ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1527/22Головуючий по 1 інстанції
Справа №712/4155/20 Категорія: 311010000 Троян Т.Є.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2022 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії:

суддів Вініченка Б.Б., Нерушак Л.В., Новікова О.М.

за участю секретаря Чуйко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргуОСОБА_1 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 23 вересня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Глобал Спірітс Європа» про визнання наказу недійсним, поновлення на роботу, зобов`язання нарахування заробітної плати та її стягнення, -

в с т а н о в и в:

У травні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що згідно наказу №23-К від 02.04.2020 року, про що зроблено запис у трудовій книжці, позивача звільнено з посади директора складу ТОВ «Глобал Спірітс Європа» за грубе порушення трудових обов`язків на підставі п.1 ст.41 КЗпП України. Вважає цей наказ незаконним, оскільки він не є суб`єктом, який підпадає під дію вказаної норми закону, оскільки він займав посаду директора складу, і не був керівником підприємства чи відокремленого підрозділу, як того вимагають норма п.1 ст.41 КЗпП України. Більш того, позивачу не відомо, в чому полягає суть одноразового грубого порушення трудових обов`язків, ні з якими актами чи результатами службового розслідування його роботодавець не ознайомив, ніяких пояснень у нього не відбиралось. В порушення ст. 43 КЗпП України відповідачем не було йому при звільненні вручено копію наказу про звільнення та письмову довідку про розрахунок. Не надано зазначені документи і на письмовий запит позивача. Такими діями відповідач спричинив позивачу моральну шкоду, яку він оцінює у 30 000 грн.

На підставі викладеного ОСОБА_1 просив суд скасувати наказ ТОВ «Глобал Спірітс Європа» №23-к від 02.04.2020 року, про звільнення позивача у зв`язку із грубим порушенням трудових обов`язків на підставі п.1 ст.41 КЗпП України; поновити позивача на посаді директора складу у ТОВ «Глобал Спірітс Європа»; зобов`язати ТОВ «Глобал Спірітс Європа» нарахувати та виплатити середню заробітну плату за час вимушеного прогулу, стягнути моральну шкоду на користь позивача в розмірі 30 000 гривень, судові витрати.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 23 вересня 2022 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що протоколом 323-Н наради за результатами проведення розслідування від 26.03.2020 року зафіксовано, що ОСОБА_1 заступником комерційного директора Федорцем С.А. було оголошено Акт службового розслідування №4-Р від 26.03.2020 року, відібрано пояснення щодо обставин, зазначених у Акті, згідно яких ОСОБА_1 визнав, що розповсюджував інформацію, яка складає комерційну таємницю підприємства третій особі, самостійно пред`явив для членів комісії свою переписку з ОСОБА_2 на мобільному телефоні.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що твердження позивача про те, що він не є суб`єктом, який підпадає під дію норми закону - п.1. ч.1 ст.41 КЗпП України, за якою його незаконно звільнено, оскільки він займав посаду директора складу, і не був керівником підприємства чи відокремленого підрозділу, як того вимагають норма п.1 ч.1 ст.41 КЗпП України спростовуються матеріалами справи та нормами чинного законодавства.

Склад відповідно до ст. 64 Господарського кодексу України та Положення про відокремлений підрозділ - склад ТОВ «Глобал Спірітс Європа» є відокремленим підрозділом, з керівником якого може бути розірваний трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу за п.1 ч.1 ст.41 КЗпП України.

Судом першої інстанції, оцінивши докази у справі у їх сукупності встановив відсутність порушення норм трудового законодавства зі сторони відповідача ТОВ «Глобал Спірітс Європа» при звільненні позивача з роботи, а тому дійшов висновку, що позовні вимоги позивача про скасування наказу, поновлення на роботі, зобов`язання нарахування заробітної плати та її стягнення не підлягають задоволенню.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку та зазначив, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з неповним з`ясуванням обставин, які мають значення для справи, неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, судом невірно надано оцінку доказам у справі, а тому просив його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом зазначено про те, що підставою для звільнення позивача був Акт службового розслідування № 4-Р від 26.03.2020 року щодо обставин розголошення директором складу ТОВ «Глобал Спірітс Європа» у м. Черкаси відомостей, що містять комерційну таємницю підприємства.

Однак, дане твердження є невірним та таким, що не узгоджується із наявними матеріалами справи, оскільки в справі відсутній сам наказ №23-К від 02.04.2020 року про звільнення, згідно якого можна було б встановити чітку підставу для звільнення. За відсутності вказаного наказу, неможливо встановити чи було звільнення на підставі Акту службового розслідування №4-Р від 26.03.2020 року чи з будь-яких інших підстав.

