РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2022 року м. Київ

Солом`янський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді - Зуєвич Л.Л.,

за участю секретаря судового засідання - Кушніра Р.С.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (участі) учасників справи (в письмовому провадженні) цивільну справу за позовом ОСОБА_1 /далі - ОСОБА_1 / (РНОКПП: НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ) до товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» /далі - ТОВ «Діджи Фінанс»/ (; адреса: 04112, м. Київ, вул. Авіаконструктора І. Сікорського, 8), товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Позика» /далі - ТОВ «ФК «Позика»/ (; адреса:03056, м. Київ, вул. Польова, 2-Д), третя особа: приватний нотаріус Київського нотаріального округу Київської області Щелков Денис Михайлович /далі - приватний нотаріус Щелков Д.М. / (адреса: АДРЕСА_2 ) про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири та скасування рішення приватного нотаріуса,

В С Т А Н О В И В:

Рух справи

10.09.2021 до Солом`янського районного суду міста Києва надійшла вказана позовна заява, датована 10.08.2021, за підписом позивача, в якій позивач просить:

- визнати недійсним договір купівлі-продажу від 15.07.2021, укладений між ТОВ «Діджи Фінанс» та ТОВ «ФК «Позика», посвідчений приватним нотаріусом Щелковим Д.М., зареєстрований в реєстрі за № 184

- скасувати рішення приватного нотаріуса Щелкова Д.М. (з відкриттям розділу), індексний номер: 59294970 від 15.07.2021 21:20:49, щодо реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_3 за ТОВ «ФК «Позика» на підставі договору купівлі-продажу від 15.07.2021.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.09.2021 для розгляду зазначеної позовної заяви визначено суддю Зуєвич Л.Л.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 17.09.2021 позовну заяву прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Оскільки розгляд справи відбувався в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, судове засідання в справі не проводилось та особи, які беруть участь у справі не викликались.

На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу (ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України /далі - ЦПК України/).

Обґрунтування позову

Свої вимоги позивач обґрунтовує, зокрема, тим, що 04.09.2007 між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 014/9967/74/60169 відповідно до умов якого кредитор надав позичальнику грошові кошти у сумі 91 350 дол. США зі сплатою відсотків за користування коштами у розмірі 13% річних з кінцевим терміном повернення до 03.09.2027 (далі - Кредитний договір).

Зазначає, що з метою забезпечення виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором, між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки, предметом якого є однокімнатна квартира АДРЕСА_3 .

Також, вказує, що рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 16.11.2011, яке набрало законної сили, з неї ( ОСОБА_1 ) та ОСОБА_2 стягнуто на користь ПАТ Райффайзен Банк Аваль" по кредитному договору № 014/9967/74/60169 від 04.09.2007 заборгованість в сумі 1 063 422,55 грн, з яких: заборгованість за кредитом 93 771,78 доларів США; заборгованість за відсотками - 17 328,79 доларів США, пеня - 2 293,01 доларів США; пеня за прострочення відсотків - 19 972,68 доларів США.

25.04.2016 року ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва в задоволенні заяви ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про поновлення строку на пред`явлення до виконання виконавчого листа № 2-1074/11, виданого Дніпровським районним судом міста Києва 13.06.12 про стягнення боргу з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» відмовлено.

В липні 2018 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернувся з позовом до Солом`янського районного суду міста Києва про звернення стягнення на предмет іпотеки: квартиру, загальною площею 32,2 кв.м., житловою площею 17,7 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_3 .

25.04.2019 Солом`янським районним судом міста Києва винесено рішення, яким ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» було відмовлено у зв`язку із пропуском строку позовної давності.

Зі слів позивачки, в кінці серпня 2021 вона дізналася про те, що однокімнатна квартира АДРЕСА_3 , яка належала останній на праві приватної власності, була відчужена ТОВ «ФК «Позика».

Позивачка звертає увагу на те, що іпотекодержателем при реалізації права на продаж предмета іпотеки було допущено порушення ч. 1 ст. 35 ЗУ «Про іпотеку» в частині невиконання обов`язку щодо надіслання іпотекодавцю вимоги про усунення порушень основного зобов`язання, що в свою чергу є самостійною та достатньою підставою для визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3 .

Також, зауважує, що жодних вимог про усунення порушення основного зобов`язання та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги від ТОВ «ФК «Позика» на свою адресу не отримувала, та не повідомлялась про укладення договорів з відступлення прав вимоги між АТ «Райффайзен Банк «Аваль» та AT «Оксі Банк» та між AT «Оксі Банк» та ТОВ «Діджи Фінанс».

