КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 369/16078/20
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/8846/2022
Головуючий у суді першої інстанції: Волчко А.Я.
Доповідач у суді апеляційної інстанції:Семенюк Т.А.
07 грудня 2022 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - Семенюк Т.А

Суддів - Рейнарт І.М., Кирилюк Г.М.,

при секретарі - Стешенко М.В.,

розглянувши в судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Підлипенського Дениса Вадимовича в інтересах ОСОБА_2 на ухвалу Києво - Святошинського районного суду Київської області від 16 травня 2022 року за заявою про ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розподіл майна подружжя, -

В С ТА Н О В И В :

У грудні2020 року позивач звернулась до суду з даним позовомдо відповідача про розподіл майна подружжя.

25 січня 2022 року рішенням Києво - Святошинського районного суду Київської області у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

В січні 2022 року представник відповідача ОСОБА_2 - Підлипенський Д.В. подав заявупро ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат, в якій просив суд стягнути з позивача на користь ОСОБА_2 судові витрати на правничу допомогу у розмірі 15 000 грн.

В обґрунтування заяви зазначив, що вказана сума є співмірною, складено детальний опис виконаних адвокатом робіт, був витрачений час на надання відповідачу правової допомоги, складання та подання процесуальних документів, участь в судових засіданнях.

Ухвалою Києво - Святошинського районного суду Київської області від 16 травня 2022 року в задоволенні заяви відповідача про ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розподіл майна подружжя відмовлено.

Не погоджуючись із ухвалою суду, Підлипенський Д.В. в інтересах ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу та направити справу до суду першої інстанції для ухвалення додаткового рішення, вважаючи, що при ухваленні оскаржуваного рішення судом порушено норми процесуального права та не враховано обставини, які мають суттєве значення для справи.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що суд першої інстанції не у повному обсязі з`ясував зміст договірних відносин відповідача та його представника, оскільки названий документ передбачено п. 7 Додаткової угоди № 1 від 12.05.2021 року як такий, що підтверджує обсяг наданих послуг, містить детальний опис вчинених адвокатом дій та витраченого часу з метою надання професійної правничої допомоги відповідачу, підтверджує волю сторін Договору щодо відтермінування обов`язку відповідача щодо оплати гонорару адвокату у майбутньому, що не суперечить ані положенням ст. 137, ані положенням ст. 141 ЦПК України та не може бути підставою для відмови у розподілі судових витрат.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відмовляючи в ухваленні додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції виходив з того, що представником відповдача не підтверджено належними та допустими доказами заявлені вимоги, зокрема відповідним банківським документом, який би підтверджував оплату таких послуг.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції погодитись не можна, з огляду на наступне.

Частиною першою статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать, зокрема,витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини третьої вказаної статті ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Представником у суді може бути адвокат або законний представник (частина перша статті 60 ЦПК України).

За змістом статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», про що зазначено в частині четвертій статті 62 ЦПК України.

Відповідно до п. 6 та п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.

Відповідно до ст. 19 цього Закону України видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).

Згідно зі статтею 11 ЦПК України, суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України);

3) розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України).

Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу,2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до частин першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Водночас,зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України вбачається, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України).

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі №753/1203/18 (провадження № 61-44217св18).

Як вбачається з матеріалів справи, 12 травня 2021 року ОСОБА_2 (клієнт) уклав з адвокатом Підлипенським Д.В. Договір про надання правової допомоги, згідно якого адвокат зобов`язується, в порядку та на умовах, визначених цим договором, надати клієнту правову допомогу (п. 1), а клієнт зобов`язується оплатити надані послуги (п. 3) (а.с. 76).

Відповідно до п. 3 та п. 5 Договору від 12 травня 2021 року обсяг і вартість наданої правової допомоги за цим Договором визначається у відповідному розрахунку, який складається адвокатом, що підтверджує виконання ним зобов`язання по даному договору.

Розмір гонорару розраховується відповідно до додатку до даного договору, який є частиною даного договору та надається до суду лише у випадку необхідності підтвердження витрат на професійну правничу допомогу.

На виконання пункут п.5 Договору про надання правової допомоги 12 травня 2021 року між клієнтом та адвокатом складено та підписано Додаткову угоду №1, в якій п. 1 визначено, що вартість послуг за Договором за час розгляду справи № 369/16978/20 судом першої інстанції складає 15 000 (п`ятнадцять тисяч) гривень незалежно від кількості часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги у названій справі (а.с. 77).

Домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання (пункт 5.39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19).

Згідно п. 7 Додаткової угоди №1 Акт прийому-передачі послуг складається адвокатом на вимогу клієнта або для підтвердження обсягу наданих послуг при розподілі судом судових витрат сторін.

