РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 листопада 2022 року

м. Рівне

Справа № 569/21965/21

Провадження № 22-ц/4815/1153/22

Справа № 569/21965/21

Провадження № 22-ц/4815/1153/22

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Ковальчук Н. М.,

суддів: Хилевича С. В., Шимківа С. С.

секретар судового засідання Крижов В. С.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Рівнетеплоенерго»

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Рівнетеплоенерго» на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 16 червня 2022 року у складі судді Бучко Т. М., ухвалене у м. Рівне, відомості про дату складання повного тексту рішення відсутні,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Рівнетеплоенерго» про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за вимушений прогул. Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що 01 листопада 2019 року був прийнятий на роботу майстром району № 1 ТОВ «Рівнетеплоенерго». Наказом № 183 від 27 вересня 2021 року був звільнений з роботи за п.1 ст.40 КЗпП України (у зв`язку з скороченням штату). При його звільненні були допущені порушення трудового законодавства. Роботодавець при його звільнення довідку про результати порівняльного аналізу не надав, не обґрунтував чому саме було прийняте рішення про його скорочення серед багатьох майстрів, які працюють на підприємстві. При попередженні про звільнення йому не запропонували вакантні посади, які були на підприємстві, і не надали перелік всіх вакантних посад, які були на підприємстві. При цьому в час попередження на підприємство приймали нових працівників. Має вищу освіту, значний досвід роботи. На підприємстві працюють майстри, які мають менший стаж роботи і меншу кваліфікацію за рівнем освіти. Має на утриманні троє неповнолітніх дітей, дружина не працює, на час звільнення перебувала на обліку в службі зайнятості і продовжує там перебувати. В сім`ї немає більш інших працівників з самостійним заробітком. Ці обставини не були враховані роботодавцем і було прийнято незаконне, необґрунтоване рішення про його звільнення. Просив суд визнати незаконним наказ № 183 від 27 вересня 2021 року директора ТОВ «Рівнетеплоенерго» про його звільнення з роботи і скасувати його; поновити його на роботі на посаді майстра району № 1 ТОВ «Рівнетеплоенерго» з 28 вересня 2021 року; стягнути з відповідача заробітну плату за вимушений прогул з 28 вересня 2021 року по день ухвалення рішення судом по 586,87 грн за кожен робочий день.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 16 червня 2022 року вказаний позов задоволено. Визнано незаконним наказ директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Рівнетеплоенерго» № 183 від 27 вересня 2021 року про звільнення ОСОБА_1 . Поновлено ОСОБА_1 на посаді майстра району № 1 Товариства з обмеженою відповідальністю «Рівнетеплоенерго» з 27 вересня 2021 року. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Рівнетеплоенерго» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 91 911 грн 68 коп. Рішення про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць допущено до негайного виконання. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Рівнетеплоенерго» на користь ОСОБА_1 908 грн у відшкодування судових витрат. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Рівнетеплоенерго» в дохід держави 908 грн судового збору.

