П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 травня 2022 року місто Київ

Єдиний унікальний номер справи 757/24136/20-ц

Номер провадження 22-ц/824/114/2022

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Вербової І.М., суддів Невідомої Т.О., Нежури В.А.,

за участю секретаря судового засідання - Орел П.Ю.,

вивчивши апеляційну скаргу Швець Наталії Олександрівни в інтересах ОСОБА_2 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 26 березня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Матійчук Г.О., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про захист честі, гідності і ділової репутації та спростування недостовірної інформації, стягнення моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

У червні 2020 року ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_2 звернулася до Печерського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_3 про визнання недостовірною та такою, що принижує честь, гідність і ділову репутацію ОСОБА_2 інформацію, поширену ІНФОРМАЦІЯ_1 в мережі інтернет в Telegram-каналі « ІНФОРМАЦІЯ_2 » за посиланнями: ІНФОРМАЦІЯ_2 наступного змісту: «Интересная ситуация закручивается в Николаеве, где крупная транснациональная корпорация Bunge, давно успешно работающая в АПК Украины, рискует вляпаться в серьезный скандал. Речь идет о том, что Bunge намерена инвестировать в причальную стенку в Николаеве, что принадлежит ТОВ «Миколаївський Перевантажувальний Комплекс» (МТК). Проблема в том, что реальный владелец «МКП» - ОСОБА_2 , является организатором рейдерского захвата Николаевского строительного завода «Океан», вокруг которого идет судебная тяжба. Новый владелец НСЗ «Океан» в лице ТОВ «Океан-Судоремонт» выступил завод на долговом аукционе, а ОСОБА_2 должен новому собственнику 65 млн евро.

13 января 2020 года ГПУ наложила арест на имущество ОСОБА_2 , включая ТОВ Компанія «Український Будівельник» которое является собственником 100% ТОВ «Миколаївський Перевантажувальний Комплекс». Практически Bunge рискует вложить деньги в спорный актив, который к тому же попахивает коррупционной земельной сделкой ОСОБА_2 с городским головой Николаева ОСОБА_5 . Об этом речь идет в документах, которые вы увидите в скринах.

Так что можно только посоветовать менеджменту швейцарско-нидерландской Bunge не спешить влазить в дело, чтобы не оказаться потом в справедливых украинских судах. Эта ситуация является хорошей иллюстрацией того, что пока украинская правоохранительная система и суды бездействуют, то инвестиционные няни будут лить крокодильи слезы, поскольку нормальный инвестор вроде Bunge будет рисковать своей репутацией и деньгами. »

«Очевидно лозунг ОСОБА_6 «Нас там нет» взял на вооружение ОСОБА_2 .! Утверждая, что имеется «русский след» в отстаивании интересов акционеров и инвесторов завода Океан, он забывает и умалчивает следующее!

Комитет инвесторов завода возглавляет его племянника «Аннона», которая впоследствии «выиграла» завод на аукционе компании «Империо» руководитель которой привлекался к уголовной ответственности за хищение 15 млн грн ! Аукцион проводила компания невестки зам министра Обороны тн «ЛНР»! А куплен был завод за 122 млн грн, в 23 раза меньше балансовой стоимости! Интересная математика «русского следа»? А кто же 8 лет банкротил завод? Компания «Консалтинг Гамма», с конечным бенефициаром в России, которая выбрала председателем комитета компанию племянника ОСОБА_2! А кто же вошел в кредитный комитет и кем руководил «председатель»? Еще 4 компании с конечными бенефициарами в России! Так, а как завод оказался в собственности компании ОСОБА_2? Через 3 недели после аукциона компания племянника зашла учредительским взносом в компанию дяди и оставив ее там - вышла! То есть завод у ОСОБА_2 оказался бесплатно!!! Что же происходит с заверениями «Мы возродим завод?» Его отдали в ипотеку компании «Джероно Холдингз Лимитед» за 15 млн грн! А земельный участок завода поделили на 3 участка и тд! Так что лозунг «Нас там нет» это уже известное, что «МЫ ТАМ ЕСТЬ» и говоря о патриотизме завода, значит уже что-то похищено.»; зобов`язання ОСОБА_3 спростувати інформацію, що не відповідає дійсності, принижує честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_2 шляхом публікації повідомлення про прийняте рішення суду з викладенням у такому повідомленні резолютивну частину рішення суду у строк не пізніше чотирнадцяти днів з дня набрання рішенням суду законної сили у мережі інтерент в Telegram-каналі «Anna Skorokhod» повідомлення про ухвалене у справі судове рішення, включаючи публікацію його тексту; стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 моральну шкоду у сумі 100 000 грн. та судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що вищевказана інформація поширена відповідачем та є такою, що порушує його особисті немайнові права: принижує його честь, гідність та порочить ділову репутацію, оскільки принижує його з боку громадськості та суспільства, носить образливий характер, створює уявлення про позивача як про злочинця, як особу, яка не має моральних цінностей, у зв`язку з чим, просить визнати її недостовірною, такою, що принижує його честь, гідність і ділову репутацію та її спростувати.

