Справа № 161/5572/22 Головуючий у 1 інстанції: Рудська С. М.
Провадження № 22-ц/802/977/22 Категорія: 39 Доповідач: Данилюк В. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 грудня 2022 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Данилюк В. А.,

суддів Киці С. І., Шевчук Л. Я.,

секретаря Савчук Т. Ф.,

з участю:

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивачів ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про стягнення грошових коштів, за апеляційною скаргою представника відповідачки ОСОБА_6 ОСОБА_3 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 вересня 2022 року,

В С Т А Н О В И В:

В травні 2022 року позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_5 звернулися в суд з позовом до ОСОБА_7 про стягнення грошових коштів.

Позовні вимоги обґрунтовані, що 25.03.1998 року їх батько ОСОБА_8 подарував відповідачці ОСОБА_6 46/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (далі житловий будинок). У 1998 році ОСОБА_6 виїхала на заробітки в Італію та з 2004 року зв`язок з останньою був повністю втрачений, жодних звісток від неї не надходило. Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30.05.2012 року в справі № 0308/5107/2012 відповідачку оголошено померлою та на підставі даного судового рішення органом РАЦСу було видано відповідне свідоцтво про смерть. Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07.03.2013 року в справі № 0308/21175/2012 за їх батьком ОСОБА_8 було визнано право власності на належну ОСОБА_6 частку в житловому будинку, у зв`язку з визнання останньої померлою. Однак, рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15.11.2021 року було скасоване судове рішення в справі № 0308/5107/2012, оскільки відповідачка з`явилася та подала відповідну заяву. Крім того, постановою Волинського апеляційного суду від 22.02.2022 року за відповідною апеляційною скаргою ОСОБА_6 , як особи, яка не брала участь у справі, було скасованим судове рішення в справі № 0308/21175/2012 та ухвалено нове, яким у задоволенні позову ОСОБА_8 , правонаступником якого є вони, про визнання права власності на спадкове майно відмовлено. Разом з тим, у 2006 році після того, як від відповідачки перестали надходити будь-які звістки, кредитор останньої ОСОБА_9 , звернувся до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_6 заборгованості на підставі договору позики від 20.03.1998 року в розмірі 2000 дол. США. В рамках розгляду даної справи на належну відповідачці частку в житловому будинку було накладено арешт, а 05.10.2006 року постановлено судове рішення, яким із ОСОБА_6 стягнуто суму боргу та судові витрати по справі. З метою недопущення звернення стягнення на майно відповідачки, право володіння та користування яким мав їх покійний батько ОСОБА_8 , останній сплатив ОСОБА_9 борг ОСОБА_6 , а відтак до нього перейшли права кредитора у зобов`язанні, яке випливає із договору позики від 20.03.1998 року. Враховуючи наведене, а також те що вони є спадкоємцями після смерті ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , просять суд стягнути з ОСОБА_6 на свою користь в рівних частинах 2000 дол. США основного боргу, 3 % річних за період з 01.08.2004 року по 09.05.2022 року (увесь час прострочення виконання зобов`язань) в розмірі 1061,01 дол. США та судові витрати по справі з яких: 992,40 грн. судового збору та 4000 грн. витрат на правничу допомогу.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 вересня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про стягнення грошових коштів задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_1 1000 (одну тисячу) доларів США боргу та 533 (п`ятсот тридцять три) долари США 50 центів трьох відсотків річних.

Стягнуто з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 496 (чотириста дев`яносто шість) грн. 20 коп.

Стягнуто з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_5 1000 (одну тисячу) доларів США боргу та 533 (п`ятсот тридцять три) долари США 50 центів трьох відсотків річних.

Стягнуто з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_5 судовий збір в розмірі 496 (чотириста дев`яносто шість) грн. 20 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник відповідачки ОСОБА_6 адвокат Петрук І. В. подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Судом першої інстанції не було повно та всебічно з`ясовано обставини справи, що мають значення для її правильного вирішення. Просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволені позову.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивачів адвокат Казмірук О. В. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Заслухавши пояснення позивача ОСОБА_1 та представника позивачів ОСОБА_2 , які заперечили апеляційну скаргу, представника відповідача ОСОБА_3 , який підтримав апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позову, виходячи з наступного

Судом встановлено, що 20.03.1998 року відповідачкою ОСОБА_6 було складено письмову розписку про отримання в борг від ОСОБА_9 2000 дол. США зі сплатою 8% місячних. (а.с. 19).

Як вбачається із договору дарування, посвідченого 25.03.1998 року приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Зубенко Т. І. та зареєстрованого в реєстрі за № 1538, ОСОБА_8 було передано у дар ОСОБА_6 46/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 11).

Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05.10.2006 року в справі № 2-4208/06 із ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 було стягнуто суму боргу за договором позики від 20.03.1998 року, оформленого розпискою, в розмірі 2000 дол. США, що на той час згідно курсу НБУ було еквівалентно 10100 грн., а також судові витрати по справі (а.с. 22).

