Справа №443/1319/22
Провадження №2/443/723/22
РІШЕННЯ

іменем України

22 грудня 2022 рокуЖидачівський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Сливки С.І.,

за участю секретаря судових засідань Кушнір М.І.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м.Жидачеві за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа територіальна громада села Баківці в особі Бібрської міської ради Львівської області про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Жидачівського районного суду Львівської області із позовом, у якому просить визнати за ним в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4 , право власності на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Баковецької сільської ради Жидачівського району Львівської області, загальною площею 1,3767га, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серія I-ЛВ №042712 від 26.03.2001 року, виданого на підставі рішення Жидачівської районної ради №226 від 22.09.2000 року та зареєстрованого в книзі реєстрації Державних актів по Баковецькій сільській раді за № 212.

Позовні вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача - ОСОБА_5 після смерті якого відкрилася спадщина до складу якої окрім іншого, увійшли земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовані на території Баковецької сільської ради, загальною площею 1,3767 гектари, що належали померлому на підставі Державного акту на право приватної власності на землю I-ЛВ №042712 від 26.03.2001 року. Згідно довідки Ходорівської міської ради №146 від 16.09.2022 року ОСОБА_5 проживав без реєстрації в с. Грусятичі Жидачівського району Львівської області до дня смерті, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_1 . На день смерті померлого в даному господарстві проживала ОСОБА_4 - мати; ОСОБА_6 - дружина; ОСОБА_1 - син. Зазначає, що крім нього, іншими спадкоємцями першої черги спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 були: дружина ОСОБА_6 , дочка ОСОБА_3 , дочка ОСОБА_2 та матір ОСОБА_4 . Однак він, а також ОСОБА_7 , ОСОБА_2 та ОСОБА_6 (померла ІНФОРМАЦІЯ_2 ) спадщину після смерті ОСОБА_5 не прийняли у жоден із передбачених законом способів. Натомість, ОСОБА_4 проживала із сином - ОСОБА_5 на час його смерті, не заявляла про відмову від спадщини та фактично її прийняла, шляхом вступу в управління спадковим майном, однак юридично не оформила своїх спадкових прав

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла бабуся позивача по батьковій лінії ОСОБА_4 , після смерті якої відкрилася спадщина до складу якої, окрім іншого, увійшли земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовані на території Баковецької сільської ради, загальною площею 1,3767 гектари, що належали її синові ОСОБА_5 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю I-ЛВ №042712 від 26.03.2001 року, що вона фактично успадкувала після його смерті, однак юридично не оформила своїх спадкових прав. Також у склад спадщини входив житловий будинок в АДРЕСА_1 . Згідно довідки Грусятицької сільської ради №284 від 16.04.2015 року ОСОБА_4 проживала і була зареєстрована в с. Грусятичі Жидачівського району Львівської області до дня смерті, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_3 . На день смерті померлої в даному господарстві були зареєстровані: онук ОСОБА_1 . Від імені ОСОБА_4 в Грусятицькій сільській раді посвідчувався заповіт за № 2 від 08.06.1995 року в користь онука ОСОБА_1 . Стверджує, що крім нього, інших спадкоємців за заповітом чи осіб, які б претендували на обов`язкову частку у спадщині не було. Оскільки він постійно проживав із бабусею на час відкриття спадщини, не заявляв про відмову від спадщини, а тому на підставі ч.3 ст.1268 ЦК України, вважається таким, що її прийняв, проте юридично не оформив своїх спадкових прав. Крім того, 02.07.2015 року рішенням Жидачівського районного суду Львівської області у справі №443/1037/15-ц встановлено, що після смерті ОСОБА_4 спадкове майно прийняв позивач згідно заповіту від 08.06.1995 року. Згідно цього ж рішення за позивачем визнано, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4 , право власності на житловий будинок в АДРЕСА_1 .

19.10.2022 року позивач звернувся до приватного нотаріуса Стрийського районного нотаріального округу з метою юридичного оформлення спадщини після смерті бабусі ОСОБА_4 , однак нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину через відсутність у нього правовстановлюючих документів на земельні ділянки, що знаходиться на території Баковецької сільської ради, що належали померлій і є спадковим майном.