Відповідачем не надано до суду жодної кадрової документації стосовно позивача, згідно якої можна було б встановити: дату прийняття на роботу, прийняття на конкретну посаду відомості про ознайомлення з наказом про прийняття на роботу та про звільнення, відомості про прийняття на роботу на конкретну посаду відповідного підрозділу/ відокремленого підрозділу відповідачу тощо.

Вказує, що Акт службового розслідування та документи до нього фактично виготовлені вже після того як позивач звернувся до суду із даним позовом, що повністю спростовує підставу для звільнення передбачену п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України.

Крім того, зазначає, що у відповідності до протоколу №23-Н від 26.03.2022 року наради за результатами проведення розслідування в м. Київ, комісія розглядала Акт службового розслідування від 27.03.2020 року, проте такий Акт службового розслідування в матеріалах справи відсутній.

Також зазначає, що позивач не вчиняв жодних дій, щодо розголошення комерційної таємниці відповідача про що свідчать відсутні в справі достовірні докази вчинення такого розголошення.

Позивач 12.03.2020 року був призначений на посаду - директора складу ТОВ «Глобал Спірітс Європа», а не посаду директора складу як відокремленого підрозділу ТОВ «ГСЄ». При цьому, відповідачем було подано в матеріали справи Положення про відокремлений структурний підрозділ - склад ТОВ «Глобал Спірітс Європа» у м. Черкаси з яким позивач не був ознайомлений. Тобто, з самої назви посади, яка була відома позивачу, не вбачається, що позивач був керівником відокремленого підрозділу.

Зауважує, що 25.11.2021 року відбувся допит свідка ОСОБА_3 , однак матеріали справи не містить процесуальних відомостей про її покази, але судом такі покази покладені фактично в основу рішення.

14 листопада 2022 року представник ТОВ «Глобал Спірітс Європа» - адвокат Голуб Н.О. звернулася до суду із відзивом на апеляційну скаргу в якій вказує, що з копії трудової книжки позивача, наданої останнім разом з позовом, вбачається, що позивач звільнений з посади за грубе порушення трудових обов`язків згідно ст. 41 п. 1 КЗпП України на підставі наказу №23-к від 02.04.2020 року. Зазначеним записом у трудовій книжці позивача підтверджується, що його було звільнено з причини грубого порушення трудових обов`язків згідно ст. 41 п. 1 КЗпП України.

Відтак підставою звільнення (відповідно до ст. 36 КЗпП України) є з ініціативи роботодавця ст. 41 КЗпП України.

При цьому, акт службового розслідування є саме тим документом, на підставі якого керівник приймає рішення про притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності.

Зазначає, що відповідачем не надавалася кадрова документація, з якої можна було б встановити дату прийняття на роботу позивача, прийняття на конкретну посаду, відомості про ознайомлення з наказами про прийняття на роботу у зв`язку з тим, що зазначені обставини позивачем не оспорювалися.

Відповідач втратив Наказ №23-К від 02.04.2020 року про припинення трудових відносин з позивачем, разом з його особовою справою з обставин, які не залежали від волі відповідача, про що були складені відповідні документи, що містяться в матеріалах даної справи.

Зазначає, що наказом № 1-ОД від 11.03.2020 року на старшого бухгалтера ОСОБА_3 покладено обов`язки по веденню, зберіганню, обліку і видачі трудових книжок працівників відповідача, книги обліку руху трудових книжок і вкладишів до них.

Щодо тверджень позивача про те, що відповідач неналежним чином веде кадрову документацію, то відповідач зазначає, що ТОВ «УДК» та ТОВ «Глобал Спірітс Європа» входили до групи компаній міжнародного холдингу «Глобал Спірітс», та спеціалізувалися на виробництві та дистрибуції алкогольних виробів, мали спільних кінцевих бенефіціарних власників та одного директора ОСОБА_4 , що підтверджується витягами з Єдиного Державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ТОВ «УДК» та ТОВ «ГСЄ».

Внаслідок виробничих та корпоративних змін у ТОВ «УДК» до відповідача перейшла частина господарської діяльності та майнові ресурси ТОВ «УДК», а також було здійснено переведення працівників з ТОВ «УДК» на роботу до відповідача.

У зв`язку з таким переходом працівників директором відповідача видано наказ №3-к від 11.03.2020 року про організацію кадрового обліку, яким дозволено продовжувати використання реєстраційних документів кадрового діловодства ТОВ «УДК», серед яких і книга обліку руху трудових книжок і вкладишів до них, на якій зосереджував увагу позивач.

