Житомирський апеляційний суд
Справа №274/1396/21 Головуючий у 1-й інст. Большакова Т. Б.
Категорія 60 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2022 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Коломієць О.С.

суддів Талько О.Б, Павицької Т.М.

з участю секретаря

судового засідання Дяченко Ю.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №274/1396/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Бердичівська державна нотаріальна контора, про визнання недійсною відмови від спадщини, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , на рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 18 жовтня 2021 року, яке ухвалено суддею Большаковою Т.В.

встановив:

У березні 2021 року позивач звернувся до суду з позовом, на обґрунтування якого зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла його мати - ОСОБА_4 , про що 12.12.2001 вчинено актовий запис №35. Остання мала сертифікат на право на земельну частку (пай) розміром 3,50 умовних кадастрових гектара, яка перебувала у колективній власності КСП «Райгородок» в селі Райгородок Бердичівського району Житомирської області. Крім того, після смерті матері залишилось право на земельну частку (пай) у землі розміром 3,50 умовних кадастрових гектара, яка перебувала в колективній власності КСП «Райгородок» в селі Райгородок Бердичівського району Житомирської області та нележала батькові позивача, спадщину на яку фактично прийняла, але не оформила ОСОБА_4

31 березня 2003 року державний нотаріусом Бердичівської районної державної нотаріальної контори Манелюк М.І., видав на ім`я ОСОБА_2 (брата позивача) свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті матері на вказане спадкове майно.

Влітку 2020 року позивач, перебираючи речі, які забрав з будинку матері в с.Райгородок, виявив копію заповіту від 06.07.2001, зроблений матір`ю, в якому остання усе своє майно заповіла йому.

09 жовтня 2020 року нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове майно, після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 , у зв`язку з тим, що в матеріалах спадкової справи є його заява про свідоме пропущення ним 6-ти місячного строку та спадкове майно вже отримане іншою особою.

Позивач вважає, що державний нотаріус свідомо спонукав його до написання заяви про те, що він на спадщину не претендує і за продовженням строку для прийняття спадщини до суду звертатися не буде, ввівши, при цьому, позивача в оману. Нотаріусом було приховано інформацію про наявність заповіту ОСОБА_4 , яким усе майно остання заповіла позивачу. Цей заповіт не було долучено до спадкової справи.

З урахуванням вищевикладеного просив визнати недійсною відмову від 23.09.2002 від прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 ; визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, посвідчене 31.03.2003 державним нотаріусом Бердичівської районної державної нотаріальної контори Манелюк М.І., у спадковій справі №268/03 за 2003 рік, зареєстроване в реєстрі №2-528, видане на ім`я ОСОБА_2 , що складається з права на земельну частку (пай); визначити додатковий строк терміном 2 місяці для подання заяви про прийняття спадщини на спадкове майно ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 18 жовтня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, представник позивачаподав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 . На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що оцінюючи доводи про поважність причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини, суд першої інстанції зробив невірний висновок про відсутність причин, пов`язаних з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Зокрема, судом не враховано, що строк для подання заяви про прийняття спадщини попущено з поважних причин, оскільки після смерті матері позивач, як спадкоємець за заповітом, був введений нотаріусом в оману, через те, що не знав про існування заповіту, який не був долучений до матеріалів спадкової справи і про його існування нотаріус позивача не повідомляв. Також зазначає, що його довіритель ОСОБА_1 особисто не подавав державному нотаріусу Бердичівської державної нотаріальної контори заяву про відмову від прийняття спадщини. Дану заяву нотаріусу було передано його братом ОСОБА_2 та його сестрою. Отже вважає, що необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини, що з урахуванням положень 1272 ЦК України є підставою для визначення додаткового строку для прийняття спадщини і як наслідок, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом.