Позивач зазначає, що діями відповідача йому була завдана моральна шкода. Так, в наслідок публікації відповідача, позивач втрачає сон та душевну рівновагу, витрачає значну частину свого часу для роз`яснення оточуючим реальних обставин справи та спростування поширеної інформації, що призводить до порушення його нормальних життєвих зв`язків. Моральну шкоду позивач оцінює у 100 000 грн.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 26 березня 2021 року (т. І а.с. 154-156) у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про захист честі, гідності і ділової репутації та спростування недостовірної інформації, стягнення моральної шкоди, відмовлено.

Не погоджуючись з вищевказаним рішенням суду, 16 листопада 2021 року Швець Н.О. в інтересах ОСОБА_2 направила апеляційну скаргу у якій, посилаючись на порушення норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, просила рішення Печерського районного суду міста Києва від 26 березня 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги, задовольнити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що з інформації оприлюдненої відповідачем, у читача складається враження про те, що позивач здійснив рейдерське захоплення ПАТ «МЗС «Океан», підприємство було продано за зниженою ціною, а також прослідковується «русский след» та наявні маніпуляції із земельними ділянками. Проте, зазначена інформація є неправдивою. Спірна інформація містить недостовірні дані, а не оціночні судження, оскільки не містить алегорій, сатири, гіпербол тощо. Аналіз такої інформації вказує на те, що у ній висловлене не оціночне суб`єктивне судження відносно позивача, не особисте відношення автора до нього, а стверджується щодо об`єктивних чітко висловлених фактів, які можуть бути перевіреними. Оспорювані позивачем висловлювання містять стверджувальні вислови, які вказують на вчинення позивачем дій, що дискредитують його в очах оточуючих, формуючи у них відповідну негативну оцінку його ділових якостей.

Скаржник зазначає, що на момент опублікування оспорюваної ним інформації, у ЄДРСР містилось рішення Господарського суду Миколаївської області від 14 лютого 2020 року, де викладені обставини процедури банкрутства ПАТ «МСЗ «Океан» та законність придбання його ТОВ ТД «Аннона». Вказане рішення було залишено без змін судами апеляційної та касаційної інстанцій. Аукціон на якому було продано ПАТ «МСЗ «Океан», організаторами якого є ПП «ЮФ «Правовий аспект Групп», проведено з дотриманням вимог чинного законодавства. Засновником ПП «ЮФ «Правовий аспект Групп» є ОСОБА_9 , яка не пов`язана з посадовою особою ЛНР. Земельна ділянка, яка належала ПАТ «МСЗ «Океан» була включена до складу її ліквідаційної маси, що було відображено в оголошеннях про проведення аукціону, розміщених на офіційних сайтах ВГСУ та Міністерства юстиції України та є загальнодоступною. Натомість, відповідач розповсюджує неправдиву інформацію, зокрема, про маніпуляції із вказаною земельною ділянкою. Таким чином, зазначена у публікації інформація, не відповідає дійсним обставинам справи.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 28 грудня 2021 року відкрито апеляційне провадження за поданою апеляційною скаргою, надано строк для подачі відзиву.

Відзиву подано не було.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 28 грудня 2021 року закінчено проведення підготовчих дій, справу призначено до розгляду у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

У судовому засіданні представник скаржника - адвокат Швець Н.О. підтримала доводи апеляційної скарги та просила їх задовольнити з підстав, зазначених у ній.

Відповідач до суду апеляційної інстанції не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, що підтверджується повідомлення про доставлення судової повістки-повідомлення на її електронну адресу та електронну адресу її представника, у зв`язку з чим, колегія суддів вважала за можливе розглядати справу за відсутності останньої.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши доводи представника скаржника, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Виходячи зі змісту частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині визнання недостовірною інформації та її спростування, суд першої інстанції виходив з того, що зазначена у публікації інформація містить не фактичні дані, а оціночні судження.