Відтак, відповідач своїм розпорядженням визначив, що організація кадрового обліку з питань руху трудових книжок і вкладишів до них здійснюється шляхом продовження відповідного журналу ТОВ «ГСЄ» не порушив вимог чинного законодавства, а реалізував своє право на здійснення кадрової політики.

Вказує, що наданими до справи доказами доводиться, що позивач без дозволу відповідача, розголосив третій особі інформацію, що містить комерційну таємницю відповідача, чим грубо порушив свої трудові обов`язки, а також доказами зафіксовано спосіб виявлення факту розголошення комерційної таємниці позивачем, яким чином позивач збирав та розповсюджував комерційну таємницю, яку саме комерційну таємницю було поширено позивачем та її зміст, а також встановлено особу, якій була розголошена комерційна таємниця позивачем - ОСОБА_5 .

Відповідачем на спростування нових тверджень позивача подано докази, які не подавалися в суді першої інстанції, а саме Витяг з журналу реєстрації внутрішніх документів, Витяги з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ТОВ «УДК» та ТОВ «ГСЄ», наказ про прийнятті на роботу позивача ТОВ «УДК», наказ про припинення трудового договору з позивачем ТОВ «УДК, довіреність на позивача як директора складу, наказ про скасування довіреності виданої позивачу, наказ про організацію кадрового обліку, наказ про покладення обов`язків по веденню трудових книжок.

Крім цього, до відзиву позивач додає Акт Головного управління Держпраці у Київській області щодо проведення перевірки у відповідача. Зазначений акт не міг бути поданий разом з відзивом на позовну заяву, так як був складений 12.07.2021 року. А з відзивом відповідач звернувся у червні 2020 року.

У пункті 6 частини другої статті 356 ЦПК України передбачено, що в апеляційній скарзі мають бути зазначені, зокрема, нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці, обґрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції, заперечення проти доказів, використаних судом першої інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Тлумачення пункту 6 частини другої статті 356, частин першої-третьої статті 367 ЦПК України свідчить, що апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею. У разі надання для дослідження нових доказів, які з поважних причин не були подані до суду першої інстанції, інші особи, які беруть участь у справі, мають право висловити свою думку щодо цих доказів як у запереченні на апеляційну скаргу, так і в засіданні суду апеляційної інстанції.

Вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен врахувати як вимоги частини першої статті 44 ЦПК щодо зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи. Про прийняття та дослідження нових доказів, як і відмову в їх прийнятті, апеляційний суд зобов`язаний мотивувати свій висновок в ухвалі при обговоренні заявленого клопотання або в ухваленому судовому рішенні.

Аналогічні за змістом висновки містяться у постанові Верховного Суду у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 145/474/17 (провадження № 61-35488св18), постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2018 року у справі № №346/5603/17 (провадження №61-41031св18) та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 травня 2018 року у справі № 404/251/17 (провадження № 61-13405св18).

Оскільки доводи апеляційної скарги різняться за змістом із доводами викладеними в позовній заяві, колегія суддів вважає, що долучені відповідачем докази на їх спростування мають бути долучені до справи задля забезпечення змагальності сторін у справі.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Оскаржуване судове рішення відповідає зазначеним вимогам закону.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що позивач ОСОБА_1 на підставі наказу №19-К від 11.03.2020 року прийнятий та працював на посаді директора складу ТОВ «Глобал Спірітс Європа», починаючи з вказаної дати.

12.03.2020 року позивач ОСОБА_1 підписав Договірне зобов`язання про нерозголошення комерційної таємниці та Додаток до нього з переліком відомостей, що становлять комерційну таємницю, чим зобов`язався суворо дотримуватися відомостей, віднесених до комерційної таємниці, а саме: відомості про плани продажів продукції, відомості про обсяги продажів продукції; відомості про регіони збуту продукції, застосовувані підприємством методи; відомості про ринкову стратегію; про плани розширення або згортання виробництва; відомості про факти проведення нарад, про дилерську мережу, перспективи розвитку кон`юнктури; плани інвестиційної діяльності тощо.

Згідно з умовами Договірного зобов`язання про нерозголошення комерційної таємниці, зокрема п. 2 розголошення комерційної таємниці, втрата її носіїв, передача третім особам, публікація без згоди підприємства, а також використання для заняття будь-якою діяльністю, що як конкретна дія може завдати шкоди підприємству, тягне кримінальну, адміністративну, цивільно-правову або іншу відповідальність відповідно до діючого законодавства України.