У поданому відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_5 просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити, рішення суду першої інстанції залишити без змін. При цьому зазначає, що рішення суду є законним та обґрунтованим, оскільки суд першої інстанції під час розгляду справи вірно встановив обставини справи, правильно застосував матеріальний закон, дотримався процедури розгляду справи та вирішив спір у відповідності з нормами чинного законодавства. При цьому зазначає, що спадщина відкрилась до 01.01.2004 року, а тому відсутні правові підстави для застосування до даних правовідносин положень ЦК 2004 року, в тому числі щодо кола спадкоємців, строків прийняття спадщини, а також встановлення додаткового строку для її прийняття відповідно до ст. 1272 ЦК України.

В судовому засіданні представник позивача доводи апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити.

Відповідач та представник 3-ї особи в судове засідання не з`явилися, хоча про дату час та місце розгляду справи були повідомлені. Від представника відповідача до суду надійшло клопотання про розгляд справ за його відсутності. З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явилися в судове засідання.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та її вимог, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення виходячи з наступного.

Судом під час розгляду справи було встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_4 , про що свідчить свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 (а.с.16).

Після її смерті відкрилася спадщина на право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства «Райгородок» в с.Райгородок Бердичівського району Житомирської області, розміром 3,50 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) та права на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства «Райгородок» в с.Райгородок Бердичівського району Житомирської області, розміром 3,50 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яке належало чоловіку ОСОБА_6 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідач ОСОБА_2 звернувся до Бердичівської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на майно ОСОБА_7 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 .

31.03.2003 ОСОБА_8 , ОСОБА_9 подали до нотаріальної контори заяву, в якій від спадщини на майно померлої ОСОБА_4 відмовляються й не заперечують проти отримання спадщини сином померлої ОСОБА_2 .

У заяві від 23.09.2002, яка адресова Бердичівській державній нотаріальній конторі, позивач ОСОБА_1 повідомив, що йому відомо про відкриття спадщини після смерті матері ОСОБА_4 . Встановлений шестимісячний строк для прийняття спадщини ним пропущено свідомо, звертатись в народний суд за продовженням цього строку він не буде і на спадщину не претендує.

Однак 09 жовтня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Бердичівської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, залишеним матір`ю ОСОБА_4 на його ім`я, на земельну частку (пай) у землі розміром 3,50 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яка перебуває в колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства «Райгородок» в селі Райгородок Бердичівського району Житомирської області.

Постановою державного нотаріуса Бердичівської державної нотаріальної контори Ситник О.Б. №2054/02-31 від 09.10.2020 відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом на спадкове майно, після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 , у зв`язку з тим, що в матеріалах спадкової справи є заява про свідомо пропущений 6-ти місячний строк від імені ОСОБА_1 та через те, що спадкове майна вже отримано іншим спадкоємцем.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що жодних доказів про наявність причин, пов`язаних з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для подання заяви до нотаріуса у шестимісячний строк позивачем не надано, у зв`язку із чим позивач не виконав свій процесуальний обов`язок із доведення тих обставин, на які посилався як на підставу своїх вимог і заперечень у даній частині, а тому підстави для визначення позивачу додаткового строку для прийняття спадщини відсутні. Також не підлягають і до задоволення вимоги про визнання недійсною відмову від спадщини та визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки зміст заяви позивача від 23.09.2002 свідчить про те, що вона не є відмовою від прийняття спадщини в розумінні вимог закону.

Проте повністю з такими висновками суду погодитися неможливо виходячи з наступного.

Так, згідно приписів статті 553 ЦК УРСР (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. При цьому він може заявити, що відмовляється від спадщини на користь кого-небудь з інших спадкоємців, закликаних до спадкоємства за законом або за заповітом, а також на користь держави або окремих державних, кооперативних або інших громадських організацій. Наступне скасування спадкоємцем такої заяви не допускається. Вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу).

Відмова від спадщини - односторонній правочин, недійсність якого може бути визнана на загальних підставах у порядку цивільного судочинства.

Слід розрізняти неподання заяви про прийняття спадщини протягом встановленого строку й подання заяви про відмову від спадщини. Так, в першому випадку особа не здійснює свого права, внаслідок чого втрачає можливість прийняти спадщину, а в іншому - вчиняє активні дії, тобто реалізує своє право на відмову від прийняття спадщини.