Вважаючи рішення суду першої інстанції незаконним та необґрунтованим, ухваленим із порушенням норм матеріального та процесуального права, Товариство з обмеженою відповідальністю «Рівнетеплоенерго» оскаржило його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі У подані апеляційній скарзі заперечує висновок суду першої інстанції про те, що у ТОВ «Рівнетеплоенерго» у період з 22 червня 2021 року до 01 жовтня 2021 року були наявні вакансії, які не були запропоновані позивачу, а відтак відповідач не виконав належним чином вимоги ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України, а тому позовні вимоги про визнання незаконним наказу № 183 від 27 вересня 2021 року є обґрунтованими. Пояснює, що у зв`язку з оптимізацією виробництва наказом № 332 від 22 червня 2021 року з 25 серпня 2021 року було виведено зі штатного розпису району № 1 посаду майстра. Додає, що на виконання вимог ч.1 ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення позивача було персонально попереджено 23 червня 2021 року, що підтверджується його підписом на повідомленні, тобто не пізніше ніж за два місяці. Зазначає, що на момент здійснення повідомлення роботодавцем позивача про скорочення посади на підприємстві не було наявних вакантних посад, що відповідають освіті та кваліфікації позивача, і про відсутність таких вакансії відповідно до класифікації позивача його також було повідомлено на засіданні профспілкового комітету 08 липня 2021 року, що підтверджується протоколом № 01-09/2021. Покликається на долучені до матеріалів справи штатні розписи товариства, які підтверджують відсутність можливості перевести позивача на іншу роботу як в момент попередження про наступне вивільнення, так і на момент звільнення, адже вакантних посад на підприємстві відповідно до освіти та кваліфікації позивача не було, а тому його звільнення є правомірним. Заперечує висновок місцевого суду про те, що в період з 22 червня 2021 року по 01 жовтня 2021 року в ТОВ «Рівнетеплоенерго» були наявні чотири вакансії апаратника хімводоочищення та одна вакансія оператора котельні, які не були запропоновані позивачу під час повідомлення про заплановане звільнення та під час розгляду профспілковим комітетом подання про надання згоди на звільнення позивача, і пояснює, що суд при цьому залишив поза увагою, що перераховані вакансії не відповідають кваліфікації позивача, оскільки вони потребують спеціальної підготовки, наявності посвідчення про проходження навчання та медичного, психіатричного і наркологічного огляду. Вказує, що позивач не надав доказів того, що він має відповідний рівень освіти та кваліфікації для виконання роботи за вакантними посадами. Покликаючись на те, що звільнення позивача на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату працівників було проведено із дотриманням усіх вимог чинного законодавства, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві представник ОСОБА_1 адвокат Спічек Галина Вікторівна вважає рішення суду першої інстанції законним, обґрунтованим, просить залишити його без зміни, а апеляційну скаргу відхилити як безпідставну.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не виконав належним чином вимоги ч.3 ст.49-2 КЗпП України, при звільненні позивача із займаної посади майстра району № 1 ТзОВ «Рівнетеплоенерго» не пропонувало йому вакантні посади, які були на підприємстві.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується апеляційний суд.

Судом встановлено: ОСОБА_1 прийнятий на посаду майстра району № 1 ТзОВ «Рівнетеплоенерго» з 1 листопада 2019 року, що підтверджується записом № 39 в трудовій книжці позивача серії НОМЕР_1 , заповненої 25 листопада 1992 року.

На підставі службової записки директора технічного Ющука О.В. директором ТзОВ «Рівнетеплоенерго» видано наказ від 22 червня 2021 року № 332 «Про скорочення чисельності та штатного розпису» про виведення з штатного розпису району № 1 з 25 серпня 2021 року посаду майстра. Цим же наказом надано вказівку відділу кадрів сумісно з начальником району № 1 до 25 червня 2021 року повідомити майстра району № 1 ОСОБА_1 про наступне звільнення з роботи 25 серпня 2021 року згідно з п.1 ст.40 КЗпП України у зв`язку з скороченням чисельності та штату працівників. З наказом № 332 позивач ознайомлений 23 червня 2021 року.

22 червня 2021 року начальник району № 1 склав виробничу характеристику на майстрів району № 1, на підставі якої вважає, що під скорочення посади у зв`язку із зміною штатного розпису району підлягає скороченню посада майстра, яку займає ОСОБА_1

3 серпня 2021 року директор ТзОВ «Рівнетеплоенерго» на ім`я голови профспілкового комітету ТзОВ «Рівнетеплоенерго» направив подання № 03-04/1687/1690 про надання згоди профспілкового комітету товариства на звільнення за ст.40 п.1 КЗпП України у зв`язку з скороченням чисельності та штату ОСОБА_1 , майстра району № 1. В поданні зазначено про відсутність вакансії відповідно до кваліфікації ОСОБА_1

10 серпня 2021 року профспілковий комітет ТзОВ «Рівнетеплоенерго» вирішив надати згоду на звільнення позивача на підставі ст.40 п.1 КЗпП України відповідно до подання.