18 березня 2020 року на адресу ТОВ «Глобал Спірітс Європа» надійшов лист № 19/л-юв від ТОВ «Українська дистрибуційна компанія», в якому зазначено, що ОСОБА_1 з 02.12.2013 року по 11.03.2020 року працював на посаді директора філії ТОВ «Українська дистрибуційна компанія». Звернуто увагу адресата, що 17.03.2020 року внутрішнім службовим розслідуванням було встановлено, що ОСОБА_1 розголошував інформацію, що містить комерційну таємницю товариства представникам конкурентів їх компанії, чим завдав збитків.

Наказом №23-К від 02.04.2020 року, у зв`язку із грубим порушенням трудового законодавства ОСОБА_1 звільнено на підставі п.1 ч.1 ст. 41 КЗпП України.

Встановлено, що підставою для звільнення позивача був Акт службового розслідування №4-Р від 26.03.2020 року щодо обставин розголошення директором складу ТОВ «Глобал Спірітс Європа» у м. Черкаси відомостей, що містять комерційну таємницю підприємства.

Вказаним актом, внутрішньої перевірки встановлено, що ОСОБА_1 зі свого робочого комп`ютера, як директор складу ТОВ «Глобал Спірітс Європа», заходив на веб-портал внутрішньої аналітики та комерційної діяльності ТОВ «Глобал Спірітс Європа» в розділ «Київ-VIP», де міститься інформація про плани продажів, асортимент та кількість продукції, інформація про об`єми продажів в літрах та гривнях, передбачувані договори, що будуть укладені в майбутньому, відомості про ринкову стратегію відповідача, ефективність комерційної діяльності, регіони збуту продукції, дилерську мережу відповідача, систематизовані відомості про замовників, порядок та форми розрахунків за договорами тощо. Без згоди ТОВ «Глобал Спірітс Європа» ОСОБА_1 робив скріншоти сторінок з порталу внутрішньої аналітики і комерційної діяльності ТОВ «Глобал Спірітс Європа», на яких містилась вищеперелічена інформація та передавав такі скриншоти по електронній пошті та по Ватцап третій особі - ОСОБА_5 . Після чого вказані скриншоти відразу видаляв. Таким чином, повідомив третій особі відомості, що містить комерційну таємницю з метою особистого збагачення. За наслідками службового розслідування комісія прийшла до висновку про притягнення директора складу ТОВ «Глобал Спірітс Європа» ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення.

Тобто, ОСОБА_6 всупереч Положенням Договірного зобов`язання про нерозголошення комерційної таємниці від 12.03.2020 року, п.4.2.9 Положення про відокремлений підрозділ - склад ТОВ «Глобал Спірітс Європа» у м.Черкаси здійснював розголошення комерційної таємниці підприємства та контактував із третіми особами не в інтересах ТОВ «Глобал Спірітс Європа», тобто, в особистих інтересах.

Згідно протоколу 323-Н наради за результатами проведення розслідування від 26.03.2020 року під час наради, на якій обговорювались результати службового розслідування обставин розголошення директором складу ТОВ «Глобал Спірітс Європа» був присутній ОСОБА_1 .

Протоколом зафіксовано, що ОСОБА_1 заступником комерційного директора ОСОБА_7 було оголошено Акт службового розслідування №4-Р від 26.03.2020 року, відібрано пояснення щодо обставин, зазначених у Акті, згідно яких ОСОБА_1 визнав, що розповсюджував вищевказану інформацію, яка складає комерційну таємницю підприємства третій особі, самостійно пред`явив для членів комісії свою переписку з ОСОБА_2 на мобільному телефоні.

Уповноважена особа ТОВ «Глобал Спірітс Європа» звернулася до Солом`янського УПГУНП у м. Києві із заявою про вчинення кримінального правопорушення від 23.04.2020 року за фактом розголошення інформації яка відноситься до комерційної таємниці підприємства (ст.231, 232, ч.1, 2 ст.191 КК України).

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Згідно зі статтею 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Підстави розірвання трудового договору з ініціативи власника передбачені у статтях 40, 41 КЗпП України.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 41 КЗпП України трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний у випадках одноразового грубого порушення трудових обов`язків керівником підприємства, установи, організації всіх форм власності (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), його заступниками, головним бухгалтером підприємства, установи, організації, його заступниками, а також службовими особами органів доходів і зборів, яким присвоєно спеціальні звання, і службовими особами центральних органів виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах державного фінансового контролю та контролю за цінами.