Колегія суддів погоджується з вищевказаним висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 в Telegram-каналі « ІНФОРМАЦІЯ_2 » за адресою ІНФОРМАЦІЯ_3 оприлюднено інформацію, наступного змісту: «Интересная ситуация закручивается в Николаеве, где крупная транснациональная корпорация Bunge, давно успешно работающая в АПК Украины, рискует вляпаться в серьезный скандал. Речь идет о том, что Bunge намерена инвестировать в причальную стенку в Николаеве, что принадлежит ТОВ «Миколаївський Перевантажувальний Комплекс» (МТК). Проблема в том, что реальный владелец «МКП» - ОСОБА_2 , является организатором рейдерского захвата Николаевского строительного завода «Океан», вокруг которого идет судебная тяжба. Новый владелец НСЗ «Океан» в лице ТОВ «Океан-Судоремонт» выступил завод на долговом аукционе, а ОСОБА_2 должен новому собственнику 65 млн евро.

13 января 2020 года ГПУ наложила арест на имущество ОСОБА_2 , включая ТОВ Компанія «Український Будівельник» которое является собственником 100% ТОВ «Миколаївський Перевантажувальний Комплекс». Практически Bunge рискует вложить деньги в спорный актив, который к тому же попахивает коррупционной земельной сделкой ОСОБА_2 с городским головой Николаева ОСОБА_5 . Об этом речь идет в документах, которые вы увидите в скринах.

Так что можно только посоветовать менеджменту швейцарско-нидерландской Bunge не спешить влазить в дело, чтобы не оказаться потом в справедливых украинских судах. Эта ситуация является хорошей иллюстрацией того, что пока украинская правоохранительная система и суды бездействуют, то инвестиционные няни будут лить крокодильи слезы, поскольку нормальный инвестор вроде Bunge будет рисковать своей репутацией и деньгами.»

«Очевидно лозунг ОСОБА_6 «Нас там нет» взял на вооружение ОСОБА_2 .! Утверждая, что имеется «русский след» в отстаивании интересов акционеров и инвесторов завода Океан, он забывает и умалчивает следующее!

Комитет инвесторов завода возглавляет его племянника «Аннона», которая впоследствии «выиграла» завод на аукционе компании «Империо» руководитель которой привлекался к уголовной ответственности за хищение 15 млн грн ! Аукцион проводила компания невестки зам министра Обороны тн «ЛНР»! А куплен был завод за 122 млн грн, в 23 раза меньше балансовой стоимости! Интересная математика «русского следа»? А кто же 8 лет банкротил завод? Компания «Консалтинг Гамма», с конечным бенефициаром в России, которая выбрала председателем комитета компанию племянника ОСОБА_2! А кто же вошел в кредитный комитет и кем руководил «председатель»? Еще 4 компании с конечными бенефициарами в России! Так, а как завод оказался в собственности компании ОСОБА_2? Через 3 недели после аукциона компания племянника зашла учредительским взносом в компанию дяди и оставив ее там - вышла! То есть завод у ОСОБА_2 оказался бесплатно!!! Что же происходит с заверениями «Мы возродим завод?» Его отдали в ипотеку компании «Джероно Холдингз Лимитед» за 15 млн грн! А земельный участок завода поделили на 3 участка и тд! Так что лозунг «Нас там нет» это уже известное, что «МЫ ТАМ ЕСТЬ» и говоря о патриотизме завода, значит уже что-то похищено.» (т. І а.с. 33-38).

Згідно із частиною першою статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честі і гідність інших людей.

Згідно із статтею 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Статтею 201 ЦК України передбачено, що честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством.

Згідно із статтями 297, 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканність своєї ділової репутації.

Частина перша статті 34 Конституції України кожному гарантує право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Частиною першою статті 277 ЦК України встановлено, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Відповідно до частини другої статті 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовностилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та їх правдивість не доводиться.

У частині четвертій статті 10 ЦПК України визначено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.

Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ свобода вираження поглядів є однією з важливих засад демократичного суспільства та однією з базових умов прогресу суспільства в цілому та самореалізації кожної окремої особи. Відповідно до пункту 2 статті 10 Конвенції вона стосується не тільки «інформації» чи «ідей», які сприймаються зі схваленням чи розглядаються як необразливі або нейтральні, але й тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти. Саме такими є вимоги плюралізму, толерантності та широти поглядів, без яких немає «демократичного суспільства». Слід уважно розрізняти факти та оціночні судження. Наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень не можна (Lingens v. Austria, № 9815/82, § 46, ЄСПЛ, 08 липня 1986 року,Karpyuk And Others v Ukraine, № 30582/04, 32152/04, § 188, ЄСПЛ, 06 жовтня 2015 року).

ЄСПЛ вказує, що «у своїй практиці суд розрізняє факти та оціночні судження. Якщо існування фактів може бути підтверджене, правдивість оціночних суджень не піддається доведенню. Вимога довести правдивість оціночних суджень є нездійсненною і порушує свободу висловлення думки як таку, що є фундаментальною частиною права, яке охороняється статтею 10 Конвенції. Однак навіть якщо висловлення є оціночним судженням, пропорційність втручання має залежати від того, чи існує достатній фактичний базис для оспорюваного висловлювання. Залежно від обставин конкретної справи, висловлювання, яке є оціночним судженням, може бути перебільшеним за відсутності будь-якого фактичного підґрунтя (UKRAINIAN MEDIA GROUP v. UKRAINE, № 72713/01, § 41, 42, ЄСПЛ, 29 березня 2005 року).

Як зазначено в рішеннях Європейського суду з прав людини (справи Лінгенса, Гійзельс, Гудвіна, Прагер і Обершлік) свобода вираження поглядів, гарантована п. 1 ст. 10 Конвенції, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов реалізації кожної особи. За умови додержання п. 2 свобода вираження стосується не лише тієї «інформації» чи тих «ідей», які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій, шокують або бентежать. Такими є вимоги плюралізму, терпимості й широти поглядів, без яких «демократичне суспільство» неможливе.

Більше того, повинно бути зроблене чітке розмежування між констатацією фактів та оціночними судженнями. У той час як наявність фактів може бути продемонстровано, достовірність оціночних суджень не піддається доведенню. Вимогу доводити достовірність оціночних суджень неможливо виконати, вона порушує свободу думки як таку, що є базовою частиною права, гарантованого ст. 19 (Lingens v. Austria, рішення від 8 липня 1986 року).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, Верховний Суд у постанові від 10 грудня 2021 року у справі № 712/15130/17 (провадження № 61-8003св20) зазначив, що при розгляді справ вказаної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації необхідно розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі «Інтернет» чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Верховний Суд у постанові від 04 серпня 2021 року в справі № 761/35290/19 (провадження № 61-12865св20) зазначив, що за змістом статті 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки, поширені в засобі масової інформації, принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй частиною першою статті 277 ЦК та відповідним законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому ж засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на відповідача може бути покладено обов`язок відшкодувати моральну шкоду.

За своїм характером судження має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої ним думки, що пов`язано з такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів.

Отже, будь-яке судження, яке має оціночний характер, будь-яка критика та оцінка вчинків, вираження власних думок не є підставою для захисту права на повагу честі, гідності та ділової репутації та, відповідно, не є предметом судового захисту.

У рішенні у справі «Ляшко проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що свобода вираження поглядів являє собою одну з важливих засад демократичного суспільства та одну з базових умов його прогресу та самореалізації кожного. Предмет пункту другого статті 10 Конвенції застосовується не тільки до «інформації» чи «ідей», які були отримані зі згоди чи розглядаються як необразливі чи як малозначущі, але й до тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти. Такими є вимоги плюралізму, толерантності та відкритості думок, без чого неможливе «демократичне суспільство». Свобода політичних дебатів перебуває в самому серці побудови демократичного суспільства, що наскрізь пронизує Конвенцію. При цьому, повинно бути зроблене чітке розмежування між констатацією фактів та оціночними судженнями. У той час як наявність фактів може бути продемонстровано, достовірність оціночних суджень не піддається доведенню. Вимогу доводити достовірність оціночних суджень неможливо виконати, вона порушує свободу думки як таку, що є базовою частиною права.

Таким чином, особа, яка висловлює не факти, а власні погляди, критичні висловлювання, припущення, не може бути зобов`язана доводити їх правдивість, оскільки це є порушенням свободи на власну точку зору, що визнається фундаментальною частиною права, захист якого передбачений статтею 10 Конвенції.

Як вбачається з матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_1 в мережі інтернет в Telegram-каналі « ІНФОРМАЦІЯ_2 » за посиланнями: ІНФОРМАЦІЯ_2відповідачем було поширено певну інформацію щодо позивача.

Із наявного в матеріалах справи відзиву на позовну заяву поданого відповідачем вбачається, що поширена останньою інформація була опублікована на підставі проаналізованої нею інформації, викладеною, зокрема, у статтях: «ІНФОРМАЦІЯ_4» (т. І а.с. 63-68); ІНФОРМАЦІЯ_5» (т. І а.с. 69-74); «ІНФОРМАЦІЯ_6» (т. І а.с. 129-133); «ІНФОРМАЦІЯ_7» (т. І а.с. 121-125; 126-127); інформацією, викладеною в: ухвалі Господарського районного суду Миколаївської області від 23 червня 2016 року у справі № 5016/1284/2012 (5/45) (т. І а.с. 75-94); постанові Вищого Господарського Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 915/55/14 (т. І а.с. 99-104); ухвалі Печерського районного суду міста Києва від 13 січня 2020 року у справі № 757/708/20-к (т. І а.с. 138-147); ухвалі Господарського суду Миколаївської області від 12 липня 2018 року у справі № 5016/1284/2012(5/45) (т. І а.с. 105-117).

