути піддана медичним, науковим чи іншим дослідам.

Згідно із ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про психіатричну допомогу», кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу доки наявність такого розладу не буде встановлена на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Згідно зі ст. 4 Закону України «Про психіатричну допомогу», психіатрична допомога надається на основі принципів законності, гуманності, додержання прав людини і громадянина, добровільності та відповідно до сучасного рівня наукових знань, необхідності й достатності заходів лікування з мінімальними соціально - правовими обмеженнями.

У відповідності до статті 13 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа, яка досягла 14 років, госпіталізується до закладу з надання психіатричної допомоги добровільно - на її прохання або за її усвідомленою письмовою згодою. Згода на госпіталізацію фіксується в медичній документації за підписом особи або її законного представника та лікаря-психіатра. Госпіталізація особи у випадках, передбачених частиною першою цієї статті, здійснюється за рішенням лікаря-психіатра.

Особа може бути госпіталізована до закладу з надання психіатричної допомоги в примусовому порядку на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону, а також у випадках проведення експертизи стану психічного здоров`я особи або застосування до особи, яка страждає на психічний розлад і вчинила суспільно небезпечне діяння, примусового заходу медичного характеру на підставах та в порядку, передбачених законами України.

Статтею 14 зазначеного закону визначено підстави для госпіталізації особи до закладу з надання психіатричної допомоги в примусовому порядку. Особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до закладу з надання психіатричної допомоги без її усвідомленої письмової згоди або без письмової згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність.

У відповідності до статті 11 закону «Про психіатричну допомогу», психіатричний огляд проводиться з метою з`ясування: наявності чи відсутності в особи психічного розладу, потреби в наданні їй психіатричної допомоги, а також для вирішення питання про вид такої допомоги та порядок її надання. Психіатричний огляд особи може бути проведено без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника у випадках, коли одержані відомості дають достатні підстави для обґрунтованого припущення про наявність у особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність, або завдасть значної шкоди своєму здоров`ю у зв`язку з погіршенням психічного стану у разі ненадання їй психіатричної допомоги.

Рішення про проведення психіатричного огляду особи без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника приймається лікарем-психіатром за заявою, яка містить відомості, що дають достатні підстави для такого огляду. Із заявою можуть звернутися родичі особи, яка підлягає психіатричному огляду, лікар, який має будь-яку медичну спеціальність, інші особи.

Заява про психіатричний огляд особи без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника повинна бути подана у письмовій формі та містити відомості, що обґрунтовують необхідність психіатричного огляду і вказують на відмову особи чи її законного представника від звернення до лікаря-психіатра. Лікар-психіатр має право робити запит щодо надання йому додаткових медичних та інших відомостей, необхідних для прийняття відповідного рішення.

Згідно статті 1 закону «Про психіатричну допомогу» усвідомлена згода особи - це згода, вільно висловлена особою, здатною зрозуміти інформацію, що надається доступним способом, про характер її психічного розладу та прогноз його можливого розвитку, мету, порядок та тривалість надання психіатричної допомоги, методи діагностики, лікування та лікарські засоби, що можуть застосовуватися в процесі надання психіатричної допомоги, їх побічні ефекти та альтернативні методи лікування.

Позивач зазначив у позовній заяві, що не надавав усвідомленої згоди особи на проведення обстеження, методів діагностики та лікування і лікарські засоби, що становлять підвищений ризик для здоров`я особи та консультативного нагляду. Будь-яких доказів на підтвердження надання позивачем усвідомленої згоди позивача на госпіталізацію або на проведення психіатричного огляду суду не надавалось.

З огляду на презумпцію психічного здоров`я, позивач станом на момент його госпіталізації не мав психічного розладу, оскільки доказів встановлення наявності такого розладу на підставах та в порядку, передбачених законами України, суду не було надано.