За таких обставин позивач змушений звертатися до суду з вимогою про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом.

Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 25.11.2022 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Позивач та його представник у підготовче судове засідання не з`явилися, однак від представника позивача - адвоката Яременка І.О. надійшла заява, згідно якого просить розгляд справи проводити у їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, а також не заперечують стосовно ухвалення рішення у підготовчому судовому засіданні.

Відповідач ОСОБА_2 в підготовче судове засідання не з`явилася, 01.12.2022 року подала заяву згідно якої просить розглядати справу без її участі. Позовні вимоги визнає, не заперечує проти ухвалення рішення на користь позивача, наслідки визнання позову, передбачені ст.206 ЦПК України їй зрозумілі.

Відповідач ОСОБА_3 в підготовче судове засідання не з`явилася, 01.12.2022 року подала заяву згідно якої просить розглядати справу без її участі. Позовні вимоги визнає, не заперечує проти ухвалення рішення на користь позивача, наслідки визнання позову, передбачені ст.206 ЦПК України їй зрозумілі.

Представник третьої особи - Бібрської міської ради Львівської області в підготовче судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Письмових пояснень та клопотань про проведення судового засідання без його участі до суду не надходило.

У зв`язку з цим суд визнає неявку представника третьої особи неповажними та вважає, що справу можливо слухати у відсутності представника третьої особи, оскільки в матеріалах справи є достатньо належних доказів про права, обов`язки та взаємовідносини сторін.

Оскільки відповідачі визнали позовні вимоги, визнання позову не суперечить закону, не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб, суд відповідно до ч.4 ст.200, ст.206 ЦПК України, ухвалює судове рішення в підготовчому судовому засіданні.

На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки учасники процесу в судове засідання не з`явились.

Дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини і вважає, що позов є підставним та підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України №8 від 08.09.2021 року, ОСОБА_8 народився ІНФОРМАЦІЯ_4 , його батьками є ОСОБА_9 та ОСОБА_4 (а.с.9-10).

Згідно свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 , виданого на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , його батьками є ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (а.с.11).

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача - ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_2 , виданим Баковецькою сільською радою Жидачівського району Львівської області від 19.07.2003 року (а.с.12).

Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина до складу якої, окрім іншого, увійшли земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовані на території Баковецької сільської ради, загальною площею 1,3767 гектари, що належали померлому на підставі Державного акту на право приватної власності на землю I-ЛВ №042712 від 26.03.2001 року (а.с.22,23).

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року.

У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема відповідні правила ЦК України (1963 року), у тому числі щодо прийняття спадщини, спадкоємців за заповітом і за законом.

Згідно довідки Ходорівської міської ради №146 від 16.09.2022 року, ОСОБА_5 проживав без реєстрації в с. Грусятичі Жидачівського району Львівської області до дня смерті, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_1 . На день смерті померлого в даному господарстві проживала ОСОБА_4 - мати; ОСОБА_6 - дружина; ОСОБА_1 - син (а.с.13).

Оскільки ОСОБА_5 на випадок своєї смерті заповіту не залишав, то спадкування відбулося за законом.

Стаття 529 ЦК УРСР 1963 року визначає, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

Судом встановлено, що на момент смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , окрім позивача, спадкоємцями першої черги спадкування за законом були його дружина ОСОБА_6 , дочка ОСОБА_3 , дочка ОСОБА_2 та його матір ОСОБА_4 .

Відповідно до ч.2 ст.548 ЦК УРСР 1963 року, прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Згідно ст.549 ЦК УРСР 1963 року, діями, що свідчать про прийняття спадщини є: фактичний вступ в управління чи володіння спадковим майном або подача спадкоємцем заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини.

Однак, ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 спадщину, яка відкрилася після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 не прийняли у жоден із передбачених законом способів, що також підтверджується витягом зі спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №66555164 від 23.09.2021, де відсутня інформація про заведені спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.14).

