Справа № 143/922/21
Провадження № 22-ц/801/2253/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Сич С. М.
Доповідач:Сопрун В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2022 рокуСправа № 143/922/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого Сопруна В.В.,

суддів Войтка Ю.Б., Міхасішина І.В.,

за участю секретаря судового засідання Ковальчук О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу №143/922/21 запозовом ОСОБА_1 до Фермерського господарства «Ланецького» про усунення перешкод у здійсненні права власності та скасування рішення,

за апеляційною скаргою Фермерського господарства «Ланецького» на рішення Погребищенського районного суду Вінницької області від 02 листопада 2022 року,яке ухвалене суддею Сич С.М. в Погребищенському районному суді Вінницької області, повний текст складено 07 листопада 2022 року,

в с т а н о в и в :

В серпні 2021 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до Фермерського господарства «Ланецького» про усунення перешкод у здійсненні права власності та скасування рішення, мотивуючи його тим, що вона є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,3171 га, кадастровий номер :02:001:0037, яка розташована на території Плисківської сільської ради Погребищенського району Вінницької області.

10 вересня 2010 року між нею та ФГ «Ланецького» було укладено Договір оренди вказаної земельної ділянки, який сторони розірвали, уклавши Додаткову угоду від 01 березня 2020 року.

В подальшому вона уклала Договір оренди цієї земельної ділянки з ТОВ «Погребищенське», який сторони розірвали, уклавши Додаткову угоду від 25 березня 2021 року.

В травні 2021 року їй стало відомо, що державний реєстратор Липовецької міської ради Вінницького району Вінницької області Кокот О.А. прийняв рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 57854123, від 26 квітня 2021 року, на підставі якого було здійснено державну реєстрацію за ФГ «Ланецького» права оренди на зазначену земельну ділянку. Підставою для державної реєстрації реєстратор вказав Договір оренди землі від 10 вересня 2010 року.

ОСОБА_1 стверджує, що для державної реєстрації права оренди відповідач подав реєстратору договір оренди землі, який припинив свою дію внаслідок його розірвання за згодою сторін. Такі дії відповідача, на її думку, суперечать попередній його поведінці, оскільки останній, зловживаючи своїм правом, діяв недобросовісно та з наміром створити власнику перешкоди у володінні та користуванні земельною ділянкою.

Таким чином, з урахуванням заяви про зміну предмета позову від 30 березня 2022 року, ОСОБА_1 просила суд:

- усунути перешкоди у здійсненні права власності шляхом зобов`язання Фермерського господарства «Ланецького» повернути їй земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,3171 га (кадастровий номер :02:001:0037), яка розташована на території Плисківської сільської ради Погребищенського району Вінницької області;

- скасувати рішення державного реєстратора Липовецької міської ради Вінницького району Вінницької області Кокота О.А. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний №57854123 від 26 квітня 2021 року, на підставі якого було здійснено державну реєстрацію за Фермерським господарством «Ланецького» права оренди на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,3171 га (кадастровий номер :02:001:0037), яка розташована на території Плисківської сільської ради Погребищенського району Вінницької області (номер запису про інше речове право у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно індексний №41689251);

- припинити право оренди у Фермерського господарства «Ланецького» на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,3171 га (кадастровий номер :02:001:0037), яка розташована на території Плисківської сільської ради Погребищенського району Вінницької області, державна реєстрація якого здійснена на підставі рішення державного реєстратора Липовецької міської ради Вінницького району Вінницької області Кокота О.А. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний №57854123 від 26 квітня 2021 року.