В матеріалах справи знаходяться заяви ОСОБА_6 та ОСОБА_4 , які не містять доказів того, що позивач страждає на психічні розлади, вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для нього чи оточуючих, або ж неспроможний самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність, або завдасть значної шкоди своєму здоров`ю у зв`язку з погіршенням психічного стану у разі ненадання йому психіатричної допомоги. При цьому, обґрунтування необхідності психіатричного огляду в зазначених заявах відсутнє.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що госпіталізація позивача до психіатричного закладу була здійснена відповідачем 1 за відсутності для цього законних підстав, а відтак, позовна вимога про визнання дій відповідача 1 в цій частині протиправними є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Щодо вимоги позивача про скасування відповідачем 1 медичної картки стаціонарного хворого № 6073 від 09.09.2018 року, суд зазначає, що відповідно до пунктів 2-4 Інструкції, форма № 003/о є основним медичним документом, що заповнюється на кожного хворого, який влаштовується на стаціонарне медичне лікування, та ведеться в усіх закладах охорони здоров`я, які надають стаціонарну допомогу, та санаторіях. Форма № 003/о містить всі дані щодо стану хворого протягом усього періоду перебування в стаціонарі, організації та проведення лікування, а також дані об`єктивних, функціональних, рентгенологічних, лабораторних та інших методів обстежень. Форма № 003/о ведеться з метою контролю належної організації лікувально-діагностичного процесу та використовується для надання матеріалів за запитами (правоохоронних органів, суду тощо). Строк зберігання форми № 003/о - 25 років (пункт 40 Інструкції).

Відповідно до пункту 6 Правил організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, затверджених Наказом Міністерства юстиції України від 18.06.2015 № 1000/5, керівник установи відповідає за збереженість службових документів та інформації, яку вони містять, функціонування системи захисту документаційного фонду від незаконного доступу, втрату і несанкціоноване знищення документів, порушення правил користування документами. Документи можуть бути вилучені для знищення лише після закінчення тимчасових і тривалих термінів зберігання.

З огляду на наведене, та враховуючи, що існування медичної карти саме по собі не створює для позивача правових наслідків, не порушує його права та інтереси, суд приходить до висновку, що вимога про скасування медичної карти стаціонарного хворого № 6073 від 29.09.2018 року задоволенню не підлягає.

Також, судом врахована та обставина, що позивачем було заявлено вимогу про визнання протиправними дій відповідача 2 щодо взяття позивача на облік консультативного нагляду згідно медичної картки № 1252 від 13.12.2018 року.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про психіатричну допомогу» амбулаторна психіатрична допомога - психіатрична допомога, що включає в себе обстеження стану психічного здоров`я осіб на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами, профілактику, діагностику психічних розладів, лікування, нагляд, догляд, медико- соціальну реабілітацію осіб, які страждають на психічні розлади, в амбулаторних умовах.

З метою виконання вимог Закону України «Про психіатричну допомогу» у частині реалізації державних гарантій щодо забезпечення осіб, які страждають на психічні розлади, необхідною амбулаторною психіатричною допомогою шляхом впровадження диспансерного методу Наказом МОЗ України від 22.01.2007 року № 20 була затверджена Інструкція з організації диспансерного та консультативного нагляду осіб, які страждають на психічні розлади, при наданні амбулаторної психіатричної допомоги (надалі за текстом - Інструкція з організації нагляду .

Згідно з Інструкцією з організації нагляду, в основу організації амбулаторної психіатричної допомоги особам, які страждають на психічні розлади (дорослим та дітям), закладено диспансерний метод надання медичної допомоги, при якому шляхом диспансеризації осіб з психічними захворюваннями та станами реалізується один з основних напрямків охорони здоров`я - профілактичний.

Залежно від характеру та перебігу психічних розладів, а також наявності усвідомленої згоди особи, яка страждає на психічні розлади, або її законного представника на отримання амбулаторної психіатричної допомоги диспансеризація здійснюється у вигляді диспансерного та консультативного нагляду.