Крім того, в ході розгляду справи № 2-4208/06 Луцьким міськрайонним судом Волинської області відповідною ухвалою від 10.07.2006 року було накладено арешт на належні ОСОБА_6 46/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 20).

На виконання судового рішення по справі № 2-4208/06 було видано виконавчі листи, які пред`явлено до Державної виконавчої служби у м. Луцьку (а.с. 23-24).

Як вбачається із квитанції № 117 від 03.05.2007 року та № 266 від 23.08.2007 року, ОСОБА_8 було сплачено кошти в загальному розмірі 10231 грн.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03.12.2009 року в справі № 2о-350/2009 ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , визнана безвісно відсутньою.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30.05.2012 року в справі № 0308/5107/2012 ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , оголошено померлою.

У вересні 2021 року ОСОБА_6 звернулася до суду із заявою про скасування рішення суду про оголошення її померлою.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15.11.2021 року скасовано рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30.05.2012 року у справі № 0308/5107/2012 (провадження № 2-о/0308/160/12) про оголошення померлою громадянки України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , оскільки як встановлено судом, ця особа з`явилася та подала заяву про скасування рішення про оголошення її померлою.

Зі змісту зазначеного рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15.11.2021 року вбачається, що після 1998 року і до 2021 року ОСОБА_6 перебувала за межами України на заробітках і повернулася в Україну у вересні 2021 року.

Наведені вище обставини підтверджуються постановою Волинського апеляційного суду від 22.02.2022 року в цивільній справі № 0308/21175/12, яка набрала законної сили та є чинною.

Як убачається зі свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 19.05.2021 року Відділом ДРАЦС у м. Луцьку ЗМУ Міністерства юстиції (м. Львів), ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_8 (а.с. 26).

Судом також встановлено, що позивачі ОСОБА_5 та ОСОБА_1 є спадкоємцями померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 Кирилюка ОСОБА_10 , про що свідчить відповідна довідка приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу Волинської області Онищук І. П. (а.с. 27).

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, щовнаслідок задоволення ОСОБА_8 вимог кредитора за борговою розпискою від 20.03.1998 року до нього в силу приписів ч. 3 ст. 528 ЦК України перейшли права кредитора у цьому зобов`язанні. При цьому суд вважає доведеним, що ОСОБА_8 був позбавлений можливості вимагати від ОСОБА_6 виконання зобов`язання щодо повернення позики, оскільки у 1998 році вона виїхала на заробітки в Італію, з 2004 року про неї не було жодних звісток і всі спроби віднайти її були марними, що було встановлено рішеннями Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03.12.2009 року у справі № 2о-350/2009 та від 30.05.2012 року у справі № 0308/5107/2012, якими відповідачку було визнано безвісно відсутньою та оголошено померлою відповідно.Отже, позивачі, як спадкоємці ОСОБА_8 , є кредиторами ОСОБА_6 за зобов`язаннями, які виникли в останньої на підставі договору позики від 20.03.1998 року, оформленого розпискою.

Сума боргу, яка отримана відповідачкою у позику згідно розписки від 20.03.1998 року і не повернута нею, становить 2000 дол. США.

Суд першої інстанції у рішенні покликається на те, що суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення ч. 1 ст. 1046 ЦК України, а також ч. 1 ст. 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Таким чином, суд дійшов висновку про стягнення з відповідачки боргу в доларах США та 3% річних.

Колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду, оскільки він не відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Частиною 3 ст. 528 ЦК України передбачено, що інша особа може задовольнити вимогу кредитора без згоди боржника у разі небезпеки втратити право на майно боржника (право оренди, право застави тощо) внаслідок звернення кредитором стягнення на це майно. У цьому разі до іншої особи переходять права кредитора у зобов`язанні і застосовуються положення статей 512-519 цього Кодексу.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок виконання обов`язку боржника третьою особою.

Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Крім покладення виконання обов`язку на іншу особу (ч. 1 ст. 528 ЦК України) як виду правовідносин з участю третіх осіб, виконання третіми особами обов`язку боржника з основного (головного) цивільного правовідношення може мати місце й за умов, про які йдеться в ч. 3 ст. 528 ЦК України, яка надає третій особі право саме з її власної ініціативи й у власному інтересі виконати зобов`язання замість боржника без його згоди. Умовою такого виконання є небезпека втрати права на майно боржника (право оренди, право застави тощо). Тобто, якщо третя особа розуміє, що невиконання боржником зобов`язання може потягнути за собою втрату його прав на майно, яке знаходиться у володінні та/або користуванні такої третьої особи, остання без отримання згоди боржника і навіть без його повідомлення вправі виконати зобов`язання боржника перед кредитором. В такому разі до виконавця переходять всі права кредитора в зобов`язанні, тобто зобов`язання зберігається, але відбувається заміна кредитора.

За загальним правилом кредитор може звернути стягнення на майно боржника тільки в разі невиконання чи неналежного виконання ним обов`язку, що, як наслідок, може призвести до настання для третьої особи правових наслідків негативного характеру, що є можливим виключно за наявності відповідного правового зв`язку третьої особи з боржником основного зобов`язання.