Під час розгляду справи було встановлено, що у матеріалах спадкової справи №268/2003 міститься заява позивача від 23.09.2002, відповідно до змісту якої останньому відомо про відкриття спадщини після смерті матері ОСОБА_4 . Встановлений шестимісячний строк для прийняття спадщини ним пропущено свідомо, звертатись в народний суд за продовженням цього строку він не буде і на спадщину не претендує.

Вказану заяву від 23.09.2002 позивач вважає заявою про відмову від прийняття спадщини та просить визнати її недійсною.

Однак, враховуючи вказані норми законодавства, а також зміст заяви позивача від 23.09.2002 та її подачу після закінчення шестимісячного строку з дня відкриття спадщини, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення вимог про визнання недійсною відмови від прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_4 та недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, зареєстрованого в реєстрі №2-528, виданого на ім`я ОСОБА_2 , зазначивши відповідні мотиви.

Однак рішення суду в частині відмови у визначенні ОСОБА_1 додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини підлягає зміні виходячи з наступного.

Частина перша статті 58 Конституції України визначає, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Частинами першою, третьою статті 5 ЦК України передбачено, що акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності; якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

За змістом частин 4, 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (2004 року) відносини спадкування регулюються нормами ЦК України (2004 року), якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати (строк на прийняття якої закінчився до 01 січня 2004 року), або якщо вона була прийнята хоча б одним із спадкоємців, то до таких спадкових відносин застосовуються норми ЦК Української РСР 1963 року.

Спадкові відносини виникають з моменту відкриття спадщини.

Як частина друга статті 1220 ЦК України, так і стаття 525 ЦК Української РСР визначають, що часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Таким чином, за змістом указаних норм, відносини спадкування регулюються нормами ЦК України 2004 року, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року, а у разі відкриття спадщини до зазначеної дати (строк на прийняття якої закінчився до 01 січня 2004 року), або якщо вона була прийнята хоча б одним із спадкоємців, до таких спадкових відносин застосовуються норми ЦК Української РСР 1963 року.

Статтею 549 ЦК Української РСР 1963 року, який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Частиною першою ст. 550 ЦК Української РСР 1963 року строк для прийняття спадщини, встановлений статтею 549 цього Кодексу, може бути продовжений судом, якщо він визнає причини пропуску строку поважними. Спадщина може бути прийнята після закінчення зазначеного строку і без звернення до суду при наявності згоди на це всіх інших спадкоємців, які прийняли спадщину.

Цей строк може бути продовжений судом за заявою заінтересованої особи при доведеності поважності причин його пропуску. Якщо у вказаний строк позивач вступив в управління або володіння спадковим майном або його частиною, суд з цих підстав вирішує питання про визнання права на спадкове майно, а не про продовження пропущеного строку.

Установивши, що спадщина після смерті матері ОСОБА_4 відкрилась ІНФОРМАЦІЯ_2 і була прийнята її спадкоємцем - сином ОСОБА_2 до введення в дію ЦК України 2004 року, суд першої інстанції без урахування положень частин четвертої, п`ятої Прикінцевих та перехідних положень, безпідставно застосував до цих правовідносин норми статей 1270, 1272 ЦК України 2004 року, які застосуванню не підлягали.

Оскільки нормами Цивільного кодексу 1963 року не було передбачено надання спадкоємцю додаткового строку для прийняття спадщини, підстав для задоволення позову немає.

Таким чином, оскільки районний суд зробив правильний висновок про відмову в задоволенні позову в частині вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, однак помилився щодо мотивів такої відмови, у зв`язку з чим оскаржене судове рішення в даній частині підлягає зміні, з урахуванням мотивів викладених у цій постанові.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , задовольнити частково.

Рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 18 жовтня 2021 рокув частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини змінити, з урахуванням мотивів викладених у цій постанові.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 30 травня 2022 року.

Головуючий Судді