Вважає, що з урахуванням зазначеного рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 25.04.2019, яким ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» (правонаступником якого - є АТ «Райффайзен Банк «Аваль») було відмовлено у зверненні стягнення на предмет іпотеки, ТОВ «Діджи Фінанс» не мало права в позасудовому порядку на звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру, що є предметом оскарженого договору.

Щодо правової позиції відповідачів

Відповідачі своїм правом подання відзиву не скористалися. Копію ухвали про відкриття провадження та позовної заяви із доданими до неї матеріалами отримали 05.10.2021, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення, наявні в матеріалах справи.

Жодних пояснень з приводу позовних вимог або заперечень на позовні вимоги в будь-якій іншій формі від відповідачів на адресу Солом`янського районного суду не надходило.

Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази на підтвердження таких обставин в їх сукупності, суд встановив наступне.

04.09.2007 між відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 014/9967/74/60169 відповідно до умов якого, кредитор надав позичальнику грошові кошти у сумі 91 350 дол. США на придбання квартири АДРЕСА_3 зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 13% річних з кінцевим терміном повернення до 03.09.2027 (а.с. 19-21).

04.09.2007 з метою забезпечення виконання зобов`язань позичальника між відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 укладено іпотечний договір предметом якого відповідно до п. 1.2 є нерухоме майно, а саме: квартира під номером АДРЕСА_3 , яка стане власністю іпотекодавця в майбутньому (а.с. 22-24).

ОСОБА_1 свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконувала, у зв`язку з чим рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 16.11.2011 у справі № 2-1074/11 вирішено стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (поручитель) на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором № 014/9967/74/60169 від 04.09.2007 в сумі 1 063 422 (один мільйон шістдесят три тисячі двадцять дві) грн 55 коп (а.с. 11-12).

В подальшому, ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернувся до Солом`янського районного суду міста Києва з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, за результатами розгляду якого рішенням Солом`янського районного суду від 25.04.2019 у справі № 760/18122/18 в задоволенні позову було відмовлено (а.с. 13-14).

Позивачем до матеріалів справи долучено інформаційну довідку від 06.09.2021 з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, а саме: квартири АДРЕСА_3 (далі - інформаційна довідка) /а.с. 10/.

Зі змісту інформаційної довідки вбачається, що відомості про реєстрацію предмета іпотеки були внесені до державного реєстру іпотеки 04.09.2007, номер запису: 39920578.

15.07.2021 о 21:20:49 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Щелковим Д.М. на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 59294970 зареєстровано зміну іпотекодержателя з ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на ТОВ «Діджи Фінанс».

В той же день, 15.07.2021 о 21:00:34 на підставі договору купівлі-продажу від 15.07.2021, приватним нотаріусом Щелковим Д.М. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 59294970 від 15.07.2021 21:20:49 у зв`язку з чим, право власності на квартиру АДРЕСА_3 зареєстровано за ТОВ «ФК «Позика».

Також, позивачем до матеріалів позовної заяви долучено копію договору від 15.07.2021 № 41 купівлі-продажу квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 , що був укладений 15.07.2021 між ТОВ «Діджи Фінанс» та ТОВ «ФК «Позика», у п. 2 якого, зокрема, вказано, що квартира відчужується продавцем від свого імені на підставі іпотечного договору, посвідченого Голяченко М.В., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 04.09.2007 за реєстровим № 3846п (а.с. 9).

Мотиви, з яких виходить суд при розгляді цієї справи та застосовані ним норми права

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 15, 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За змістом ч.ч. 1, 2, 3, 5 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (частина друга статті 215 ЦК України).

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (частина третя статті 215 ЦК України).

За змістом ч. 1 ст. 216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

У постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 11.09.2019 у справі № 522/11532/15-ц (провадження № 61-18199св18) викладено правову позицію про те, що права особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захистові шляхом задоволення позову до добросовісного набувача з використанням правового механізму, установленого статтями 215, 216 ЦК України. При встановленні наявності речово-правових відносин, до таких відносин не застосовується зобов`язальний спосіб захисту. У зобов`язальних відносинах захист прав особи, яка вважає себе власником майна, можливий лише шляхом задоволення віндикаційного позову, якщо є підстави, передбачені статтею 388 ЦК України, які дають право витребувати майно у добросовісного набувача. У разі, якщо особа, яка вважає себе власником майна, не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб, то відповідно до статті 392 ЦК України права такої особи підлягають захисту шляхом пред`явлення позову про визнання права власності на належне цій особі майно.

Також, суд зауважує, що як зазначено у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 03.02.2021 у справі № 278/3367/19-ц (провадження № 61-13586св20) потрібно розрізняти вимоги статті 35 Закону України "Про іпотеку" щодо обов`язковості направлення вимоги іпотекодержателем боржнику та іпотекодавцю, якщо він відмінний від боржника, про усунення порушення зобов`язання, та обов`язок іпотекодержателя повідомити боржника та іпотекодавця про спосіб звернення стягнення, встановлений частиною першої статті 38 Закону України "Про іпотеку", оскільки порушення першого - свідчить, що іпотекодержатель не набув права на звернення стягнення у позасудовому порядку, відповідно правочин щодо здійснення такого стягнення може бути визнано недійсним, а порушення другого - не має наслідком недійсність правочину про стягнення на предмет іпотеки, а може бути підставою для відшкодування іпотекодавцю шкоди.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Як зазначено у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 19.05.2021 у справі № 939/1078/20 (провадження № 61-19567св20) порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

При цьому позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16 (пункт 40), від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц, від 11.09.2019 у справі № 487/10132/14-ц (пункт 89), від 16.06.2020 у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23)).

Розглядаючи справу, суд має з`ясувати: 1) з яких саме правовідносин сторін виник спір; 2) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 3) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 4) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню (подібний висновок викладений у пунктах 6.6., 6.7 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19).

Судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності повторного звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Такі висновки сформульовані в пункті 63 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі № 910/3009/18 (провадження № 12-204гс19), пункті 50 постанови Великої Палати Верховного Суду від 02.02.2021 у справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20).

Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові.

Установивши, що позивачка не була стороною оспорюваного договору купівлі-продажу від 15.07.2021 суд дійшов висновку про те, що вимоги щодо визнання вказаного правочину недійсним у спосіб, обраний позивачем задоволенню не підлягають.

Враховуючи те, що вимога про скасування рішення приватного нотаріуса щодо реєстрації права власності на квартиру на підставі договору купівлі-продажу від 15.07.2021 фактично є похідною від первинної вимоги про визнання недійсним вказаного договору, то у її задоволенні також слід відмовити.

Щодо судового збору

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

За змістом ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено, то судовий збір покладається на позивача у справі.

Щодо скасування заходів забезпечення позову

За змістом ч.ч. 9, 10, 11 ст. 158 ЦПК України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду.

Примірник ухвали про скасування заходів забезпечення позову невідкладно після набрання такою ухвалою законної сили надсилається заявнику, всім особам, яких стосуються заходи забезпечення позову і яких суд може ідентифікувати, а також державним та іншим органам, які повинні були та (або) виконували ухвалу про забезпечення позову, для здійснення ними відповідних дій щодо скасування заходів забезпечення позову.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 2-13, 76-83, 89, 141, 259, 263-265, 354-355 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенін позову ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ) до товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» (; адреса: 04112, м. Київ, вул. Авіаконструктора І. Сікорського, 8), товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Позика» (; адреса:03056, м. Київ, вул. Польова, 2-Д), третя особа: приватний нотаріус Київського нотаріального округу Київської області Щелков Денис Михайлович (адреса: АДРЕСА_2 ) про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири та скасування рішення приватного нотаріуса, - відмовити.

Скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 17.09.2021 у справі № 760/24243/21 (провадження 2-з/760/917/21), а саме: арешт на квартиру АДРЕСА_3 , загальною площею 32,2 кв.м.

Ухвалу невідкладно надіслати заявнику, всім особам, яких стосуються заходи забезпечення позову і яких суд може ідентифікувати, а також державним та іншим органам, які повинні були та (або) виконували ухвалу про забезпечення позову, для здійснення ними відповідних дій щодо скасування заходів забезпечення позову.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо (ч. 1 ст. 355 ЦПК України) до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 354 ЦПК України).

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду (п. 1 ч. 2 ст. 354 ЦПК України).

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України (ч. 3 ст. 354 ЦПК України).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано (ч. 1 ст. 273 ЦПК України).

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 2 ст. 273 ЦПК України).

Суддя Л. Л. Зуєвич