Номер провадження 2/754/5098/22
Справа №333/2690/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2022 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді - Лісовської О.В.

за участю секретаря - Грей О.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини. Позовні вимоги мотивовані тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 15.02.2003 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 , у період перебування у шлюбі у сторін народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 08.12.2021 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя виданий судовий наказ про стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання неповнолітнього сина. ІНФОРМАЦІЯ_3 сину виповнилося 18 років, у зв`язку з чим виплата аліментів припинилася. У 2019 році син вступив до Коледжу економіки, права та інформаційних технологій вищого навчального закладу «Університет економіки та права «КРОК», де продовжує навчання до цього часу, є студентом ІІІ курсу за спеціальністю «Комп`ютерні науки». Син навчається на денній формі навчання за контрактом, а тому не має можливості працювати та самостійно сплачувати за своє навчання. Відповідач матеріальну допомогу на утримання сина не надає, хоча має таку можливість. На підставі викладеного позивачка звертається до суду з даним позовом, в якому просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання повнолітнього сина у розмірі ј частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з дати звернення до суду і до закінчення навчання.

18.11.2022 року до суду надійшли письмові пояснення відповідача, в яких він зазначає, що за станом здоров`я він не має можливості надавати матеріальну допомогу на утримання сина, хоча намагався це робити все життя. Йому допомагала мати в утриманні сина.

У судове засідання позивачка не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, у своїй заяві просить проводити розгляд справи в її відсутність.

Відповідач та представник відповідача у судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки не повідомили.

Вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

Судом встановлено, що сторони по справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 15.02.2003 року по 27.10.2005 року включно.

У період шлюбу у сторін по справі народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження.

На даний час повнолітній ОСОБА_3 навчається на ІІІ курсі денної форми навчання Коледжу економіки, права та інформаційних технологій Університету «КРОК» за спеціальністю «Комп`ютерні науки» на контрактній основі, що підтверджується Договором від 01.08.2019 року та довідкою від 13.04.2022 року. Строк навчання ОСОБА_3 становить до липня 2023 року.

Вирішуючи по суті позовні вимоги, суд виходить з наступного.

Згідно з частиною другою статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 СК України).

Статтею 199 СК України передбачено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Відповідно до статті 182 СК України у редакції, чинній на час вирішення справи судами попередніх інстанцій, при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Відповідно до пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).

Сімейним кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина.

При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.

Також при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

При розгляді справи судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 є інвалідом ІІ групи загального захворювання, що підтверджується довідкою від 08.12.2011 року. Відповідно до висновків, вказаних у довідці, ОСОБА_2 протипоказане значне фізичне нервово-психічне напруження, несприятливі мікрокліматичні умови.

На даний час відповідач ОСОБА_2 не працює, що підтверджується його трудовою книжкою, але відповідач отримує пенсію по інвалідності у розмірі 3856, 61 грн., що підтверджується довідкою про доходи від 14.11.2022 року.

Також при розгляді справи встановлено, що відповідач ОСОБА_2 має у власності крамницю, площею 36 кв.м., квартиру, площею 49 кв.м., земельну ділянку, площею 60 кв.м., автомобіль Опель, 2002 року випуску, та причеп легковий.

Повнолітній син сторін по справі ОСОБА_3 на даний час продовжує навчання на денній формі контрактної форми, а тому не має можливості повноцінно працювати та сплачувати за своє навчання, у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги.

Також судом встановлено, що відповідач матеріальну допомогу на даний час на утримання сина не надає, а тому, враховуючи матеріальний стан сторін по справі, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання сина, починаючи з 08.07.2022 року і до закінчення навчання - до 30.06.2023 року.

Вирішуючи питання про розмір аліментів, суд враховує вимоги ст. 182, 183 Сімейного Кодексу України, той факт, що відповідач офіційно не працює та не має доходу (окрім пенсії по інвалідності), є інвалідом ІІ групи, а тому може сам потребувати допомоги, оскільки не має можливості повноцінно працювати, але при цьому не звільнений від своїх обов`язків щодо утримання сина, а тому приходить до висновку про доцільність стягнення з відповідача аліментів у частковому відношенні до його доходу, а саме у розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду і до закінчення навчання.

Саме такий розмір суд вважає обґрунтованим і достатнім, який зможе забезпечити потреби позивачки у додаткових коштах на утримання дитини, а також суттєво не вплине на майновий стан відповідача.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати у справі суд відносить на рахунок держави, оскільки сторони звільнені від сплати судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 19, 81, 141, 258-260, 263-265 ЦПК України, ст. 183, 198, 199, 200 Сімейного Кодексу України, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 08 липня 2022 року і до закінчення навчання - до 30.06.2023 року.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Позивачка - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , адреса проживання: АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_1 .

Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 , ІПН НОМЕР_2 .

Повний текст рішення виготовлений 13 грудня 2022 року.

Суддя О.В.Лісовська