Вирішуючи питання про те, чи є порушення трудових обов`язків грубим, суд має виходити з характеру проступку, обставин, за яких його вчинено, яку завдано ним (могло бути завдано) шкоду.

Важливим елементом застосування пункту 1 частини першої статті 41 КЗпП України є звільнення керівника за порушення, яке має ознаку одноразовості.

Під разовим порушенням необхідно розуміти таку протиправну поведінку, що є обмеженою в часі та вчиненою саме разово (одну дію або бездіяльність). Не є одноразовим грубим порушенням трудових обов`язків тривале, неналежне «керування» роботою установи, послаблення контролю за робою підлеглих тощо (див. постанову Верховного Суду від 16 лютого 2022 року у справі № 242/3602/19 (провадження № 61-9652св21)).

При обрані виду стягнення власник або уповноважений ним орган, відповідно до частини третьої статті 149 КЗпП України, повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

Обов`язковою умовою визнання діянь працівника як порушення трудових обов`язків є протиправність цих діянь, наявність вини, незалежно від її форми та причинного зв`язку між порушенням і його наслідку.

У постанові Верховного Суду України від 21 травня 2014 року у справі № 6-33цс14 зазначено, що вирішуючи питання про те, чи є порушення трудових обов`язків грубим, суд повинен виходити з характеру проступку, обставин, за яких його вчинено, та істотності наслідків порушення трудових обов`язків. При цьому суд повинен установити не тільки факт невиконання працівником обов`язку, який входить до кола його трудових обов`язків, а й можливість виконання ним зазначеного обов`язку за встановлених судом фактичних обставинах справи, тобто встановити вину працівника та наявність причинного зв`язку між невиконанням працівником трудових обов`язків і негативними наслідками, які настали внаслідок такого порушення.

У постанові Верховного Суду від 22 липня 2020 року у справі № 554/9493/17 зазначено, що саме на роботодавцеві лежить обов`язок надати докази фактів винного вчинення працівником дисциплінарного проступку. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати всі обставини, за яких вчинено проступок. Для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності в обов`язковому порядку має бути встановлена вина як одна із важливих ознак порушення трудової дисципліни. За відсутності вини працівник не може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності.

У постанові Верховного Суду від 22 серпня 2019 року у справі № 309/3460/16 зазначено, що вирішуючи питання про те, чи є порушення трудових обов`язків грубим, суд має виходити з характеру проступку, обставин, за яких його вчинено, яку завдано ним (могло бути завдано) шкоду, істотності наслідків порушення трудових обов`язків. Суд повинен установити не тільки факт невиконання працівником обов`язку, який входить до кола його трудових обов`язків, а й можливість виконання ним зазначеного обов`язку за встановлених судом фактичних обставин справи, тобто встановити вину працівника та наявність причинного зв`язку між невиконанням працівником трудових обов`язків і негативними наслідками, які настали (могли настати) внаслідок такого порушення. Грубість порушення трудових обов`язків характеризуються характером дій чи бездіяльності працівника, істотністю наслідків порушення та формою вини. Право оцінки порушення як грубого покладається на суд, який розглядає конкретний трудовий спір. Важливим елементом застосування пункту 1 частини першої статті 41 КЗпП України є звільнення керівника за порушення, яке має ознаку одноразовості. Під разовим порушенням необхідно розуміти таку протиправну поведінку, що є обмеженою в часі та вчиненою саме разово (одну дію або бездіяльність). Не є одноразовим грубим порушенням трудових обов`язків тривале, неналежне «керування» роботою установи, послаблення контролю за робою підлеглих тощо.

У постанові Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 205/6984/16 зазначено, що за своїм змістом наказ про звільнення на підставі пункту 1 частини першої статті 41 КЗпП України не повинен містити посилання на цілу низку (систему) порушень, за які був звільнений позивач, а лише вказувати на одноразове грубе порушення конкретних трудових обов`язків.

Під дію пункту 1 статті 41 КЗпП України підпадають також керівники окремих підрозділів юридичної особи, за умови, що такий підрозділ є майновим відокремлений, аж до відкриття окремих рахунків в банку.

Частиною четвертою статті 64 ГК України передбачено, що підприємство має право створювати філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи, погоджуючи питання про розміщення таких підрозділів підприємства з відповідними органами місцевого самоврядування в установленому законодавством порядку. Такі відокремлені підрозділи не мають статусу юридичної особи і діють на основі положення про них, затвердженого підприємством. Підприємства можуть відкривати рахунки в установах банків через свої відокремлені підрозділи відповідно до закону.