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_6 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , виданого Баковецькою сільською радою, Жидачівського району Львівської області (а.с.15).

Відповідно до витягу зі спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №66555019 від 23.09.2021 року, спадкова справа після смерті ОСОБА_6 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 не заводилася (а.с16).

Крім того, відповідно до поданих письмових заяв відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , останні повідомляють, що позовні вимоги визнають та не заперечують проти ухвалення рішення на користь позивача.

Згідно ст.549 ЦК УРСР 1963 року, діями, що свідчать про прийняття спадщини є: фактичний вступ в управління чи володіння спадковим майном або подача спадкоємцем заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини.

Натомість, ОСОБА_4 проживала із сином - ОСОБА_5 на час його смерті, не заявляла про відмову від спадщини та фактично її прийняла, шляхом вступу в управління спадковим майном, однак юридично не оформила своїх спадкових прав

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла бабуся позивача по батьковій лінії ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_4 , виданим Грусятицькою сільською радою Жидачівського району Львівської області від 30.10.2009 року (а.с.17)

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина до складу якої, окрім іншого, увійшли земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовані на території Баковецької сільської ради, загальною площею 1,3767 гектари, що належали її синові ОСОБА_5 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю I-ЛВ №042712 від 26.03.2001 року, що вона фактично успадкувала після його смерті, однак юридично не оформила своїх спадкових прав. Також у склад спадщини входив житловий будинок в АДРЕСА_1 .

За життя ОСОБА_4 , 08.06.1995 року було складено заповіт, який посвідчений секретарем виконавчого комітету Грусятицької сільської ради та зареєстрований в реєстрі за № 28, згідно якого остання все своє майно заповіла внуку ОСОБА_1 (а.с.19).

Згідно довідки Грусятицької сільської ради №284 від 16.04.2015 року ОСОБА_4 проживала і була зареєстрована в с. Грусятичі Жидачівського району Львівської області до дня смерті, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_3 . На день смерті померлої в даному господарстві були зареєстровані: онук ОСОБА_1 . Від імені ОСОБА_4 в Грусятицькій сільській раді посвідчувався заповіт за № 28 від 08.06.1995 року в користь онука ОСОБА_1 (а.с.18).

Крім того, судом встановлено, що рішенням Жидачівського районного суду Львівської області від 02.07.2015 року у справі №443/1037/15-ц визнано за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 право власності на житловий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 , а саме житловий будинок А-1, одноповерховий, матеріали стін - цегла, який складається з кухні та двох житлових кімнат, загальною площею 64.5 кв.м., житловою площею 31.9 кв.м., сараї «Б», «В», літня кухня «Г», ворота «І», огорожа «4», колодязь «к» (а.с.21).

Вказаним рішенням Жидачівського районного суду Львівської області від 02.07.2015 року встановлено, що згідно свідоцтва про смерть НОМЕР_5 ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

В судовому засіданні достовірно встановлено, що після смерті бабусі спадкове майно прийняв позивач згідно заповіту від 08 червня 1995 року, інших спадкоємців, які б згідно закону мали право на спадкування, немає, а тому є підстави для визнання за позивачем права власності на спадкове майно.

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч.4 ст.82 ЦПК України).

Суд також враховує позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 19 грудня 2019 року у справі №520/11429/17, про те, що преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і означається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені неправильно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень.

Таким чином, судом встановлено, що крім позивача, інших спадкоємців за заповітом чи осіб, які б претендували на обов`язкову частку у спадщині, після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 не було.

Стаття 1216 Цивільного кодексу України визначає, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 Цивільного кодексу України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Стаття 1218 Цивільного кодексу України передбачає, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ч.1 ст.1235 Цивільного кодексу України, заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

ОСОБА_1 постійно проживав із бабусею на час відкриття спадщини, не заявляв про відмову від спадщини, а тому на підставі ч.3 ст.1268 ЦК України, вважається таким, що її прийняв, проте юридично не оформив своїх спадкових прав, що також підтверджується Витягом зі спадкового реєстру №70208959 від 03.10.2022 року, де відсутня інформація про заведені спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.20).

З метою оформлення права власності на спадкове майно, позивач звернувся до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

Однак, листом-відповіддю приватного нотаріуса Стрийського районного нотаріального округу Посацькою А.О. №80/02-31 від 19.10.2022 року (а.с.25), ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно, після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 , у зв`язку із тим, що відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно, яке він має намір успадкувати.

Вирішуючи даний спір суд виходить з такого.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться в п. 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку, шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Позивачем у зазначених спорах у порядку правонаступництва може виступати спадкоємець, який прийняв спадщину відповідно до вимог статей 1268 - 1270 ЦК України. За змістом ст. 392 ЦК України, належним відповідачем є особа - учасник цивільних правовідносин, яка не визнає або оспорює право власності спадкоємця на спадкове майно.

Статтею 1297 ЦК України, встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у вигляді втрати права на спадщину.

Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296,1297 ЦК України) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК України).

Крім того, п.37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5 з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК України власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Наведене, з урахуванням зазначених вище норм ЦК України, а також позицій Пленуму Верховного Суду України та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дає обґрунтовані підстави вважати, що позивач має право на звернення до суду з позовом про визнання права власності у порядку спадкування за заповітом щодо спадкового майна.

Враховуючи зазначені норми ЦК України, роз`яснення постанови Пленуму ВСУ від 30 травня 2008 року № 7та листа ВССУ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту порушеного права, що має застосовуватись, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових справ в нотаріальному порядку, право власності спадкоємця на спадкове майно оспорюється або не визнається іншою особою.

Позивач стверджує, що оригінал Державного акту на право приватної власності на землю на ім`я ОСОБА_5 втрачено, що відповідачами не заперечується.

Доказом того, що покійному ОСОБА_5 на праві пприватної влансості належали земельні ділянки, які розташовані на території Баковецької сільської ради Жидачівського району Львівської області, є довідка відділу у Жидачівському районі Головного управлінням Держгеокадастру у Львівській області №97-13-0.22-170/164/21 від 24.06.2021 року, відповідно до якої, згідно книги реєстрації державних актів на право приватної власності на землю на території Баковецької сільської ради Жидачівського району Львівської області, на підставі рішення ХІІІ сесії ІІІ дем. Скликання Жидачівської районної ради народних депутаьів від 22.09.2000 р №226, зареєстрований Державний акт на право приватної власності на землю серія І-ЛВ №042712 від 26.03.2001 року на ОСОБА_5 , реєстраційний номер 212. Площа земельної ділянки 1,3767 га. та копія вищевказаного Державного акту (а.с.22,23).

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За змістом положень ст. 392 ЦК України право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Тобто, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку та в інший спосіб такі перешкоди не можуть бути усунуті.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» вказано, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Пунктами 4.15, 4.18 глави 10 розділу 11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом МЮУ від 22.02.2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусами після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. За відсутності у спадкодавця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів, нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. З урахуванням положень статей 1296-1299 ЦК України питання про право спадкоємця на спадкове майно вирішується судом у разі невизнання такого права чи відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Отже, відсутність факту офіційного визнання перешкоджає належному володінню користуванню та розпорядженню успадкованим майном, створює умови правової невизначеності речових прав позивача. При цьому, в даному випадку, нотаріусом було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку із тим, що у нього відсутні правовстановлюючі документи на земельні ділянки, які розташовані на території Баковецької сільської ради Жидачівського району Львівської області..

Таким чином, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, враховуючи те, що відповідачі позов визнали, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265, 315, 354, 355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_5 , в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4 , право власності на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Баковецької сільської ради Жидачівського району Львівської області, загальною площею 1,3767га, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серія I-ЛВ №042712 від 26.03.2001 року, виданого на підставі рішення Жидачівської районної ради №226 від 22.09.2000 року та зареєстрованого в книзі реєстрації Державних актів по Баковецькій сільській раді за № 212.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий суддя С.І Сливка