Справа № 393/447/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2022 року смт Новгородка

Новгородківський районний суд Кіровоградської області в складі:

головуючого судді Добрострой О.С.,

при секретарі судового засідання Шупрудько К.А.,

за участі представника позивача Дем`яненко Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Новгородка за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Новгородківської громади Кропивницького району Кіровоградської області про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з позовом та просить визнати за нею право власності за набувальною давністю на житловий будинок з господарськими надвірними спорудами, що розташовані за адресою АДРЕСА_1 .

Позов мотивований тим, що позивач 20.10.1999р. купила у ОСОБА_2 житловий будинок, який розташований по АДРЕСА_1 , що підтверджується розпискою від 20.10.1999р. Оформити договір купівлі-продажу даного житлового будинку у нотаріальній конторі позивач не встигла, так як ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивач понад 20 років користується вказаним нерухомим майном, доглядає за ним, робить поточні та капітальні ремонти, сплачує комунальні послуги, а тому звернулася до суду із зазначеним позовом. Інших осіб, які б мали право на вказане нерухоме майно, яке залишилося після смерті ОСОБА_2 , не має.

Ухвалою суду від 17.10.2022р. відкрито спрощене позовне провадження у справі.

В заяві від 14.11.2022р. представник відповідача ОСОБА_3 просить суд розглянути справу за його відсутності, не заперечує щодо задоволення позовної заяви.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_4 підтримала доводи позовної заяви та просила суд задовольнити позов.

Представник відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце його проведення повідомлявся належним чином. До суду надав вищевказану заяву.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні показала, що вона знає позивача з 1995р. У жовтні 1999р. позивач купила будинок по АДРЕСА_1 . Оформити даний будинок позивач не встигла, так як його власник помер. Вказала, що позивач проживає у будинку з часу його купівлі. За час проживання у вказаному будинку позивач робила в ньому ремонт, а також поставила паркан, провела газ та воду.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні показала, що вона сестра позивача. У жовтні 1999р. позивач купила будинок по АДРЕСА_1 . У грудні 1999р. власник будинку ОСОБА_7 померла, а тому позивач не встигла оформити документи на будинок. Свідок була прописана у вказаному будинку з 2001р. по 2012р. Позивач проживає у спірному будинку з 1999р. та робить ремонти, сплачує за комунальні послуги.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, свідків, дослідивши матеріали справи, з`ясував наступне.

Згідно копії свідоцтва на право особистої власності на домоволодіння від 12.01.1966р. ОСОБА_2 є власником житлового будинку, який розташований по АДРЕСА_1 (а.с.5).

Відповідно розписки від 20.10.1999р. ОСОБА_2 продала житловий будинок, який розташований по АДРЕСА_1 ОСОБА_1 за 3000 грн., гроші отримала повністю та зобов`язується оформити договір купівлі-продажу у нотаріуса (а.с.6).

Однак, судом встановлено, що такий договір купівлі-продажу будинку не був укладений в письмовій формі та нотаріально посвідчений.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла, про що складено актовий запис про смерть №113 від 27.12.1999р. (а.с.21).

11.08.2022р. та 11.09.2022р. ОСОБА_1 виготовила технічний паспорт на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, які розташовані по АДРЕСА_1 , інвентаризаційна справа №517776 (а.с.10-12, 13-15).

Із змісту висновку Обласного комунального підприємства ''Кіровоградське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації'' від 12.09.2022р. слідує, що станом на 01.01.2013р. житловий будинок АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право від 12.01.1966р. (а.с.20).

З відомостей домової книги слідує, що ОСОБА_1 була прописана за адресою АДРЕСА_1 (а.с.7-9).

У житловому будинку за адресою АДРЕСА_1 позивач встановила додаткове газове обладнення, а також з нею укладено договір про надання послуг з газопостачання та договір про користування електричною енергією (а.с.18-19, 22, 23-24, 25)

Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Згідно ч.1 ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація).

Набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності.

Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до ст. 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність, як одна із загальних засад цивільного судочинства, означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнішній строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна, повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

Звідси, йдеться про добросовісне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник.

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.05.2019р. у справі № 910/17274/17 провадження № 12-291гс18.

За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником.

Судом встановлено, що позивач знав про власника спірного будинку, так як вказаний будинок вона мала намір купити, що підтверджується вищевказаною розпискою від 20.10.1999р. (а.с.6).

Сам лише факт користування спірним приміщенням не дає підстав для задоволення позовних вимог про набуття права власності на нього на підставі ст. 344 ЦК України.

Положення наведеної статті не підлягають застосуванню у випадках, коли володіння майном протягом тривалого часу здійснювалося на підставі договірних зобов`язань, чи у будь-який інший передбачений законом спосіб, оскільки право власності у володільця за давністю виникає поза волею і незалежно від волі колишнього власника.

Доводи позивача щодо належного користування майном, проведення ремонтів, встановлення газового додаткового обладнання, а також оплати спожитих комунальних послуг, що підтвердили в судовому засіданні і свідки, не підтверджують підстав для застосування правил ст. 344 ЦК України, оскільки сам лише факт проживання позивача у спірному будинку, утримання його в належному стані та здійснення оплати за житлово-комунальні послуги не є підставою для виникнення у неї права власності за набувальною давністю.

Посилання позивача на придбання житлового будинку не може бути підставою для застосування положень ст.344 ЦК України, оскільки за набувальною давністю може набуватися право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно, що у цій справі позивачем не доведено.

Домовленість між позивачем та ОСОБА_2 щодо укладення угоди купівлі-продажу та написання розписки про сплату коштів за будинок, факт отримання останньою коштів від позивача, а також проживання позивача у цьому будинку, не свідчить про наявність правових підстав набуття права власності на майно за набувальною давністю.

Наведене узгоджується з правовою позицією, яка викладена у постанові Верховного Суду від 21.01.2021р. по справі №140/1774/18 провадження № 61-8902св20.

Враховуючи викладене, з`ясувавши повно і всебічно обставини справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Зважаючи на те, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, то судові витрати, які складаються з судового збору в розмірі 992,40 грн. (а.с.1) необхідно покласти на позивача.

Керуючись ст.ст.12, 13, 81, 141, 258, 259, 265, 273, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1 до Новгородківської громади Кропивницького району Кіровоградської області про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю відмовити повністю.

Судові витрати по справі покласти на позивача.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач: Новгородківська громада Кропивницького району Кіровоградської області (місцезнаходження вул. Центральна 13, смт Новгородка Кропивницького району Кіровоградської області, 28200, ).

Апеляційна скарга на рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Кропивницького апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 15.11.2022 року.

Суддя О.ДОБРОСТРОЙ