Виноградівський районний суд Закарпатської області
___________________________________________________________________________________________________ Справа № 299/1051/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30.05.2022 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області у складі - головуючий - суддя Леньо В.В., при секретарі судових засідань Казимірська Н.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань Виноградівського районного суду Закарпатської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору - Приватний виконавець виконавчого округу Закарпатської області Пивоваров Юрій Георгійович, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда Володимир Олександрович,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» з вимогою визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригіда В.О. від 01.11.2021 року №36237 про стягнення із ОСОБА_1 на користь АТ «ПУМБ» заборгованості.

Позивач мотивує свої вимоги тим, що Постановою приватного виконавця від 22.11.2021 було відкрито виконавче провадження №67614566 з примусового стягнення заборгованості з нього на користь відповідача на підставі виконавчого напису нотаріуса від 01.11.2021 року, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригіда В.О.

Однак, позивач вважає виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню, та як вчинений з порушенням вимог діючого законодавства.

Так, виконавчий напис вчинено на підставі ст.87 ЗУ «Про нотаріат» та пункту 2 Переліку документів, затвердженого Постановою КМУ від 29.06.1999 №1172, про звернення стягнення із ОСОБА_1 , як боржника за Кредитним договором №001 від 08.10.2020, укладеним із АТ «ПУМБ», заборгованість у розмірі 17801,32 грн.

Процедури вчинення виконавчого напису дотримано не було, оскільки позивач, зокрема, не отримувала письмову вимогу про усунення порушення зобов`язання, та було порушено інші процедурні вимоги.

Ухвалою суду відкрито провадження у справі. Справу вирішено розглядати в порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання, у яке викликано учасників справи. Відповідачу та третім особам надіслано копію позовної заяви із додатками.

Відповідач АТ «ПУМБ» надіслало до суду заяву про визнання позовних вимог 19.05.2022 (а.с.31). У письмовій заяві відповідач заявляє, що визнає позовні вимоги ОСОБА_1 до Банку в частині визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. У зв`язку із визнанням відповідачем позову просить суд стягнути із відповідача 50% судового збору, а решту 50 відсотків - повернути позивачу з державного бюджету.

Сторона позивача просить суд розглядати справу без їх участі. Позов підтримує.

Треті особи без самостійних вимог на предмет позову, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце проведення судового засідання, не зявилися, причин неявки не повідомили, заяв про відкладення судового засідання не надходило.

Правом подати пояснення на позовну заяву треті особи не скористалися.

Вивчивши доводи позовної заяви, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши їх у сукупності, взявши до уваги заяву відповідача про визнання позову, суд вирішив наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Суд встановив, що 01.11.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригіда В.О. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №36237, яким нотаріусом запропоновано: стягнути з боржника ОСОБА_1 на користь АТ «ПУМБ» заборгованість, яка виникла на підставі Кредитного договору №001 від 08.10.2020, укладеним із АТ «ПУМБ», у розмірі 17801,32 грн (а.с. 5).

Постановою приватного виконавця від 22.11.2021 було відкрито виконавче провадження №67614566 з примусового стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на користь відповідача на підставі виконавчого напису нотаріуса від 01.11.2021 року, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригіда В.О. (а.с.6).

Позивач заперечує дотримання приватним нотаріусом встановленої актами цивільного законодавства процедури вчинення виконавчого напису.

Згідно п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат», виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси.

Згідно пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса» для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Постановою Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», Перелік доповнено новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». До Переліку ввійшли Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями.

Однак постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14 постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, в частині доповнення Переліку новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» було визнано незаконною та нечинною.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року у справі №826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року було залишено без змін.

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року було відмовлено в задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року.

Таким чином, у зв`язку із визнанням нечинною постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014 року законна процедурна можливість вчиняти виконавчі написи про стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних правовідносин за договорами, що нотаріально не посвідчені - була виключена.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

При цьому, відповідно до статті 18 Цивільного кодексу України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок).

Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172(далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій.

При цьому стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

За результатами аналізу вищенаведених норм суд зробив наступні висновки.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому, вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості, як такого.

З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Тому, суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі, суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16)

Відповідно до вимог ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, керуючись ч.10 ст.84, ч.4 ст.81 ЦПК України, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для визнання таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригіда В.О. від 01.11.2021 року №36237.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує прав та інтересів інших осіб, тому позовна заява підлягає задоволенню з ухваленням судового рішення в підготовчому засіданні на підставі ч.4 ст.200, ст.206 ЦПК України.

Відповідач клопотав про вирішення питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору - у зв`язку із визнанням відповідачем позову до початку розгляду справи по суті.

Відповідно до ч.1 ст.142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

У зв`язку із задоволенням позову та визнанням позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд вирішує повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Так, позивач при поданні позову сплатив судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 908 грн (а.с.12) та судовий збір за подання заяви про забезпечення позову у розмірі 454 грн (а.с.7), всього - 1362 грн.

Відтак, з відповідача на користь позивача слід стягнути 681 грн у рахунок відшкодування 50 відсотків понесених позивачем судових витрат. Решту 681 грн повернути позивачу з державного бюджету.

Керуючись ст.ст. 2, 10, 12, 49, 76,77-81, 82, 89, ч.4 ст.200, 206, 265, 272, 274-279, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригіда В.О. від 01.11.2021 року №36237 про стягнення із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» заборгованості на суму 17801,32 грн.

Стягнути з Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» (, адреса місцезнаходження 04070, м.Київ, вул.Андріївська, 4) на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , 50 відсотків судового збору, сплаченого позивачем, - у розмірі 681 грн (шістсот вісімдесят одна гривня).

Повернути ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а саме 681 грн (шістсот вісімдесят одну гривню) - за Квитанціями про сплату №48553 від 02.12.2021, №48542 від 02.12.2021.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Закарпатського апеляційного суду через суд першої інстанції. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

ГоловуючийВ. В. Леньо