Рішенням Погребищенського районного суду Вінницької області від 02 листопада 2022 року позовзадоволено. Вирішено питання щодо розподілу судового збору.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ФГ «Ланецького» подало апеляційну скаргу, оскільки вважає його необ`єктивним, неповним, необґрунтованим, недоведені обставини, що мають значення для справи, порушено норми матеріального та процесуального права. Просило рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволені позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції безпідставно розглянув справу у відсутність представника відповідача, який в свою чергу подав клопотання про перенесення розгляду справи. Судом першої інстанції не витребувано оригінал додаткової угоди від 01 березня 2020 року та не призначено судову почеркознавчу експертизу, для встановлення обставин щодо справжності підписів на додатковій угоді. Крім того, суд першої інстанції не закрив провадження у справі та не передав справу на розгляд до Господарського суду Вінницької області відповідно до ухвали Господарського суду Вінницької області від 30 березня 2022 року. Отже, вважає, що оскільки позивачем не доведено факт укладення додаткової угоди від 01 березня 2020 року про розірвання договору оренди землі, тому суд дійшов до передчасного висновку про законність реєстрації розірвання договору оренди на підставі неукладеної додаткової угоди, а тому безпідставно задовольнив позовні вимоги.

Належним чином повідомлені сторони в судове засідання не з`явились. Від представника ФГ «Ланецького» - адвоката Стороженка С.С. надійшло клопотання про розгляд справи у його відсутність.

Таким чином, колегія суддів, прийшла до висновку про розгляд справи у їх відсутність.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню за таких підстав.

Згідно ч.1-3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам судове рішення частково не відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, виходив з того, що укладаючи 01 березня 2020 року між ОСОБА_1 та ФГ «Ланецького» Додаткової угоди до договору оренди землі від 10 вересня 2010 року, згідно з якою сторони розірвали Договір оренди землі від 10 вересня 2010 року та додаткові угоди, тобто припинили правовідносини щодо оренди земельної ділянки, а тому у державного реєстратора були відсутні правові підстави для повторної державної реєстрації права оренди вищезазначеної земельної ділянки за ФГ «Ланецького». Таким чином, державна реєстрація права оренди відповідача на підставі розірваного договору оренди землі порушує права позивача на володіння та користування земельною ділянкою, як власника цього об`єкту нерухомості.

Крім того, припинено право оренди відповідача на земельну ділянку, оскільки ця вимога є похідною від вимоги про скасування рішення про державну реєстрацію речового права, яку суд кваліфікував як ефективний спосіб захисту, спрямований на повне відновлення порушеного права позивачки.

Разом з тим, колегія суддів не в повній мір погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,3171 га, кадастровий номер :02:001:0037, яка розташована на території Плисківської сільської ради Погребищенського району Вінницької області, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку від 07 лютого 2005 року та відомостями, що містяться в Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 11 травня 2021 року №255926730 (а.с.3, 10, 11).

10 вересня 2010 року між ОСОБА_1 , як орендодавцем, та ФГ «Ланецького», як орендарем, укладено Договір оренди землі, предметом якого є вказана земельна ділянка. Відповідно до п.8 Договору він укладений на 10 років. Договір зареєстрований у відділі Держкомзему у Погребищенському районі, про що у Книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі вчинено запис від 01 серпня 2011 року №02193 (а.с.144, 145).

01 лютого 2017 року між ОСОБА_1 , як орендодавцем, та ФГ «Ланецького», як орендарем укладено Додаткову угоду до цілісного договору оренди земельної ділянки від 10 вересня 2010 року, зареєстрованого 01 серпня 2011 року. Згідно із п.1 цієї Додаткової угоди сторони домовилися продовжити термін дії Договору на 10 років (а.с.141).

На підставі рішення державного реєстратора Погребищенської міської ради Данилюк Н.О. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 38968456, від 26 грудня 2017 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було внесено запис №24162274 про інше речове право (право оренди) згаданої земельної ділянки ФГ «Ланецького» відповідно до договору оренди землі від 10 вересня 2010 року та додаткової угоди від 01 лютого 2017 року. Дата державної реєстрації 21 грудня 2017 року. Строк дії договору оренди землі продовжено на 10 років (а.с.5).

01 березня 2020 року між ОСОБА_1 , як орендодавцем, та ФГ «Ланецького», в особі Ільченка О.В., як орендарем, укладено Додаткову угоду до договору оренди землі від 10 вересня 2010 року, згідно із якою сторони розірвали договір оренди землі від 10 вересня 2010 року та додаткові угоди до нього. За умовами цієї Додаткової угоди договір оренди землі вважається розірваним з моменту підписання сторонами цієї угоди. Припинення права оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації (а.с.4).

01 березня 2020 року між ОСОБА_1 , як орендодавцем, та ТОВ «Погребищенське», як орендарем, укладено Договір оренди землі, предметом якого є вказана земельна ділянка. Згідно із п.9 цього Договору він укладений на 10 років до 01 березня 2030 року (а.с.6,7).

05 березня 2021 року державним реєстратором Турбівської селищної ради Липовецького району Вінницької області до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про здійснення державної реєстрації припинення іншого речового права (права оренди) згаданої земельної ділянки ФГ «Ланецького» на підставі додаткової угоди від 01 березня 2021 року (а.с.5).

На підставі рішення державного реєстратора Турбівської селищної ради Липовецького району Вінницької області від 10 березня 2021 року, індексний номер 56995279, до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис №40900740 про інше речове право (право оренди) згаданої земельної ділянки ТОВ «Погребищенське» відповідно до договору оренди землі від 01 березня 2020 року. Дата державної реєстрації 05 березня 2021 року (а.с.8).

25 березня 2021 року між ОСОБА_1 , як орендодавцем, та ТОВ «Погребищенське», як орендарем, укладено Додаткову угоду до договору оренди землі від 01 березня 2020 року, згідно із якою сторони розірвали договір оренди землі від 01 березня 2020 року. За умовами цієї Додаткової угоди договір оренди землі вважається розірваним з моменту підписання сторонами цієї угоди. Припинення права оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації (а.с.9).

На підставі рішення державного реєстратора Липовецької міської ради Вінницького району Вінницької області Кокота О.А. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 57854123, від 26 квітня 2021 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було внесено запис №41689251 про інше речове право (право оренди) згаданої земельної ділянки ФГ «Ланецького» відповідно до договору оренди землі від 10 вересня 2010 року та додаткової угоди від 01 лютого 2017 року. Дата державної реєстрації 21 квітня 2021 року. Строк дії договору оренди землі становить 20 років, дата закінчення дії договору 01 серпня 2031 року (а.с.10, 14).

Апеляційний суд погоджується з тим, що при внесенні відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно державним реєстратором Турбівської селищної ради Липовецького району Вінницької області Козаком Р.В. було допущено технічну помилку.

Як вбачається зі змісту Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 10 березня 2021 року №247448350 державним реєстратором Турбівської селищної ради Липовецького району Вінницької області Козаком Р.В. зазначено як підставу внесення 05 березня 2021 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про здійснення державної реєстрації припинення іншого речового права (права оренди) згаданої земельної ділянки ФГ «Ланецького» Додаткову угоди від 01 березня 2021 року, а не 01 березня 2020 року (а.с.5).

Проте, у наданих Турбівською селищною радою Вінницького району Вінницької області документах міститься Додаткова угода до договору оренди землі від 10 вересня 2010 року, укладена між ОСОБА_1 , як орендодавцем, та ФГ «Ланецького», в особі Ільченка О.В., як орендарем, датою укладання якої є 01 березня 2020 року (а.с.56). При цьому будь який інший правочин про розірвання договору оренди землі, який був би укладений 01 березня 2021 року, серед означених документів відсутній.

В п.1 ч.2 ст.11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про оренду землі» (в редакції діючій станом на момент укладання договору між сторонами 10.09.2010 року) оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Згідно із ст.18 Закону України «Про оренду землі» (в редакції діючій станом на момент укладання договору між сторонами 10.09.2010 року) договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації.

В ст.19 Закону України «Про оренду землі» (в редакції діючій станом на момент укладання договору між сторонами 10.09.2010 року) обумовлено, що Строк дії договору оренди землі визначається за згодою сторін, але не може перевищувати 50 років. При передачі в оренду сільськогосподарських угідь для ведення товарного сільськогосподарського виробництва строк дії договору оренди земельних ділянок визначається з урахуванням періоду ротації основної сівозміни згідно з проектами землеустрою.

