Ухвала

21 листопада 2022 року

м. Київ

справа № 443/1153/14-ц

провадження № 61-11034ск22

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Яремка В. В. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Усика Г. І.,

розглянув касаційну скаргу Державної казначейської служби України на рішення Жидачівського районного суду Львівської області від 17 листопада 2021 року та постанову Львівського апеляційного суду від 03 жовтня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління державної податкової служби України у Львівській області, Головного управління державної фіскальної служби України у Львівській області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Державна казначейська служба України, Стрийська окружна прокуратура, про відшкодування майнової та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління державної податкової служби України у Львівській області (далі - ГУ ДПС України у Львівській області), Головного управління державної фіскальної служби України у Львівській області (далі - ГУ ДФС України у Львівській області), просила стягнути з Державного бюджету України на її користь 52 721,80 грн в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, яка завдана ГУ ДПС України у Львівській області, як правонаступником ГУ ДФС у Львівській області; стягнути з Державного бюджету України на її користь 310 000,00 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди, яка завдана ГУ ДПС України у Львівській області, як правонаступником ГУ ДФС у Львівській області; стягнути з ГУ ДПС України у Львівській області, як правонаступника ГУ ДФС у Львівській області 28 800,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Рішенням Жидачівського районного суду Львівської області від 17 листопада 2021 року позов задоволено частково.

Стягнуто з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 52 721,80 грн - на відшкодування матеріальної шкоди.

Стягнуто з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 5 000,00 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного суду від 03 жовтня 2022 року апеляційні скарги Львівської обласної прокуратури та ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Жидачівського районного суду Львівської області від 17 листопада 2021 року змінено, викладено другий та третій абзаци резолютивної частини рішення в такій редакції:

«Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 52 721 (п`ятдесят дві тисячі сімсот двадцять одну) гривню 80 копійок на відшкодування майнової шкоди.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на відшкодування моральної шкоди 5 000 (п`ять тисяч) грн.»

У решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У листопаді 2022 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга Державної казначейської служби України, в якій заявник, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати в частині задоволених вимог та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а тому за законом не підлягають касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8 частини другої).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Ціна позову у цій справі становить 362 721,80 грн, яка станом на 01 січня 2022 року не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 481,00 грн х 250 = 620 250,00 грн).

Отже, рішення Жидачівського районного суду Львівської області від 17 листопада 2021 року та постанова Львівського апеляційного суду від 03 жовтня 2022 року відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

У касаційній скарзі немає посилання на зазначені випадки.

Підстав для висновку про те, що справа стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, і що справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу, немає.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися щодо тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. При цьому право на суд не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг, і такі обмеження не можуть зашкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 36 рішення ЄСПЛ у справі «Golder v. the United Kingdom» (Голдер проти Сполученого Королівства) від 21 лютого 1975 року та пункт 27 рішення ЄСПЛ у справі «Пелевін проти України» від 20 травня 2010 року.

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення ЄСПЛ у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

З урахуванням наведеного, оскільки Державна казначейська служба України подала касаційну скаргу на судові рішення у справі з ціною позову, що не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що не підлягають касаційному оскарженню, є підстави для відмови у відкритті касаційного провадження.

Керуючись частинами шостою, дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Державної казначейської служби України на рішення Жидачівського районного суду Львівської області від 17 листопада 2021 року та постанову Львівського апеляційного суду від 03 жовтня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління державної податкової служби України у Львівській області, Головного управління державної фіскальної служби України у Львівській області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Державна казначейська служба України, Стрийська окружна прокуратура, про відшкодування майнової та моральної шкоди відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді: В. В. Яремко

А. С. Олійник

Г. І. Усик