Відповідно до п 3.3. Інструкції з організації нагляду, консультативний нагляд - надання амбулаторної психіатричної допомоги особам, які страждають на психічні розлади,шляхом спостереження лікарем-психіатром (іншими фахівцями психіатричного закладу) за перебігом психічного розладу, проведення відповідних діагностичних, лікувальних, реабілітаційних та медико-соціальних заходів на прохання або за усвідомленою згодою особи чи її законного представника, якщо форма та характер перебігу психічного розладу не потребують установлення за особою диспансерного нагляду, або відсутня усвідомлена згода особи чи її законного представника на проведення диспансерного нагляду, а підстави для надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку відсутні.

Одна з груп пацієнтів консультативного нагляду формується з осіб, щодо яких надійшла медична інформація від інших психіатричних закладів (витяг з медичної карти стаціонарного/амбулаторного хворого після лікування чи обстеження у ж охорони здоров`я, що надавав психіатричну допомогу), без огляду лікарем-психіатром психіатричного закладу, до якого надійшла ця інформація. В цьому випадку, перед установленням консультативного нагляду, огляд лікарем-психіатром психіатричного закладу, до якого надійшла ця інформація, не проводиться.

Відповідно до матеріалів справи, консультативний нагляд за позивачем був встановлений на підставі Наказу МОЗ України № 20 від 22.01.2007 року, згідно з рекомендаціями виписного епікризу № 5816 від 18.10.2018 року, який надійшов від ТМО «Психіатрія».

З урахуванням наведеного, суд не вбачає порушень прав позивача в діях лікаря КМПНЛ № 2, при встановленні консультаційного нагляду.

Разом з тим, як зазначила у відзиві та пояснила у судовому засіданні представник відповідача 2, у зв`язку з відсутністю звернень позивача, консультаційний нагляд було припинено 22.01.2020 року.

Крім того, Наказ МОЗ України № 20 від 22.01.2007 року було визнано таким, що втратив чинність, згідно з Наказом МОЗ України від 13.05.2019 № 1063.

В ході судового розгляду позивач пояснив, що дана позовна вимога не стосується дій щодо встановлення консультаційного обліку у КМПНЛ № 2, які відбувалися у минулому, а спрямована на недопущення в майбутньому обмежень його прав, які можуть бути викликані перебуванням на обліку у відповідача 2.

Суд зазначає, що така вимога спрямована на майбутнє, а тому, не може бути задоволена, адже захисту в порядку цивільного судочинства підлягає лише вже порушене, невизнане або оспорюване право особи, а не те, яке може бути порушено в майбутньому, і щодо якого невідомо, буде воно порушено чи ні.

На даний момент позивач під наглядом або ж на обліку у відповідача 2 не перебуває, доказів іншого суду надано не було, а отже, відсутні правові підстави для задоволення вимоги про визнання протиправними дій відповідача 2 в цій частині.

За приписами статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу.

Статтями 12, 13 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених статтею 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи виникає спір.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення, не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, суд, з`ясувавши обставини справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного наданого доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, прийшов до висновку про необхідність задовольнити позов в частині вимоги про визнання протиправними дій відповідача 1 щодо госпіталізації позивача в психіатричний заклад, та відмовити в задоволенні решти позовних вимог

Керуючись ст. ст. 19, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354-356 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до комунального некомерційного підприємства «Клінічна лікарня «Психіатрія» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), комунального некомерційного підприємства «Київська міська клінічна лікарня № 2» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії - задовольнити частково;

Визнати протиправними дії комунального некомерційного підприємства «Клінічна лікарня «Психіатрія» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) щодо госпіталізації в психіатричний заклад ОСОБА_1 ;

У решті позовних вимог - відмовити;

Повне найменування сторін:

позивач - ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 );

відповідач 1 - комунальне некомерційне підприємство «Клінічна лікарня «Психіатрія» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (адреса: 04080, м. Київ, вул. Кирилівська, 103, );

відповідач 2 - комунальне некомерційне підприємство «Київська міська клінічна лікарня № 2» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації);

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення;

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано протягом встановленого законом строку. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;

Суддя В. В. Гребенюк