Отже, з аналізу статті 64 Господарського кодексу України вбачається, що підприємство може складатися з виробничих структурних підрозділів (виробництв, цехів, відділень, дільниць, бригад, бюро, лабораторій тощо), а також функціональних структурних підрозділів апарату управління (управлінь, відділів, бюро, служб тощо).

Функції, права та обов`язки структурних підрозділів підприємства визначаються положеннями про них, які затверджуються в порядку, визначеному статутом підприємства або іншими установчими документами.

Підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.

Відповідно до п.2.1 Положення про відокремлений підрозділ - склад ТОВ «Глобал Спірітс Європа» у м. Черкаси, затверджений рішенням загальних зборів ТОВ «Глобал Спірітс Європа» від 13.11.2019 року склад - відокремлений підрозділ товариства, який не має статусу юридичної особи і виконує поза місцезнаходженням товариства роботи з складського, логістичного обслуговування продукції товариства.

Повне найменування складу: Склад товариства з обмеженою відповідальністю «Глобал Спірітс Європа».

Місцезнаходження складу: 18006, Україна, м. Черкаси, вул. Гоголя, 582.

Основні завдання складу: перетворення виробничого продукту на споживчий відповідно до потреб і замовлень клієнтів. Розподільна логістика, орієнтування співробітників складу в усьому різноманітті товарів; власне зберігання; транспортування вантажів; утилізація вантажів тощо (п.3.1 Положення).

Управління поточною діяльністю складу здійснює Директор складу (п.4.2 Положення).

Відповідальність Директора складу передбачена п. 2.9 Положення, зокрема Директор несе відповідальність за неналежне виконання або невиконання своїх посадових обов`язків, а також за розголошення відомостей, що становлять комерційну таємницю товариства, невикористання або неповне використання своїх функціональних прав тощо.

Отже, склад відповідно до ст. 64 Господарського кодексу України та Положення про відокремлений підрозділ - склад ТОВ «Глобал Спірітс Європа» є відокремленим підрозділом, з керівником якого може бути розірваний трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу за п.1 ч.1 ст.41 КЗпП України.

Так, на дату звільнення ОСОБА_1 займав посаду директора складу ТОВ «Глобал Спірітс Європа», а тому як правильно встановив суд, відповідач мав право застосувати щодо позивача дисциплінарне стягнення у виді звільнення на підставі пункту 1 частини першої статті 41 КЗпП України.

Відповідно до частин 1, 2 статі 505 ЦК України комерційною таємницею є інформація, яка є секретною в тому розумінні, що вона в цілому чи в певній формі та сукупності її складових є невідомою та не є легкодоступною для осіб, які звичайно мають справу з видом інформації, до якого вона належить, у зв`язку з цим має комерційну цінність та була предметом адекватних існуючим обставинам заходів щодо збереження її секретності, вжитих особою, яка законно контролює цю інформацію. Комерційною таємницею можуть бути відомості технічного, організаційного, комерційного, виробничого та іншого характеру, за винятком тих, які відповідно до закону не можуть бути віднесені до комерційної таємниці.

Статтею 36 ГК України визначено, що відомості, пов`язані з виробництвом, технологією, управлінням, фінансовою та іншою діяльністю суб`єкта господарювання, що не є державною таємницею, розголошення яких може завдати шкоди інтересам суб`єкта господарювання, можуть бути визнані його комерційною таємницею. Склад і обсяг відомостей, що становлять комерційну таємницю, спосіб їх захисту визначаються суб`єктом господарювання відповідно до закону.

Договір про конфіденційність (про нерозголошення) створює юридичне зобов`язання щодо забезпечення конфіденційності і примушує тих, хто погоджується його підписати, не розголошувати дані, третім особам.

12 березня 2020 року ОСОБА_1 підписав договірне зобов`язання про нерозголошення комерційної таємниці, чим зобов`язався суворо дотримувати в таємниці та не розголошувати відомості віднесені до комерційної таємниці ТОВ «Глобал Спірітс Європа», на зазначені в Додатку до Договірного зобов`язання від 12.03.2020 року, що стали йому відомими під час виконання ним своїх трудових обов`язків або іншим шляхом.

Суд першої інстанції, встановивши характер проступку, обставини за яких він був вчинений та його наслідки, дійшов обґрунтованого висновку, що ОСОБА_1 здійснив розголошення комерційної таємниці підприємства, тобто порушив умови підписаних ним Договірного зобов`язання про нерозголошення комерційної таємниці та Додатка до нього, вчинив одноразове грубе порушення трудових обов`язків, що призвело до негативних наслідків для підприємства у вигляді недоотриманих доходів, втрати ринків збуту, використання конкурентами оригінальних методів здійснення продажів, встановлення конкурентами кращих цін на продукцію та переманювання потенційних клієнтів ТОВ «ГСЄ».