Виконання третьою особою обов`язку замість боржника на підставі ч. 3 ст.528 ЦК України фактично є різновидом суброгації, під якою розуміють передбачений законом перехід прав кредитора до третьої особи (суброганта) в результаті виконання зобов`язання боржника третьою особою на користь кредитора (суброгата) в рамках чинних зобов`язальних правовідносин внаслідок здійсненого платежу. Суброгація прав кредитора третій особі виникає на підставі виконання останньою обов`язку боржника за наявності таких умов: 1) третя особа є носієм права на майно боржника (право оренди, право застави тощо); 2) наявність небезпеки втрати третьою особою цього права, яка має місце не тільки за прострочення боржника, а й за загрози такого прострочення; 3) указана небезпека втрати права на майно боржника виникає внаслідок звернення кредитором стягнення на це майно, причому не обов`язково, щоб звернення стягнення на майно боржника вже було реально розпочато.

Водночас, якщо в разі покладення виконання (ч. 1 ст. 528 ЦК України) третьою особою опосередковується задоволення інтересу боржника основного (головного) зобов`язання, то за виконання третьою особою обов`язку замість боржника на підставі частини третьої вказаної статті опосередковується задоволення її власного інтересу, що обумовлено специфікою кожного з цивільних правовідношень.

Наведений вище висновок щодо застосування норми ч. 3 ст. 528 ЦК України міститься у постанові Верховного Суду від 08.09.2021 року у справі № 206/1853/18 (провадження № 61-4205св21).

В даному випадку відсутні умови для виникнення права суброгації у ОСОБА_8 у зв`язку з тим, що відсутні наведені вище складові настання таких умов. Так, будь-яких доказів про те, що ОСОБА_8 був носієм права на майно відповідачки, позивачами не надано. Твердження про те, що той був співвласником іншої частки житлового будинку по АДРЕСА_1 , на 46/100 якого було накладено арешт у зв`язку з виконавчим провадженням щодо стягнення з ОСОБА_6 боргу за рішенням суду, не підтверджено будь-якими доказами. При цьому навіть за наявності даного факту не можна стверджувати, що ОСОБА_8 загрожувала небезпека втрати права на майно боржника, оскільки будь-яких прав на 46/100 частки, належній ОСОБА_6 , він не мав. Право користування належною відповідачці часткою, про що стверджують позивачі, не підтверджено будь-якими договорами.

Крім цього, суд першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення помилково вказав та вважав встановленим ту обставину, що заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05.10.2006 року в справі № 2-4208/06 було стягнуто суму боргу за договором позики від 20.03.1998 року, оформленого розпискою, в розмірі 2000 дол. США, що на той час згідно курсу НБУ, було еквівалентно 10100 грн. При цьому жодного посилання в резолютивній частині рішення від 05.10.2006 року на валюту зобов`язання, а саме, долари США, немає.

В обґрунтування позиції щодо стягнення коштів з відповідача у іноземній валюті суд першої інстанції покликається на постанову Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-44бцс18) у якій містяться висновки щодо правильного застосування норм ст. 625, 1048 ЦК України у контексті виконання зобов`язання з повернення позики, отриманої у іноземній валюті.

Однак, застосування даної постанови не є релевантною у даних правовідносинах, адже, рішенням від 05.10.2006 року постановлено стягнути з відповідача 10100 грн, а також судові витрати по справі.

Рішення суду позивачем не оскаржувалося та набрало законної сили.

Оскаржуваним рішенням суд першої інстанції фактично змінив резолютивну частину рішення суду від 05.10.2006р. у справі № 2-4208/06. Адже фактично ОСОБА_8 , якщо і сплачував кошти за ОСОБА_6 , то сплачував їх на виконання рішення суду від 05.10.2006р. у справі № 2- 4208/06 у сумі 10100 грн, а також судові витрати по справі, а не згідно розписки від 20.03.1998року у сумі 2000 доларів США.

Колегія судді також звертає увагу, що висновок суду про виконання ОСОБА_8 зобов`язання ґрунтується на припущенні, так суд вважав квитанції № 117 від 03.05.2007 року та № 266 від 23.08.2007 року (а.с. 25) беззаперечним доказом щодо сплати ОСОБА_8 зобов`язань ОСОБА_6 , покладених на неї заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05.10.2006 року в справі № 2- 4208/06. Разом з тим вказані квитанції не є належними та допустимими доказами, оскільки не містять жодного реквізиту (номеру виконавчого провадження, згадки про виконання рішення суду у певній справі, прізвища боржника ОСОБА_6 тощо).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України).

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Так, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предметадоказування.

Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не можна вважати законним та обґрунтованим через порушення норм матеріального та процесуального права.

З урахуванням наведеного, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 368, 378, 381-383 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника відповідачки ОСОБА_6 ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 вересня 2022 року в даній справі скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про стягнення грошових коштів відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 29 грудня 2022 року.

Головуючий

Судді :