ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/6951/22
провадження № 2/753/5324/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2022 року Дарницький районний суд міста Києва в складі головуючого судді Каліушка Ф.А., розглянувши у порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «КАРДСЕРВІС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «КАРДСЕРВІС» (далі по тексту - позивач, ТОВ «КАРДСЕРВІС») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 (далі по тексту - відповідач, ОСОБА_1 ) про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 21 075,60 грн., яка складається з заборгованості за тілом кредиту у розмірі 5 686,93 грн., простроченої заборгованості за відсотками у розмірі 11 976,51 грн. та строкової заборгованості за штрафами у розмірі 3 412,16 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 15.05.2018 між ТОВ «КАРДСЕРВІС» та ОСОБА_1 укладено в електронній формі кредитний договір (кредитної лінії) №180515-002, який було підписано відповідачем шляхом одноразового паролю відправленого позивачем смс-повідомленням за номером телефону НОМЕР_1 , код підпису L72453. Заявка на отримання кредиту надійшла від відповідача 15.05.2018 о 17:07:16 год. та була погоджена позивачем 15.05.2018 о 17:45:55 год. Відповідно до умов кредитного договору кредитодавець надав позичальнику кредит у розмірі 6 824,32 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути кредит кредитодавцю. Сторони погодили строк дії кредитного договору з 16.05.2018 по 16.11.2018.

Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконав, у зв`язку з чим за ним утворилась заборгованість, у розмірі 21 075,60 грн., яка складається з заборгованості за тілом кредиту у розмірі 5 686,93 грн., простроченої заборгованості за відсотками у розмірі 11 976,51 грн. та строкової заборгованості за штрафами у розмірі 3 412,16 грн.

Вищевказану заборгованість позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь, а також витрати по сплаті судового збору.

Ухвалою суду від 19 вересня 2022 року відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

За останнім відомим суду місцем проживання відповідача у встановленому законом порядку направлялись ухвала про відкриття провадження та позовна заява з додатками, які повернулись на адресу суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».

Суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями.

Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи (ч. 6 ст. 128 ЦПК України).

За п. 2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.

Таким чином, відповідач вважається належно повідомленим про розгляд даної справи.

У відповідності до ст. 178 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), відповідач не скористався своїм правом подання до суду відзиву на позовну заяву та/або заяви із запереченням проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Від позивача також не надійшли заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін.

Розгляд справи проведено у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у відповідності із ч. 5 ст. 279 ЦПК України за наявними у справі матеріалами.

Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За приписами стст. 1, 3 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України), стст. 2, 4-5, 12-13, 19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема на підставі договорів та інших правочинів (п. 1 ч. 1 ст. 11 ЦК України). Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки (ч. 1 ст. 526, ч. 1 ст. 527, ч. 1 ст. 610, ч. 1 ст. 611 ЦК України).

Предметом позову у справі, яка розглядається, є стягнення з позичальника заборгованості за кредитним договором.

Як встановлено судом, 15.05.2018 між ТОВ «КАРДСЕРВІС» та ОСОБА_1 укладено в електронній формі кредитний договір (кредитної лінії) №180515-002, який було підписано відповідачем шляхом одноразового паролю відправленого позивачем смс-повідомленням за номером телефону НОМЕР_1 , код підпису L72453.

Позивачем у якості доказу укладення вищевказаного договору надано копію Договору №180515-002 за умовами якого:

- п. 1.1. кредитодавець надав позичальнику кредит у розмірі 6 824,32 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути кредит кредитодавцю;

- п. 1.2. кредит надається позичальнику шляхом оплати товарів/послуг, що купуються позичальником за рахунок кредитної лінії у продавця Товариство з обмеженою відповідальністю «ТІКЕТС.ЮЕЙ»;

- п. 1.3. в якості забезпечення за цим кредитом приймаються товари, які були придбані позичальником за рахунок кредитної лінії. Ціна придбаних товарів приймається сторонами, як оціночна вартість застави;

- п. 1.4. перелік товарів/послуг вказаний у рахунку № відр.

- п. 2.1. строк дії договору становить з 16 травня 2018 року по 16 листопада 2018 року;

- п. 4.1. за користування кредитом позичальник виплачує кредитодавцю проценти, зазначені в графіку платежів (розділ 5). Щомісячна сплата за користування кредитом нараховується щомісячно у вигляді процентів за кожен місяць користування кредитом.

Суд зазначає, що з наданого примірника вищевказаного договору підпис відповідача відсутній. Також, суд критично відноситься до даного договору у зв`язку з тим, що з його змісту вбачається, що вказаний договір укладався в особі заступника директора з розробки продуктів ОСОБА_2 , який діяв на підставі довіреності від 05.01.2021 року, що у свою чергу ставить під сумнів укладення зазначеного договору.

Як вбачається з довідки про укладення договору від 15.02.2022 за Вих. №180515-002, даною довідкою підтверджено, що клієнт ОСОБА_1 був ідентифікований ТОВ «КАРДСЕРВІС». Договір № 180515-002 від 15.05.2018, сума кредиту - 6 824,32 грн, заявка на кредит подана 15.05.2018 о 17:05:09 год, акцепт оферти позивальником (підписання договору одноразовим ідентифікатором): L72453, номер телефону НОМЕР_1 , перерахування грошових коштів позичальнику: 15.05.2018 о 17:45:55 грн.

Однак, вищевказана довідка, яка надана позивачем, як на підтвердження укладення кредитного договору, не є належним та допустимим доказом отримання позичальником грошових коштів. Крім того, в матеріалах справи докази перерахування грошових коштів позичальнику, а також докази того, що саме відповідач (позивальник за договором) користується номером телефону НОМЕР_1 відсутні.

Таким чином, позивачем не надано до суду беззаперечних доказів щодо укладання кредитного договору між ТОВ «КАРДСЕРВІС» та ОСОБА_1 .

Виходячи зі змісту позовної заяви позивач зазначає що сума заборгованості станом на 15.02.2022 року становить 21 075,60 грн., яка складається з:

- простроченої заборгованості за сумою кредиту - 5686,93 грн.;

- прострочена заборгованість за процентами - 11 976,51 грн.;

- строкової заборованоті за штрафами та пенею - 3 412,16 грн.

Відповідно до п. 2.1 розділу 2 строк дії договору становить з 16 травня 2018 року по 16 листопада 2018 року.

У позовній заяві позивач посилається на «Внутрішні правила надання фінансових послуг ТОВ «Кардсервіс» №150515-002 від 15.05.2018 року та зазначає про те, що вказані правила є невід`ємною частиною договору, з якими відповідач був ознайомлений при підписанні кредитного договору та зобов`язався неухильно їх дотримуватись.

Так, однією із складових суми заборгованості є строкова заборгованість за штрафами у сумі 3 412,16 грн., яка встановлена цими ж правилами.

В той же час позивачем не надано жодних доказів про те, що відповідач був ознайомлений зі вказаними правилами та наслідками у разі не виконання цих правил, що дає право дійти висновку про те, що вказані правила не є складовою кредитного договору.

Зокрема до таких висновків дійшла і Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 03.07.2019 року у справі №342/180/17, яка у даній постанові зробила висновок, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи не визнаються відповідачем та не містять його підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Щодо інших складових заборгованості, а саме прострочені проценти у розмірі 11 976,51 грн., які виникли станом на 15.02.2022 року, слід зазначити наступне.

Частиною 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору, який становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Як вище зазначалось строк дії договору становить з 16 травня 2018 року по 16 листопада 2018 року.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово висловлювала позицію про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Тобто, припинення нарахування передбачених договором процентів та неустойки можливо у двох випадках:

- закінчення строку кредитування, який визначений договором;

- пред`явлення вимоги в порядку ч. 2 ст.1050 ЦК України.

Якщо кредитний договір має домовленість, що передбачає закінчення строку кредитування поверненням позичальником кредитних коштів і кредитор не направляв у порядку ч. 2 ст. 1050 ЦК України вимогу, а вживав інші заходи досудового врегулювання, то за таких обставин слід дійти висновку про правомірність нарахування банком процентів за користування кредитними коштами боржником.

Тобто, якщо немає вимоги, оформленої відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, та немає строку закінчення кредитного договору, то нарахування процентів банком можливе до повернення позичених коштів.

Саме такі висновки містяться в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року (провадження №14-10цс18), від 04.07.2018 року (провадження №14-154цс18), від 31.10.2018 року (провадження №14-318цс18).

У даному випадку строк дії кредитного договору за №180515-00 від 15.05.2018 року закінчився ще 16.11.2018 року, а тому позивач не має правових підстав нараховувати будь-які проценти після закінчення строку дії договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

Згідно чч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами які беруть учать у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У розумінні ч. 3 ст. 12, чч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 78 ч. 2 ЦПК України).

Позивачем не надано до суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що на підставі укладеного договору саме відповідач отримав кредит у розмірі 6 824,32 грн.

З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В порядку ст. 141 ЦПК України, враховуючи відмову у задоволенні позовних вимог, відшкодування судових витрат позивачу не здійснюється.

Керуючись стст. 16, 203, 207, 509, 524, 525, 526, 530, 536, 549, 550-551, 610-612, 625-626, 629, 638, 639, 640, 1048, 1050, 1052, 1054, 1055, 1056-1 ЦК України, стст. 2, 4, 12, 13, 27, 43, 64, 76, 81, 89, 95, 133, 141, 223, 247, 258-259, 263-265, 268, 280-282, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «КАРДСЕРВІС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

СУДДЯ: КАЛІУШКО Ф.А.