Щодо посилань в апеляційній скарзі на відсутність у матеріалах справи наказу №23-К від 02.04.2020 року про звільнення ОСОБА_1 , то колегія суддів зауважує, що ТОВ «Глобал Спірітс Європа» звернувся до Черкаського ВП ГУНП в Черкаській області про притягнення позивача до кримінальної відповідальності за вчинені правопорушення, передбачені ст. 357 КК України та ст. 190 КК України, мотивуючи свою заяву тим, що ОСОБА_1 викрав свою особову справу, в якій знаходились наступні документи: заява позивача про прийняття на роботу до ТОВ «Глобал Спірітс Європа»; наказ про прийняття ОСОБА_1 на посаду директора складу №19-к від 11.03.2020 року до ТОВ «Глобал Спірітс Європа»; особова справа ОСОБА_1 ; особова картка ОСОБА_1 форми П-2; згода на обробку персональних даних позивача; наказ №23-К від 02.04.2020 року про припинення з позивачем трудових відносин; посадова інструкція директора складу ТОВ «Глобал Спірітс Європа».

В матеріалах справи відсутні дані щодо результатів розгляду вказаної заяви та притягнення винних осіб до відповідальності.

Водночас, колегія суддів вважає, що відповідачем надані належні докази того, що наразі, у відповідача відсутні документи, які стосуються звільнення з роботи позивача, з незалежних від товариства обставин.

При цьому, колегія суддів зауважує, що позивачем долучено до позовної заяви копію Трудової книжки НОМЕР_1 ОСОБА_1 , в якій на аркуші 8 містяться дані про його прийняття на роботу до даного товариства на посаду директора складу та про звільнення з посади на підставі п.1 ст. 41 КЗпП України (т. 1 а.с. 17).

Вказану трудову книжку отримано позивачем 02.04.2020 року (в день звільнення із займаної посади) про що свідчить його власноручний підпис у Книзі обліку руху трудових книжок і вкладишів до них (т.1 а.с. 140, 141).

Згідно з пунктами 1.1, 1.3 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58 (далі - Інструкція № 58), трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації усіх форм власності. При влаштуванні на роботу працівники зобов`язані подавати трудову книжку, оформлену в установленому порядку.

Пунктом 4 зазначеної Інструкції визначено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення.

Відповідно до пункту 7 Інструкції передбачено, що на підприємстві ведеться така документація щодо обліку бланків трудових книжок і заповнених трудових книжок: а) книга обліку бланків трудових книжок і вкладишів до них; б) книга обліку руху трудових книжок і вкладишів до них.

Книга обліку руху трудових книжок і вкладишів до них ведеться відділом кадрів або іншим підрозділом підприємства, який здійснює оформлення прийняття і звільнення працівників. У цій книзі реєструються всі трудові книжки, що прийняті від працівників при влаштуванні на роботу, а також трудові книжки і вкладиші до них із записом серії і номера, що видані працівникам знову.

У разі одержання трудової книжки у зв`язку із звільненням працівник розписується у особистій картці і у книзі обліку.

Отже, чинним законодавством передбачено, що книга обліку руху трудових книжок і вкладишів до них ведеться відділом кадрів. Водночас така книга може ввестись і іншим підрозділом підприємства, який здійснює оформлення прийняття і звільнення працівників.

Відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року №301 відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Відповідно до наказу директора ТОВ «Глобал Спірітс Європа» №3-к від 11.03.2020 року про організацію кадрового обліку, наказано організувати ведення кадрового обліку шляхом продовження реєстраційних документів кадрового діловодства ТОВ «УДК», а саме книга реєстрації наказів про відпустки та відрядження; книга обліку особових справ; книга обліку руху трудових книжок і вкладишів до них.

Наказом № 1-ОД від 11.03.2020 року на старшого бухгалтера ОСОБА_3 покладено обов`язки по веденню, зберіганню, обліку і видачі трудових книжок працівників відповідача, книги обліку руху трудових книжок і вкладишів до них.

Трудова книжка позивачу була видана у день звільнення та заповнена згідно вимог Інструкції, а тому порушень трудових прав позивача із даних доводів не вбачається.

