Справа № 185/8710/22
Провадження № 2/185/3459/22
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

15 листопада 2022 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Головіна В.О., за участю секретаря судового засідання Преображенської К.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Павлограді цивільну справу за позовомОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Державний нотаріус Першої Павлоградської державної нотаріальної контори Тимченко О.М., про визнання договору дарування 1/2 частини нежилого приміщення недійсним,

В С Т А Н О В И В

Позивач звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання договору дарування 1/2 частини нежилого приміщення недійсним, в якому просила суд визнати недійсним договір дарування 1/2 частини нежилого приміщення, укладений 13 листопада 2009 року між ОСОБА_1 - з однієї сторони, та ОСОБА_2 - з другої сторони, посвідчений державним нотаріусом Першої Павлоградської державної нотаріальної контори Тимченко О.М., реєстровий номер 2-6051, щодо 1/2 частини нежилого приміщення, яке розташоване: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 5334111 в реєстрі прав власності на нерухоме майно; скасувати запис №49 в книзі 3 від 17.11.2009 про реєстрацію права власності на нерухоме майно Реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо об`єкта нерухомого майна 5334111, який розташований: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 13 листопада 2009 року позивач відчужила, належну їй 1/2 частку нежилого приміщення, яке розташоване: АДРЕСА_1 , на користь відповідача шляхом укладення договору дарування. Однак, вона не розуміла наслідків укладеної угоди саме договору дарування, оскільки була впевнені, що укладає спадковий договір.

Позивач в судове засідання не з`явилася. Надала суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, вказавши, що позовні вимоги підтримує.

Відповідач в судове засідання не з`явився, надав суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав повністю.

Частиною 4 ст. 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Третя особа про розгляд справи повідомлена належним чином, жодних заяв не направила.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд, перевіривши матеріали справи та доводи, викладені в позовній заяві, з`ясувавши обставини справи, факти та відповідні їм правовідносини, враховуючи визнання позову відповідачем, визнання якого не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб,вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Матеріалами справи підтверджено, що 13 листопада 2009 року позивач відчужила 1/2 частини нежилого приміщення, яке розташоване: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 5334111 в реєстрі прав власності на нерухоме майно, на користь відповідача шляхом укладення договору дарування 1/2 частини нежилого приміщення.

Однак, її внутрішнє волевиявлення було направлено на настання реальних правових наслідків, на укладення спадкового договору, проте вона помилково уклала договір дарування 1/2 частини нежилого приміщення, тобто позивач при укладанні спірного договору дарування помилилася щодо обставин, які мають істотне значення.

ОСОБА_2 вважав, що набуде право власності на частину матері лише після її смерті, водночас він зобов`язувався виконувати розпорядження ОСОБА_1

ОСОБА_1 вважала, що передасть право власності на свою частку синові після смерті, водночас вимагала від ОСОБА_2 виконувати її розпорядження. Розпорядження відповідач відповідно до укладеного спадкового договору виконував.

Відповідач обставину того, що укладений договір між сторонами є договором дарування замовчував, тим самим обернув майно на свою користь.

Окрім цього позивач не мала наміру відчужувати належну їй частку нежилого приміщення на користь відповідача ані на час укладання вищевказаного правочину від 13 листопада 2009 року, ані на теперішній час шляхом укладення договору дарування.

За умовами спірного договору позивач є дарувальником. Воля позивача була направлена на укладення спадкового договору.

Таким чином, під час вчинення правочину 13 листопада 2009 року, позивач помилилася щодо наслідків укладеної угоди саме договору дарування, оскільки була впевнена, що укладає спадковий договір.

Згідно пункту 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 N 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», під помилкою слід розуміти таке неправильне сприйняття стороною суб`єкта, предмету або інших істотних умов угоди, що вплинуло на її волевиявлення, за відсутністю якого за обставинами справи можна вважати, що угода не була би укладена.

Отже, правочин, вчинений під впливом помилки, є оспорюваним і у разі встановлення судом певних обставин може бути визнаний недійсним. Водночас при вирішенні такого спору слід ураховувати, що обставини щодо яких помилилася сторона правочину мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання договору дарування 1/2 частини нежилого приміщення недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі письмових доказів, наявність обставин, які вказують на помилку - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, дійсно було і має істотне значення.

У разі якщо сторона спірного правочину була обізнана або не могла не бути обізнана стосовно обставин, щодо яких стверджує про наявність помилки, це виключає застосування наведених норм статті 229 ЦК України.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 13.02.2019 у справі № 911/1171/18, від 04.06.2019 у справі № 910/9070/18.

Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (частина перша статті 229 ЦК України).

Окрім цього, статтею 203 Цивільного Кодексу України (частинами 2 та 5), передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Враховуючи положення ч.1 ст.215 Цивільного Кодексу України, підставою недійсності правочину є недержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 Цивільного Кодексу.

У відповідності до ч.1 ст. 216 Цивільного Кодексу України, у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

Судом встановлено, що 17.11.2009 вчинено запис №49 в книзі 3 про реєстрацію права власності на нерухоме майно в Реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо об`єкта нерухомого майна 5334111, який розташований: АДРЕСА_1 .

Частиною 2 ст 26 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень (чинного на час вчинення правочину) передбачено, що державна реєстрація речових прав скасовується в разі припинення дії договору, укладення іншого договору або винесення судом відповідного рішення, про що вносяться дані до Державного реєстру прав.

Абзацем 3 ч. 3 ст. 26 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (чинного на день подання позову) визначено, що у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію зміни, припинення речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження повертаються у стан, що існував до відповідної державної реєстрації, шляхом державної реєстрації змін чи набуття таких речових прав, обтяжень речових прав. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними.

Таким чином, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню з огляду на встановлені судом обставини та з урахуванням визнання позову відповідачем.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 258, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Державний нотаріус Першої Павлоградської державної нотаріальної контори Тимченко О.М., про визнання договору дарування 1/2 частини нежилого приміщення недійсним - задовольнити.

Визнати недійсним договір дарування 1/2 частини нежилого приміщення, укладений 13 листопада 2009 року між ОСОБА_1 - з однієї сторони, та ОСОБА_2 - з другої сторони, посвідчений державним нотаріусом Першої Павлоградської державної нотаріальної контори Тимченко О.М., реєстровий номер 2-6051, щодо 1/2 частини нежилого приміщення, яке розташоване: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 5334111 в реєстрі прав власності на нерухоме майно.

Скасувати запис №49 в книзі 3 від 17.11.2009 про реєстрацію права власності на нерухоме майно в Реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо об`єкта нерухомого майна 5334111, який розташований: АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Сторони та учасники:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований: АДРЕСА_3 , мешкає: АДРЕСА_4

Третя особа: Державний нотаріус Першої Павлоградської державної нотаріальної контори Тимченко О.М., вул.Харківська, 114, м. Павлоград, Дніпропетровська область, 51400

Суддя: В. О. Головін