26 січня 2022 року між клієнтом та адвокатом складено та підписано Акт прийму - передачі наданих послуг, в якому сторони погодили наступний об`єм послуг, що надані адвокатом на виконання Договору: вивчення позовної заяви та доданих до неї документів(0,5 год.); формування правової позиції з урахуванням актуального законодавства, що регулює спірні відносини та релевантної судової практики (1,5 год.); збір доказової бази на користь виробленої правової позиції (2 год.); підготовка та направлення відзиву на позовну заяву (2 год.); участь у судових засіданнях 24.05.2021 (2 год.), 29.09.2021 (2 год.), 25.01.2022 (2,5 год.) (включно із дорогою від офісу адвоката, очікуванням судового засідання та поверненням до офісу адвоката); підготовка цього акту, роз`яснення суті судового рішення, надання інших роз`яснень, пов`язаних зі справою № 369/16978/20 (0,5 год.) (а.с. 78).

Відтак сторони визначили суму та домовилися про вартість послуг адвоката в розмірі 15 000грн.

Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим ( див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «East/West Alliance Limited»проти України» від 23 січня 2014 року ( East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268 ).

Колегія суддів не може погодитись з висновком суду першої інстанції, що стороною позивача на підтвердження витрат на правничу допомогу не надано первинних документів, що підтверджують їх оплату, оскільки, як зазначив Верховний Суд у постанові від 21 січня 2021 року у справі № 280/2635/20, «відшкодуванню підлягають витрати, незалежно від того, їх уже фактично сплачено стороною / третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Встановлена на законодавчому рівні можливість отримати відшкодування понесених витрат на правничу допомогу сприяє нормальному розвитку галузі, дозволяє учасникам судових процесів залучати для захисту свої прав кваліфікованих адвокатів, даючи при цьому таким особам законне право сподіватись на повне або часткове відшкодування понесених витрат у разі доведення власної правової позиції.

Висновки судів про відмову у відшкодуванні витрат на правничу допомогу через відсутність доказів оплати вказаних послуг не узгоджується з нормами чинного процесуального законодавства та вищенаведеними висновками Верховного Суду».

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

З матеріалів справи вбачається, що при подачі відзива на позовну заяву, представник відповідача просив стягнути з позивача на кросить відповідача 15 000 грн. вартості послуг із захисту прав і законних інтересів ОСОБА_2 та вказано, що понесення інших витрат відповідачем не планується.

Будь-яких заперечень щодо розміру зазначених витрат, їх не співмірності із складністю справи, позвач суду першої інстанції не надавала.

Рішенням Києво - Святошинського районного суду Київської області від 25 січня 2022 року в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

31 січня 2022 року при подачі представником відповідача до суду першої інстанції клопотання про ухвалення додаткового рішення для вирішення питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, адвокатом також були додані докази відправки 31 січня 2022 року вказаного клопотання позивачу ОСОБА_3 (а.с. 74-81).

У розумінні положень частини п`ятої статті 137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 141 ЦПК України. Разом з тим, у частині п`ятій наведеної норми визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним у ч. 3 ст. 141 ЦПК України критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на правову допомогу або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою, шостою, сьомою статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

Обов'язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Така правова позиція щодо права суду зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони узгоджується з висновком, викладеним у постановах Верховного Суду від 03 червня 2020 року у справі № 211/1674/19 (провадження № 61-2679св20), від 19 серпня 2020 року в справі № 195/31/16-ц (провадження № 61-15811св19).

Судом встановлено, що сторона позивача отримала відзив на позовну заяву подану відповідачем, позивачу надіслано клопотання про ухвалення додатковго рішення, проте від ОСОБА_3 клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги не надходило, як і не було подано заперечень щодо ухвалення додаткового рішення.

З врахуванням викладеного, а також у зв`язку із тим, що відповідач згідно з положеннями статті 81 ЦПК України довів надання правової допомоги у суді першої інстанції в заявленому розмірі, апеляційний суд вважає, що відсутні правові підстави за власною ініціативою зменшити заявлені стороною заявником до відшкодування витрати на правничу допомогу, які належно підтверджені.

Згідно п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Отже, переглядаючи справу, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги і скасування ухвали суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Підлипенського Дениса Вадимовича в інтересах ОСОБА_2 - задовольнити.

Ухвалу Києво - Святошинського районного суду Київської області від 16 травня 2022 року - скасувати, прийняти нову постанову наступного змісту.

Заяву Підлипенського Дениса Вадимовича в інтересах ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення - задовольнити.

Ухвалити в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розподіл майна подружжя, додаткове рішення.

Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 ) витрати на правничу допомогу в розмірі 15 000 грн.

Постанова набирає чинності з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови виготовлений 08 грудня 2022 року.

Головуючий

Судді