6 вересня 2021 року за вих.. № 03-04/1965/1968 голові профспілкового комітету ТОВ «Рівнетеплоенерго» направлено повторне подання про надання згоди на звільнення ОСОБА_1 у зв`язку з перебуванням останнього на лікарняному з 25 серпня 2021 року.

У зв`язку з неявкою ОСОБА_1 через хворобу на засідання профспілкового комітету, яке призначено було на 9 вересня 2021 року, 27 вересня 2021 року профспілковому комітету ТзОВ «Рівнетеплоенерго» втретє направлено подання № 03-04/2110/2113 про надання згоди на звільнення позивача за ст.40 п.1 КЗпП України у зв`язку з скороченням чисельності та штату.

Рішенням від 27 вересня 2021 року профспілковий комітет ТзОВ «Рівнетеплоенерго» надав згоду на звільнення за ст.40 п.1 КЗпП України працівника ОСОБА_1 , що підтверджується протоколом № 01-13/2021.

Наказом № 183 від 27 вересня 2021 року позивач звільнений з посади майстра району № 1 ТзОВ «Рівнетеплоенерго» у зв`язку з скороченням чисельності та штату працівників, п.1 ст.40 КЗпП України.

Відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до ч.2 ст.40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у п.1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника за його згодою на іншу роботу.

Згідно зі ст.49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Власник є таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Пунктом 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз`яснено, що розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників; чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника; які є докази щодо змін в організації виробництва і праці; про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації; чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на

залишення на роботі та чи попереджував ся він за два місяці про наступне вивільнення.

Як встановлено судом, за період з часу попередження позивача про наступне вивільнення до 1 жовтня 2021 року в ТзОВ «Рівнетеплоенерго» були наявні 4 вакансії апаратника хімводоочищення та 1 вакансія оператора котельні, що підтверджується повідомленням Рівненського міського центру зайнятості № 02-19/1898 від 1 листопада 2021 року.

Зазначені вакансії не були запропоновані позивачу ні під час повідомлення про заплановане звільнення 23 червня 2021 року, ні під час розгляду профспілковим комітетом подання про надання згоди на звільнення. Зазначене підтвердили в судовому засіданні свідки.

Доводи апеляційної скарги про те, що вакантні посади, які були у роботодавця на час звільнення ОСОБА_1 не відповідали його кваліфікації, оскільки робота за вакантними посадами потребувала спеціальної підготовки, наявності посвідчення про проходження навчання та медичного, психіатричного, наркологічного оглядів, не можуть бути прийняті до уваги, такі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції.

Таким аргументам відповідача суд першої інстанції дав належну оцінку і вірно зазначив, що відповідач при звільненні позивача не з`ясовував наявність у позивача посвідчення про проходження навчання, медичних оглядів, так як не пропонував йому вакантні посади, які були на підприємстві.

Також відповідач не довів того, що кваліфікація позивача не відповідає кваліфікаційним вимогам, які ставляться до посад апаратника хімводоочищення та оператора котельні.

З огляду на зазначене, висновок суду першої інстанції про те, звільнення позивача відбулосяз порушенням вимог ч.3 ст.49-2 КЗпП України є законним.

Суд першої інстанції вірно застосував положення ч.2 ст.235 КЗпП України, де вказано, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

За наведених обставин, апеляційний суд приходить до переконання про те, що оскаржуване рішення постановлене місцевим судом з дотриманням норм процесуального права, судом першої інстанції в повній мірі з`ясовано обставини, що мають значення для справи, а тому апеляційні скарги не підлягає до задоволення.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Рівнетеплоенерго» залишити без задоволення.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 16 червня 2022 року залишити без зміни.

Поновити дію рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 16 червня 2022 року

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового

рішення.

Повний текст постанови складено 02 грудня 2022 року.

Головуючий Н. М. Ковальчук

Судді: С. В.Хилевич

С. С. Шимків