В ст.20 Закону України «Про оренду землі» (в редакції діючій станом на момент укладання договору між сторонами 10.09.2010 року) визначено, що укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації. Право оренди земельної ділянки виникає з дня державної реєстрації цього права відповідно до закону, що регулює державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

В силу ч.3 ст.31 Закону України «Про оренду землі» (в редакції діючій станом на момент укладання договору між сторонами 10.09.2010 року) договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін.

У п.36 Договору оренди землі від 10.09.2010 року сторони визначили, що дія Договору припиняється шляхом його розірвання за взаємною згодою сторін.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частини 1, 2, 4 ст.202 ЦК України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.626 ЦК України).

Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (ч.1 ст.598 ЦК України).

В ч.2 ст.653 ЦК України унормовано, що у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються.

За змістом ч.3 ст.653 ЦК України у разі розірвання договору зобов`язання припиняється з моменту досягнення домовленості про розірвання договору, якщо інше не встановлено договором.

За п.1 ч.1 ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

За змістом п.1 ч.3 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними у разі, якщо реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення.

В абзаці першому ч.5 ст.12 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень» передбачено, що відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою до моменту державної реєстрації припинення таких прав, обтяжень у порядку, передбаченому цим Законом.

Як вбачається з матеріалів справи, внаслідок укладання 01 березня 2020 року між ОСОБА_1 та ФГ «Ланецького» Додаткової угоди до договору оренди землі від 10 вересня 2010 року, згідно із якою вони розірвали договір оренди землі від 10 вересня 2010 року та додаткові угоди до нього, та здійснення 05 березня 2021 року державної реєстрації припинення права оренди ФГ «Ланецького», зобов`язання сторін за цим договором припинилися.

Отже, укладений між сторонами 10 вересня 2010 року Договір оренди землі та Додаткова угода до нього від 01 лютого 2017 року не могли бути підставою для прийняття державним реєстратором рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 26 квітня 2021 року та повторної державної реєстрації права оренди вищезазначеної земельної ділянки за ФГ «Ланецького», з чим і погоджується апеляційний суд.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що державна реєстрація права оренди відповідача на підставі розірваного договору оренди землі порушує права позивача ОСОБА_1 на володіння та користування земельною ділянкою, як власника.

Відповідно до ч. ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

В ч.2 ст.152 ЦК України закріплено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Таким чином, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом зобов`язання відповідача повернути позивачу ОСОБА_1 земельну ділянку та скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права оренди відповідача.

Аналізуючи доводи апеляційної скарги про неврахування судом правового висновку Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі №145/2047/16-ц, встановлено, що в цій справі позивач звернувся з вимогою про визнання недійсними договорів оренди, посилаюсь на те, що ці договори не підписував, умови їх не погоджував, тож відповідач безпідставно відмовляє в поверненні використовуваних земельних ділянок позивачу як власнику цих земельних ділянок, покликаючись до умов договорів, підписаних невстановленою особою замість позивача.

У цій постанові зазначено що відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Зазначена норма кореспондує частинам другій, третій статті 215 ЦК України, висвітлює різницю між нікчемним і оспорюваним правочином і не застосовується до правочинів, які не відбулися, бо є невчиненими. Разом із тим Велика Палата Верховного Суду констатує, що у випадку оспорювання самого факту укладення правочину, такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірних договорів у мотивувальній частині судового рішення.

Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України і відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).

У справі, яка розглядається позивач ОСОБА_1 не заперечує, що підписала 01 березня 2020 року, як орендодавець, Додаткову угоду до договору оренди землі від 10 вересня 2010 року, згідно із якою сторони у справі розірвали договір оренди землі від 10 вересня 2010 року та додаткові угоди до нього, а отже, відсутні підстави вважати, що такий договір є неукладеним.

Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним у силу припису частини першої статті 215 ЦК України.

Констатування нікчемності правочину можливе під час вирішення спору про захист права, яке сторона такого правочину вважає порушеним, проте в справі, що розглядається ФГ «Ланецького» не є позивачем у справі та не зверталося за захистом порушеного укладенням Додаткової угоди від 01 березня 2020 року його права, а відтак у цій справі суд не може вдаватися до оцінки цієї угоди, дійсність якої презюмується відповідно до ст.204 ЦК України.

Отже, як вбачається з матеріалів справи, Додаткова угода від 01 березня 2020 року є чинною, ніким не оспорена та не визнана судом недійсною.

Отже, правовідносини, що склалися між сторонами у справі, яка переглядається апеляційним судом, та у справі Верховного Суду №145/2047/16-ц, що наведені апелянтом у апеляційній скарзі, виникли за інших, неподібних правовідносин, а тому висновки у цій справі не можуть бути прикладом застосування норм матеріального права, які підлягали врахуванню при постановленні оскаржуваного рішення.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про неврахування судом під час ухвалення оскаржуваного рішення правового висновку, викладеного у зазначеній постанові Верховного Суду, є необґрунтованими.

Доводи апеляційної скарги, в тому, що Додаткова угода про розірвання договору оренди землі від 01 березня 2020 року була укладена ОСОБА_2 , який на той час не був головою фермерського господарства, та що вказана Додаткова угода про розірвання договору оренди землі не була підписана її сторонами, апеляційний суд відхиляє, оскільки відповідно до абзацу першого ч.5 ст.12 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень» відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, вважаються достовірними, а відповідачем не надано доказів оскарження у встановленому законом порядку державної реєстрації припинення права оренди ФГ «Ланецького», здійсненої 05 березня 2021 року на підставі цієї Додаткової угоди.

Крім того, апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги в тому, що суд першої інстанції безпідставно відмовив в задоволенні клопотання відповідача про призначення почеркознавчої експертизи, оскільки в суді першої інстанції відповідач не заявляв такого клопотання, матеріали справи не містять клопотання про призначення експертизи.

Зокрема, в даній справі не вирішується питання щодо визнання недійсною Додаткової угоди від 01 березня 2020 року.

Відповідно до ч.1, п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи зокрема у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Згідно ч.1, ч.3 ст.240 ЦПК України суд відкладає розгляд справи у випадках, встановлених частиною другою статті 223 цього Кодексу. Про відкладення розгляду справи або перерву в судовому засіданні, місце, дату і час нового судового засідання або продовження судового засідання суд повідомляє під розписку учасників справи, свідків, експертів, спеціалістів, перекладачів, які були присутніми в судовому засіданні.

Розглянувши справу, суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні вказав, що представник відповідача адвокат Стороженко С.С., будучи належним чином повідомленим про дату та час розгляду справи, про що свідчить відповідна розписка (а.с.172), в судове засідання, призначене на 02 листопада 2022 року, не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції та вважає, що не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги в тому, що суд безпідставно розглянув справу у відсутність представника відповідача - адвоката Стороженка С.С., який вважав, що подав клопотання про перенесення розгляду справи завчасно.

До апеляційної скарги адвокат Стороженко С.С. додав копію заяви про перенесення розгляду справи від 31 жовтня 2021 року з квитанцією про сплату послуг за її направлення до суду першої інстанції від 01 листопада 2022 року.

Разом з тим, вказана заява надійшла до Погребищенського районного суду Вінницької області - 04 листопада 2022 року (а.с.184), а тому на час ухвалення рішення суду від 02 листопада 2022 року, у суду першої інстанції були відсутні відомості про причини неявки належним чином повідомленого про розгляд справи адвоката Стороженка С.С., а тому суд першої інстанції враховуючи норми ст.223 ЦПК України, здійснив розгляд справи у відсутність останнього.

В своїх доводах апеляційної скарги апелянт посилається на те, що суд першої інстанції не закрив провадження у справі та не передав справу до Господарського суду Вінницької області.

Із відомостей, що містяться у Єдиному державному реєстрі судових рішень, убачається, що постановою Північно західного апеляційного господарського суду від 18.05.2022 року ухвалу Господарського суду Вінницької області від 30.03.2022 року у справі №902/560/20 - скасовано. В задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Браїлівське" від 30.05.2020 року про відкриття провадження у справі про банкрутство Фермерського господарства "Ланецького" - відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 28.07.2022 року постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 18.05.2022 у справі №902/560/20 залишено без змін.

За таких обставин суд не вбачає підстав для задоволення клопотання про передачу справи до господарського суду.

Таким чином, доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними.

Щодо вирішення судом першої інстанції вимоги про припинення права оренди ФГ «Ланецького», апеляційний суд вважає, що вирішуючи вказану вимогу, суд припустився помилки.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала про те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц.

Вирішуючи по суті позовну вимогу про припинення права оренди у ФГ «Ланецького» на земельну ділянку, суд першої інстанції зазначив, що за змістом ч.3 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, відповідні права припиняються.

У п.36 Договору оренди землі від 10 вересня 2010 року сторони визначили, що дія Договору припиняється шляхом його розірвання за взаємною згодою сторін.

Разом з тим, судом першої інстанції належним чином не звернута увага на те що, 01 березня 2020 року між ОСОБА_1 , як орендодавцем, та ФГ «Ланецького», в особі Ільченка О.В., як орендарем, укладено Додаткову угоду до договору оренди землі від 10 вересня 2010 року, згідно із якою сторони розірвали договір оренди землі від 10 вересня 2010 року та додаткові угоди до нього. За умовами цієї Додаткової угоди договір оренди землі вважається розірваним з моменту підписання сторонами цієї угоди. Припинення права оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації. Зокрема, сторони підтвердили, що укладення цієї додаткової угоди є їхнім вільним волевиявленням, сторони бажають припинити існуючі між ними договірні відносини і будь-яких претензій чи вимог, пов`язаних з припиненням права оренди не мають (а.с.4).

Додаткова угода від 01 березня 2020 року була зареєстрована 05 березня 2021 року.

Отже, цією додатковою угодою, яка не скасована, вже припинено право оренди ФГ «Ланецького» на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,3171 га (кадастровий номер :02:001:0037), а тому припинення права оренди, яке відбулось на підставі угоди, не потребує дублювання шляхом ухвалення судового рішення. Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що в даному випадку позивачем обрано неефективний спосіб захисту, що є підставою для скасуванню рішення суду в цій частині.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги частково знайшли своє підтвердження в матеріалах справи, а тому оскаржуване рішення суду підлягає частковому скасуванню, в частині припинення права оренди, з відмовою в задоволені позову в цій частині, а в іншій частині рішення суду підлягає залишенню без змін.

Щодо розподілу судових витрат (судового збору).

Згідно з частинами 1, 13 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки в задоволенні однієї позовної вимоги про припинення права оренди відмовлено, за яку позивачем сплачено судовий збір в розмірі 992,40 грн (а.с.103), тому апеляційний суд приходить до висновку, що стягнутий судом першої інстанції судовий збір за подання позовної заяви підлягає зменшенню до 1816 грн (2808,40 грн - 992,40 грн).

Враховуючи, що апеляційну скаргу задоволено частково, тому з позивача ОСОБА_1 на користь відповідача ФГ «Ланецького» підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 1488,60 грн (992,40 грн х 150%).

Відповідно до ч.10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути різницю стягнутих судових витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору в розмірі 327,40 грн (2808,40 грн 992,40 грн 1488,60 грн).

Керуючись ст. ст. 141, 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Фермерського господарства «Ланецького» задовольнити частково.

Рішення Погребищенського районного суду Вінницької області від 02 листопада 2022 року скасувати в частині задоволення позовної вимоги про припинення права оренди Фермерського господарства «Ланецького» на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,3171 га (кадастровий номер :02:001:0037), яка розташована на території Плисківської сільської ради Погребищенського району Вінницької області, державна реєстрація якої здійснена на підставі рішення державного реєстратора Липовецької міської ради Вінницького району Вінницької області Кокота О.А. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний №57854123 від 26 квітня 2021 року, та ухвалити нове рішення про відмову в задоволені позову в цій частині.

Змінити розподіл судових витрат.

Стягнути з Фермерського господарства «Ланецького» на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 327,40 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 28 грудня 2022 року.

Головуючий Сопрун В.В.

Судді Войтко Ю.Б.

Міхасішин І.В.