Дослідивши спірну інформацію, а також вищевказані статті та судові рішення, колегія суддів вважає, що опублікована відповідачем інформація про позивача, не містить безспірних тверджень про достовірні факти, а ґрунтується на інформації, зібраної та дослідженої відповідачем з різного роду джерел інформації.

Відповідач не повідомляла конкретних фактичних даних, а висловлювала по суті суб`єктивну характеристику діяльності позивача, і така інформація носить оціночний, критичний характер, та в силу ст. 30 Закону України «Про інформацію» не підлягає спростуванню та доведенню її правдивості, а також виключає застосування до відповідача у справі заходів цивільно-правового покарання.

Зазначене також узгоджується з нормами ст. 277 ЦК України, згідно яких не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності і спростувати.

Таким чином, колегія суддів вважає, що у контексті оскаржуваної інформації у цілому, з огляду на використані мовно-стилістичні засоби, вона має характер оціночних та особистих суб`єктивних суджень відповідача, її особисте сприйняття діяльності позивача, не містить однозначного твердження про факт вчинення позивачем конкретних дій чи правопорушень, відповідність дійсності та правдивість цієї інформації не може бути піддана перевірці.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що інформація, поширена ІНФОРМАЦІЯ_1 в мережі інтернет в Telegram-каналі « ІНФОРМАЦІЯ_2 » за посиланнями: ІНФОРМАЦІЯ_2 , містить не фактичні дані, а оціночні судження, які не підлягають перевірці на предмет їх відповідності дійсності та не підлягають спростуванню, у зв`язку з чим, підстави для задоволення позовних вимог в частині визнання інформації недостовірної та її спростування, відсутні.

Відмовляючи у задоволенні вимоги про стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що зазначена вимога є похідною позовною вимогою в розумінні ч.1 ст. 188 ЦПК України від вимоги про визнання недостовірною інформації та її спростування, та з відсутності доказів щодо завдання позивачу моральної шкоди, наявності причинно-наслідкового зв`язку із публікуванням інформації відповідачем та підтверджень щодо розміру такої шкоди.

Колегія суддів погоджується з вищевказаним висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Відповідно до ст.. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Частиною 1 ст. 188 ЦПК України встановлено, що в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги. Похідною позовною вимогою є вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).

Так, предметом даного позову є визнання недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача, її спростування, та стягнення моральної шкоди. Підставою позову є те, що відповідачем було опубліковано інформацію, яка на думку позивача є недостовірною та порочить його честь, гідність і ділову репутацію, внаслідок чого, відповідачу було завдано моральну шкоду.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що поширена відповідачем ІНФОРМАЦІЯ_1 в мережі інтернет в Telegram-каналі « ІНФОРМАЦІЯ_2 » за посиланнями: ІНФОРМАЦІЯ_2 інформація відносно позивача, є її оціночними судженнями, у зв`язку з чим, не підлягає спростуванню, а відтак, підстави для задоволення вимоги про стягнення моральної шкоди, яка в даному випадку є похідною від вимоги про спростування недостовірної інформації, відсутні.

Посилання скаржника на те, що спірна інформація містить недостовірні відомості, а не оціночні судження, є помилковим, оскільки як вбачається з матеріалів справи, спірна інформація поширена відповідачем щодо позивача, не містить безспірних тверджень про достовірні факти, а ґрунтується на інформації, зібраної та дослідженої відповідачем з різних джерел інформації.

Щодо посилання скаржника на зазначені відповідачем вислови про здійснення позивачем рейдерського захоплення ПАТ «МЗС «Океан», слід зазначити, що вказаний вислів не можна розцінювати окремо, а потрібно розуміти в контексті всієї статті опублікованої відповідачем. Таким чином, його не можна вважати недостовірною інформацією.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції та не впливають на законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення.

Колегія суддів не вбачає підстав для зміни чи скасування рішення суду, як і не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення залишити без змін, як таке, що ухвалене з вірним застосуванням норм матеріального та процесуального права, є законним та обґрунтованим.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Швець Наталії Олександрівни в інтересах ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 26 березня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повне судове рішення складено 30 травня 2022 року.

Суддя-доповідач: І.М. Вербова

Судді: Т.О. Невідома

В.А. Нежура