Номер провадження: 22-ц/813/8286/22
Справа № 522/3474/22
Головуючий у першій інстанції Бобуйок І.А.
Доповідач Назарова М. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.11.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Назарової М.В.,

суддів: Лозко Ю.П., Кострицького В.В.,

за участю секретаря Пінькової К.Ю.,

учасники справи: позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи»

на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 31 серпня 2022 року, ухваленого Малиновським районним судом у складі: судді Бобуйка І.А. в приміщенні того ж суду,

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

У лютому 2022 року позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України, який мотивувало тим, що 20.08.2008 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ПростоФінанс» (далі - кредитодавець) та ОСОБА_1 (далі - позичальник/відповідач) укладено кредитний договір №1, згідно умов якого кредитодавець зобов`язався надати позичальнику, а позичальник зобов`язався прийняти, належним чином використовувати і повернути кредитодавцю кредит у сумі 101601 грн.

Свої зобов`язання кредитор виконав в повному обсязі, надавши відповідачу грошові кошти. Позичальник свої зобов`язання за кредитним договором №1 від 20.08.2008 не виконав, в результаті чого виникла заборгованість.

18.05.2012 між TOB «ПростоФінанс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю, відповідно до якого ТОВ «Кредитні ініціативи» зобов`язалось передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «ПростоФінанс», а ТОВ «ПростоФінанс» зобов`язалось відступити ТОВ «Кредитні ініціативи» свої права грошових вимог до боржників за кредитними договорами в тому числі своє право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 1 від 20.08.2008 року, що встановлено рішенням Приморського районного суду м. Одеса № 522/56/16-ц від 29 березня 2016 року.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеса № 522/56/16-ц від 29 березня 2016 року позов ТОВ «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено повністю та стягнуто з нього на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» заборгованість за кредитним договором № 1 від 20.08.2008 р. у загальному розмірі 209 451 грн. 22 коп.

Рішення Приморського районного суду м. Одеса № 522/56/16-ц від 29 березня 2016 року відповідачем досі не виконується, що порушує право позивача на відновлення своїх порушених інтересів. Таким чином, тривале не виконання судового рішення та довготривале зволікання цивільним відповідачем у виконанні судового рішення завдало позивачу значної майнової шкоди та збитків, а тому позивач звернувся до суду та просив стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованість в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України в сумі 59157,18 грн, яка складається з 3% річних та інфляційних втрат від простроченої суми 209451,22 грн з дати ухвалення рішення до моменту подання позовної заяви з обмеженням у три роки 18867,81 грн та 40298,37 грн відповідно, та судовий збір в розмірі 2481 грн.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 31 серпня 2022 року у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» вважає оскаржуване рішення незаконним, необґрунтованим та таким, що не відповідає дійсним обставинам справи, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного та всебічного з`ясування обставин справи, що призвело до порушення прав та законних інтересів позивача та просить скасувати оскаржуване рішення, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити та стягнути судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги.

Доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції неправомірно відмовив у задоволенні клопотання позивача про перенесення судового засідання з огляду на зайнятість представника в іншій справи та воєнний стан в Україні; помилковими є посилання суду на відсутність в матеріалах справи належним чином завіреної копії рішення суду про стягнення з відповідача на користь позивача суми заборгованості, оскільки судові рішення, що внесені до Реєстру, є електронними копіями судових рішень, вони засвідчені ЕЦП та суд має можливість для їх отримання відповідно до частини 3 статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» самостійно; неотримання позивачем виконавчих листів для пред`явлення їх до виконання є припущенням суду, оскільки таке не перевірено у належний спосіб та докази цього відсутні; суперечливими та безпідставними є твердження суду, що у разі пропущення строку на звернення з виконавчим листом та втратою права на стягнення основного боргу ТОВ «Кредитні ініціативи» втрачає право на отримання суми інфляційних втрат як компенсації знецінених грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати, оскільки це не є підставою для відмови у стягнення заборгованості за ч. 2 ст. 625 ЦК України; усталеною практикою Верховного Суду визначено, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі ст. 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Сторони, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, до судового засідання не з`явилися, зокрема, відповідач повідомлений у відповідності до вимог ч. 11 ст. 128, ч. 10 ст. 130 ЦПК України шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України.

Вказане відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає скаргу такою, що підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам оскаржуване рішення не відповідає.

Судом встановлено, що 20.08.2008 між товариством з обмеженою відповідальністю «ПростоФінанс» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 1, згідно умов якого кредитодавець зобов`язався надати позичальнику, а позичальник зобов`язався прийняти, належним чином використовувати і повернути кредитодавцю кредит у сумі 101 601 грн. Згідно матеріалів справи, що товариство з обмеженою відповідальністю «ПростоФінанс» свої зобов`язання кредитор виконав в повному обсязі, надавши відповідачу грошові кошти. Позичальник свої зобов`язання за кредитним договором №1 від 20.08.2008 не виконав, в результаті чого виникла заборгованість.

18.05.2012 між TOB «ПростоФінанс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю, відповідно до якого ТОВ «Кредитні ініціативи» зобов`язалось передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «ПростоФінанс», а ТОВ «ПростоФінанс» зобов`язалось відступити ТОВ «Кредитні ініціативи» свої права грошових вимог до боржників за кредитними договорами в тому числі своє право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 1 від 20.08.2008, що встановлено рішенням Приморського районного суду м. Одеса № 522/56/16-ц від 29 березня 2016 року.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеса № 522/56/16-ц від 29 березня 2016 року позов ТОВ «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено повністю. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» заборгованість за кредитним договором № 1 від 20.08.2008 у загальному розмірі 209 451,22 грн,

Вказане рішення відповідачем досі не виконується.

Предметом позову у цій справі є стягнення на підставі статті 625 ЦК України 3 % річних та інфляційних втрат, нарахованих за період з 01.02.2019 по 01.02 2022 за невиконання грошового зобов`язання, яке виникло на підставі рішення Приморського районного суду м. Одеса № 522/56/16-ц від 29 березня 2016 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» вказаної заборгованості за кредитним договором.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти.

Завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов`язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. Залежно від змісту такого зобов`язання воно може бути грошовим або негрошовим.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц.

Вказане є обов`язковим для врахуванням судом у відповідності до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин з огляду на законність і обґрунтованість судового рішення.

Розглядаючи вказану справу, Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків Верховного Суду України в Постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15, який полягав у тому, що правовідносини, що виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України); а також в Постанові від 2 березня 2016 року у справі № 6-2491цс15, який полягав у тому, що дія статті 625 ЦК України поширюється на порушення грошового зобов`язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду, а частина п`ята статті 11 ЦК України не дає підстав для застосування положень статті 625 ЦК України у разі наявності між сторонами деліктних, а не зобов`язальних правовідносин.

Крім того, правову позицію в зазначеній Постанові ВП ВС підтверджено, відповідно до пункту 73 Постанови ВП ВС від 22.09.2020 по справі № 918/631/19 (№ в ЄДРСР 92270712) , в частині твердження, що: "грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати".

Враховуючи наведене, підстав для відмови у задоволенні позову з огляду на відсутність належно завіреної копії рішення Приморського районного суду м. Одеса № 522/56/16-ц від 29 березня 2016 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» заборгованості за кредитним договором у суду не було.

В даному випадку правом і обов`язком суду було на виконання покладених на нього функцій щодо сприяння учасниками судового процесу в реалізації ними прав, передбачених Кодексом, самостійно отримати вказане судове рішення з Єдиного державного реєстру судових рішень у відповідності до вимог ч. 3 ст. 6 Закону України «Про доступ до судових рішень».

Вказане не є самостійним витребуванням або збиранням судом доказів, а є лише перевіркою обставин справи.

Належно виконавши вказане, суд мав пересвідчитися у наявності вказаного судового рішення та правильно застосувавши наведені вище вимоги законодавства, розглянути справу по суті заявлених позовних вимог.

Не ґрунтуються на вимогах закону та спростовуються доводами апеляційної скарги висновки суду про відсутність доказів видання виконавчих листів за вказаним рішенням суду, подання цих листів до виконання до виконавчої служби, відсутності копії постанови про відкриття виконавчого провадження, від чого залежить вирішення питання про можливість пропуску позивачем строку на звернення виконавчих листів на виконання, а відтак у разі пропущення цього строку і втратою позивачем права на стягнення основного боргу та нарахованих на суму заборгованості передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України сум 3% річних та інфляційних втрат.

Видача та пред`явлення до виконання виконавчих листів до виконання в межах примусового виконання судового рішення, перевірка дотримання строків для цього не є предметом розглядуваної справи.

Визначальним для правильного вирішення справи є саме існування невиконаного грошового зобов`язання, за що ч. 2 ст. 625 ЦК України передбачена відповідальність.

Крім того, позивачем самостійно обмежено свої право на нарахування сум, передбачених частиною 2 статті 625 ЦК України, як відповідальність за порушення грошового зобов`язання, з визначеним ст. 257 ЦПК України обмеженням строком позовної давності у три роки.

За таких обставин підстави для відмови у задоволенні позову з наведених судом підстав не ґрунтуються на вимогах закону та матеріалах справи.

Перевіряючи надані позивачем розрахунку 3% річних та інфляційних втрат від простроченої суми 209451,22 грн з дати ухвалення рішення до моменту подання позовної заяви з обмеженням у три роки, колегія суддів зазначає, що вони становлять 61886,60 грн:

Інфляційні нарахування = 209451.22 * 1.20547024 (сукупний індекс інфляції з лютого 2019 року до лютого 2022 року) - 209451.22 = 43035.99 грн;

Розрахунок 3 % річних: період прострочення 01.02.2019 - 01.02.2022, сума заборгованості - 209451.22 грн, кількість днів прострочення -1096, загалом: 209451.22*3/100/365*334 + 209451.22*3/100/366*366 + 209451.22*3/100/365*365 + 209451.22*3/100/365*31 = 18850.61 грн.

Але оскільки суд розглядає справи з урахуванням засади диспозитивності в межах заявлених вимог (частина 1 статті 13 ЦПК України), то до стягнення з відповідача на користь позивача належить 3% річних та інфляційних втрат від простроченої суми 209451,22 грн з дати ухвалення рішення до моменту подання позовної заяви з обмеженням у три роки з лютого 2019 року до лютого 2022 року 18867,81 грн та 40298,37 грн відповідно, а загалом 59157,18 грн.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або часткового і ухвалити нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Вказане неправильне застосування судом норм матеріального права є підставою для скасування рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 31 серпня 2022 року та ухваленню нового рішення про задоволення позовних вимог та стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованості в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України в сумі 59157,18 грн.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 2481 грн судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції та 3721,50 грн - за подання апеляційної скарги, а всього 6202,50 грн.

Керуючись ст. 367, 374, 376 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» задовольнити.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 31 серпня 2022 року скасувати.

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (04080, м. Київ, вул. Вікентія Хвойки, буд. 21, ) заборгованість в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України в сумі 59157,18 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (04080, м. Київ, вул. Вікентія Хвойки, буд. 21, ) судовий збір в розмірі 6202,50 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Дата складення повного тексту постанови 29 листопада 2022 року.

Головуючий М.В. Назарова

Судді: Ю.П. Лозко

В.В. Кострицький