Щодо тверджень в частині того, що в матеріалах справи відсутній Акт службового розслідування від 27.03.2020 року, який зазначений в Протоколі №23-Н наради за результатами проведення розслідування від 26.03.2020 року (т. 1 а.с. 131-132), то колегія суддів зауважує, що в протоколі допущено описку у даті даного Акту, оскільки він датований 26.03.2020 року (т. 1 а.с. 119 - 120).

Водночас, зі змісту протоколу можливо встановити, що саме Акт №4-Р від 26.03.2020 року про результати розслідування обставин розголошення директором складу ТОВ «ГСЄ» у м. Черкаси ОСОБА_1 відомостей, що містять комерційну таємницю ТОВ «ГСЄ» був предметом розгляду на нараді.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги в частині того, що судом першої інстанції в порушення норм статті 247 ЦПК України не відбувалось фіксування судових засідань технічними засобами, хоча з ухвал суду як про закриття підготовчого засідання та призначення справи до судового розгляду по суті від 07 квітня 2021 року, так і ухвали суду від 22 червня 2022 року про визнання обов`язкової явки відповідача, видно, що заслуховувалась думка учасників справи. Крім того, матеріали справи містять присягу та розписку свідка ОСОБА_3 (т. 2 а.с. 147), покази якої покладено в основу рішення та досліджено як доказ, водночас фіксації судового засідання не відбувалось та протоколу судового засідання не велося.

Частиною 1 ст. 247 ЦПК України встановлено, що суд під час судового розгляду справи здійснює повне фіксування судового засідання за допомогою відео- та (або) звукозаписувального технічного засобу в порядку, передбаченому Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему.

Фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється (частина 2 статті 247 ЦПК України).

Положеннями частини 4 статті 247 ЦПК України встановлено, що технічний запис судового засідання є додатком до протоколу судового засідання і після закінчення судового засідання приєднується до матеріалів справи.

Частиною 1 статті 248 ЦПК України встановлено, що у судовому засіданні секретар судового засідання забезпечує ведення протоколу судового засідання, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

У протоколі судового засідання зазначаються такі відомості: 1) рік, місяць, число і місце судового засідання; 2) найменування суду, який розглядає справу, прізвища та ініціали судді, секретаря судового засідання; 3) справа, що розглядається, імена (найменування) сторін та інших учасників справи; 4) порядковий номер вчинення процесуальної дії; 5) назва процесуальної дії; 6) час вчинення процесуальної дії; 7) ухвали суду, постановлені в судовому засіданні, не виходячи до нарадчої кімнати; 8) інші відомості, визначені цим Кодексом (частина 2 статті 248 ЦПК України).

Протокол судового засідання ведеться секретарем судового засідання та підписується ним невідкладно, але не пізніше наступного дня після судового засідання і приєднується до справи (частина 3 статті 248 ЦПК України).

При цьому, нездійснення фіксації за допомогою звукозаписувального технічного засобу передбачене, зокрема, у випадку неявки в судове засідання всіх учасників справи.

Застосування частини 2 статті 247 ЦПК України не свідчить про наявність підстав для невиконання вимог частин 1, 3 статті 248 ЦПК України щодо забезпечення ведення протоколу судового засідання.

Неявка всіх учасників справи, нездійснення фіксації за допомогою звукозаписувального технічного засобу не є підставою для того, щоб не оформлювати протокол судового засідання.

Матеріали справи містять лише протокол судового засідання за 23 вересня 2022 року, тобто день ухвалення судового рішення по суті та не містять технічного запису судового засідання за вказану дату.

Вказане свідчить про допущення судом першої інстанції норм процесуального права, оскільки як вірно зазначено в апеляційній скарзі, вказане позбавило права сторони на подачу зауважень на технічний запис судових засідань та протоколів судового засідання, у відповідності до частини 1 статті 249 ЦПК України.

Зокрема, протоколи судового засідання повинні були вестися секретарем судового засідання під час кожного призначеного судового засідання, незважаючи на неявку сторін.

Крім того, позивачем вірно зауважено, що судом першої інстанції не розглянуто клопотання відповідача про поновлення процесуального строку на подання відзиву на позовну заяву, в результаті розгляду якого суд повинен був постановити ухвалу, що передбачено частиною 6 ст. 127 ЦПК України.

Отже, колегія суддів погоджується з доводами позивача щодо наявності порушень норм процесуального права при розгляді справи в суді першої інстанції, в той же час такі порушення не є обов`язковою підставою для скасування судового рішення визначених у частині 3 статті 376 ЦПК України та на результат розгляду справи по суті не впливають.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скарги без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 23 вересня 2022 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 24 листопада 2022 року.

Судді: