П О С Т А Н О В А

Іменем України

20 липня 2022 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Мацунича М.В.

суддів: Кожух О.А., Кондора Р.Ю.

з участю секретаря судового засідання: Жганич К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 03 вересня 2020 року, ухвалене головуючим суддею Бедьо В.І., у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

встановив:

У грудні 2019 року АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з вказаним позовом, який в ході розгляду справи уточнило та обґрунтовувало тим, що 19.02.2009 між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 було укладено договір № б/н, згідно з умовами якого відповідач отримала кредит у розмірі 21 600,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Позивач зазначив, що відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua, складає між нею та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за Договором та угодою виконало в повному обсязі, а саме надало відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором. Однак ОСОБА_1 взятого на себе зобов`язання не виконала.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 20.10.2015 з відповідача стягнуто на користь позивача кредитну заборгованість в розмірі 22 487,89 грн, однак вказане рішення суду не виконано і прострочена сума заборгованості становить ОСОБА_1 становить 21 600 грн.

Оскільки з відповідача стягнуто заборгованість за кредитним договором за період з 19.02.2009 по 30.09.2014, то за період з 01.10.2014 по 31.10.2019 рік ОСОБА_1 має заборгованість 30 283,00 грн, яка складається з наступного 26.986,30 грн. індекс інфляції за простроченим виконанням зобов`язання та 3.296,81 грн. 3% річних від простроченої суми.

Відтак в уточненій позовній вимозі позивач просить суд стягнути з відповідачки вказану суму заборгованості та судовий збір.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 03.09.2020 уточнену позовну заяву задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 19.02.2009 за період з.01.10.2014 по 31.10.2019 в розмірі 30 283,00 грн, яка складається з: 26 986,30 грн індекс інфляції за простроченим виконанням зобов`язання; 3 296,81 грн 3% річних від простроченої суми.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» судовий збір у розмірі 2 498,44 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог АТ КБ «Приватбанк».

Вказує, що в доданому позивачем розрахунку за період з 01.10.2014 по 31.10.2019, не враховано той факт що вже мало місце стягнення судом тіла кредиту та нарахованих відсотків, яке було виконано.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 20.10.2015 позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» були задоволені, а судом постановлено стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором в розмірі 22 487,89 грн, а також 243,60 грн сплаченого судового збору.

В подальшому виконавчий лист за даним дане рішенням суду було пред`явлено до примусового виконання.

Відповідно до постанови про закінчення виконавчого провадження в межах виконавчого провадження ВП №50537953, винесеної 26.09.2017 державним виконавцем Мукачівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області Танинець І.В., встановлено, що ОСОБА_1 виплатила згідно вказаного судового рішення на користь стягувача - ПАТ КБ «Приватбанк» - 21 451,21 грн і залишок нестягнутих коштів, відповідно вказаної постанови, станом на 26.09.2017 становив 1 280,28 грн.

Вказані обставини встановлені рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 02.09.2019 у справі за позовом ОСОБА_1 до ПАТ КБ «Приватбанк» про визнання виконавчого напису таким що не підлягає виконанню, яке набуло законної сили та є преюдиційним.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає що така підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно приписів ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що 19.02.2009 року між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 було укладено договір № б/н, згідно з умовами якого відповідач отримала кредит у розмірі 21 600,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Однак ОСОБА_1 взятого на себе зобов`язання не виконала.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 20.10.2015 з відповідачки стягнуто на користь банку 22 487,89 грн, з яких 14 994,98 грн заборгованість за кредитом, 5 295,87 грн заборгованість по процентах за користування кредитом; 650 грн заборгованість по комісії; 500 грн штраф (фіксована частина) і 1047,04 грн штраф (процентна складова).

Позивач вказує, що рішення Ужгородського міськрайонного суду від 20.10.2015 відповідачем не виконано і прострочена сума заборгованості становить 21 600,00 грн і оскільки з відповідача стягнуто заборгованість за кредитним договором за період з 19.02.2009 по 30.09.2014, то за період з 01.10.2014 по 31.10.2019 ОСОБА_1 має заборгованість у сумі 30 283,00 грн, яка складається з наступного 26 986,30 грн. індекс інфляції за простроченим виконанням зобов`язання та 3 296,81 грн 3% річних від простроченої суми.

Тлумачення ст. 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і не договірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) після спливу визначеного договором строку кредитування або у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Банк звернувся до ОСОБА_1 з вимогою про дострокове погашення кредиту та на підставі рішення Ужгородського міськрайонного суду від 20.10.2015 з відповідача стягнуто заборгованість за кредитом.

Таким чином, Банк скористався своїм правом, передбаченим частиною другою статті 1050 ЦК України, і змінив у 2014 році строк виконання зобов`язань за кредитним договором.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов до висновку про те, що до спірних правовідносин вимоги слід застосувати частину другої статті 1050 ЦК України та враховуючи, що Банком були змінені строк виконання зобов`язань за кредитними договорами, то з відповідача підлягають стягненню інфляційні витрати та 3 відсотка річних (ч. 2 ст. 625 ЦК України).

Проте, з таким висновком суду першої інстанції апеляційний суд не погоджується, з огляду на наступне.

Так, відповідно до постанови про закінчення виконавчого провадження в межах виконавчого провадження ВП №50537953, винесеної 26.09.2017 державним виконавцем Мукачівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області Танинець І.В., встановлено, що ОСОБА_1 виплатила згідно рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20 жовтня 2015 року на користь стягувача - ПАТ КБ «Приватбанк» суму 21 451,21 грн. і залишок нестягнутих коштів, відповідно до вказаної постанови, станом на 26.09.2017 становив суму 1 280,28 грн.

Вказані обставини були встановлені в рішенні Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 02 вересня 2019 року, яке набрало законної сили.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили , не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Однак, при зверненні до суду з вказаним позовом, АТ КБ «Приватбанк» в розрахунку заборгованості не зазначено з якої саме суми заборгованості нараховані ОСОБА_1 інфляційні витрати та 3 % річних з огляду на те, що остання станом на 26.09.2017 року сплатила суму 21 451,21 грн.

Не надано позивачем також таких доказів і в суді апеляційної інстанції.

За змістом ч. 3 статті 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

З огляду на наведене, колегія суддів приходить до висновку про те, що АТ КБ «Приватбанк» не доведено належними та допустимими доказами своїх позовних вимог, а судом першої інстанції не враховано зазначеного та не перевірено дійсний розмір заборгованості ОСОБА_1 перед банком, та період нарахування 3% річних та інфляційних втрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, розподілу підлягають судові витрати, стягненню з позивача на користь відповідача підлягає 3 747,66 грн за подання апеляційної скарги.

Враховую наведене та керуючись вимогами статей 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 03 вересня 2020 року скасувати та постановити у даній справі постанову, якою позовні вимоги Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про стягнення заборгованості за порушення грошового зобов`язання, відхилити.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (, рахунок НОМЕР_1 , юридична адреса: 01001, м. Київ, вул. Грушевського,1Д) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса проживання АДРЕСА_1 , судові витрати у сумі 3 747,66 гривень, судового збору.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови суду складено 27 липня 2022 року.

Суддя-доповідач:

Судді: