Справа № 703/2935/22
28 грудня 2022 року Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:
головуючого-судді Прилуцького В.О.
секретаря судових засідань Кочеткової І.В.
позивача ОСОБА_1
представника позивача, адвоката Петренка О.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Сміла цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення суми інфляційних витрат та 3% річних у зв`язку із несвоєчасним виконанням грошового зобов`язання,
ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення суми інфляційних витрат та 3% річних у зв`язку із несвоєчасним виконанням грошового зобов`язання, посилаючись на те, що грошові кошти, солідарно стягнуті на її користь із відповідачів згідно рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 29 березня 2021 року та додаткового рішення цього ж суду від 06 квітня 2021 року, які були ухвалені за результатами розгляду цивільної справи №703/3389/20, фактично були виконані солідарним боржником ОСОБА_2 лише 26 вересня 2022 року і не у добровільний спосіб, а за результатами тривалого примусового виконання виконавчих листів №703/3389/20, що були видані Смілянським міськрайонним судом Черкаської області.
У зв`язку із тим, що означені вище судові рішення у справі №703/3389/20 виконано солідарним боржником ОСОБА_2 повністю лише 26.09.2022, тобто через понад як 16 місяців після набрання ними законної сили, тому позивачка звернулась до суду і просить стягнути солідарно із відповідачів на її користь суми інфляційних втрат та 3% річних за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань, що були визначені судовими рішеннями, у порядку, передбаченому ч.2 ст.625 ЦК України.
Ухвалою Смілянського міськрайонного суду від 12 жовтня 2022 року відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі та призначено розгляд справи по суті на 23 листопада 2022 року.
З метою не порушення процесуальних прав відповідачів на участь у судовому засіданні та на надання доказів, суд протокольною ухвалою відклав розгляд справи на 28 грудня 2022 року, що не заперечувалось ані позивачкою, ані її представником у судовому засіданні.
Суд визнав причини неявки відповідачів неповажними та за згодою позивача та її представника, керуючись ч.1, 3 ст. 223 ЦПК України, ухвалив розглядати справу за відсутності відповідачів, повідомлених про день та час розгляду справи належним чином.
У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити з підстав, викладених у позові. Крім того, просила стягнути із відповідачів пропорційно понесені нею судові витрати.
Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 правом на надання як відзиву на позовну заяву, так і доказів на спростування позовних вимог, не скористалися.
Згідно п.1 ч. 3 ст.223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не надав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Відповідачі належним чином повідомлені про дату, час та місце проведення судового засідання, у судове засідання повторно не з`явилися, про причини своєї неявки суду не повідомили, відзиву чи заперечень щодо позовної заяви суду не надали. Приймаючи до уваги, що позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній даних та доказів та ухвалити, за результатами її розгляду, заочне рішення.
Суд, вислухавши пояснення учасників справи, вивчивши матеріали справи, надані сторонами докази, дослідивши їх всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, вважає позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення суми інфляційних витрат та 3% річних у зв`язку із несвоєчасним виконанням грошового зобов`язання такою, що підлягає до задоволення, виходячи із наступного.
У судовому засіданні встановлено, що рішенням Смілянського міськрайонного суду № 703/3389/20 (провадження №2/703/220/21) від 29 березня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 задоволено частково, вирішено стягнути солідарно із ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 матеріальні збитки у зв`язку із фізичним знищенням автомобіля в розмірі 265 290 грн., 2700 грн. витрат за проведення автотоварознавчого дослідження експертом, 1300 грн. витрат за надання послуг із евакуації пошкодженого автомобіля з місця ДТП та моральну шкоду в розмірі 1000 грн. та судові витрати по оплаті судового збору за подання позову у сумі 3191 грн. 28 коп., а всього 273 481 грн. 28 коп.
Додатковим рішенням Смілянського міськрайонного суду № 703/3389/20 (провадження №2-др/703/5/21) від 06 квітня 2021 року із ОСОБА_2 та ОСОБА_3 солідарно стягнуто на користь ОСОБА_1 судові витрати на правничу допомогу адвоката у сумі 9031 грн.
Таким чином, в цілому сума коштів, що підлягала стягненню солідарно із ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_1 , згідно рішення та додаткового рішення Смілянського міськрайонного суду у справі №703/3389/20, складала 282 512 грн. 28 коп.
Із копій постанов приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Бурмаги Є.А. про відкриття виконавчих проваджень №65563859, 65562724, 69803778 та 69805421 судом встановлено, що приватним виконавцем Бурмагою Є.А. здійснювалось примусове виконання як рішення, так і додаткового рішення Смілянського міськрайонного суду у справі №703/3389/20, боржниками у яких були ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , а стягувачем ОСОБА_1 .
Також судом встановлено, що рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаької області від 26.04.2022 у справі №703/2481/21 (провадження 2/703/35/22) визнано недійсним договір купівлі-продажу нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , укладений 18 січня 2021 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Смілянського міського нотаріального округу Черкаської області Таран Г.В. Крім того, цим судовим рішенням скасовано запис про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно - нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , здійснений приватним нотаріусом Смілянського міського нотаріального округу Черкаської області Таран Г.В., номер запису про право власності 40158586 від 18 січня 2021 року.
Із протоколу проведення електронного аукціону (торгів) №576754 від 22.09.2022 судом встановлено, що нежитлове приміщення офісу А, загальною площею 42.6 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , було продано на електронних торгах за 398 830 грн. Переможцем вказаних електронних торгів визнано ОСОБА_5 .
Із довідки АТ КБ «Приватбанк» №5QRLJCOGBI2DTK8E від 28.09.2022 судом встановлено, що приватним виконавцем ОСОБА_6 26.09.2022 здійснено перерахунок суми боргу на користь ОСОБА_1 з метою виконання виконавчих проваджень №69806972, 65562724, 69807340 та 69803778, що були відкриті приватним виконавцем виконавчого округу Черкаської області Бурмагою Є.А. на виконання як рішення, так і додаткового рішення Смілянського міськрайонного суду у справі №703/3389/20.
Таким чином, судом встановлено, що визначена як рішенням, так і додатковим рішенням Смілянського міськрайонного суду у справі №703/3389/20, сума матеріальних збитків, моральної шкоди та судових витрат, що присуджені до сплати на користь ОСОБА_1 солідарними боржниками ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , була повністю ними сплачена позивачу, за рахунок реалізованого на електронних торгах нерухомого майна, 26 вересня 2022 року.
Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
У контексті статей 524, 533-535, 625 ЦК України, грошовим є зобов`язання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті чи в іноземній валюті), це таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Оскільки стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.
За своєю правовою природою судове рішення є засобом захисту прав або інтересів фізичних та юридичних осіб.
Положення статті 11 ЦК України передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.
Тобто, відповідно до положень статті 11 ЦК України, рішення суду може бути підставою виникнення цивільних прав та обов`язків у випадках, установлених актами цивільного законодавства, - за наявності прямої вказівки про це в законі.
За загальним правилом судове рішення забезпечує примусове виконання зобов`язання, яке виникло з підстав, що існували до його ухвалення, але не породжує таке зобов`язання, крім випадків, коли положення норм чинного законодавства передбачають виникнення зобов`язання саме з набранням законної сили рішенням суду.
Приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу ІІІ книги 5 цього ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу ІІІ книги 5 цього Кодексу).
Таким чином, у статті 625 ЦК України визначено загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт).
Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.
Отже, положення статті 625 ЦК України передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з деліктного зобов`язання та рішення суду.
З огляду на викладені вище норми матеріального права, а також практику їх застосування Верховним Судом, суд робить висновок, що визначені як рішенням Смілянського міськрайсуду від 29.03.2021, так і додатковим рішенням цього ж суду від 06.04.2021 у справі №703/3389/20 грошові стягнення є грошовими зобов`язаннями, на які поширюються положення ч.2 ст.625 ЦК України.
Також суд констатує, що позивачка, керуючись принципом диспозитивності, правомірно заявила вимогу про стягнення солідарно із відповідачів суми інфляційних втрат та 3% річних за прострочення виконання ними грошових зобов`язань, що були визначені як рішенням Смілянського міськрайсуду від 29.03.2021, так і додатковим рішенням цього ж суду від 06.04.2021 у справі №703/3389/20, починаючи із 12.05.2021, рівно як і правомірно визначила кінцевий строк таких нарахувань - 25.09.2022.
Відповідачі не надали доказів на спростування розрахунку інфляційних втрат та трьох процентів річних, тому суд, перевіривши здійснений позивачем розрахунком, погоджується із ним.
Крім того, суд зазначає, що ані відповідачем ОСОБА_2 , ані відповідачем ОСОБА_3 не спростовано той факт, що грошові зобов`язання, визначені як рішенням Смілянського міськрайсуду від 29.03.2021, так і додатковим рішенням цього ж суду від 06.04.2021 у справі №703/3389/20, були виконані повністю лише 26.09.2022 після реалізації на електронних торгах нерухомого майна, що належало на праві власності солідарному боржнику ОСОБА_2 . Також матеріали справи не містять доказів того, що у період після набрання вказаними судовими рішенням законної сили і до часу перерахування приватним виконавцем виконавчого округу Черкаської області Бурмагою Є.А. грошових коштів позивачці, відповідачами було здійснено будь-яке погашення суми боргу ОСОБА_1 .
За правилами статей 12, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
За змістом статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом, у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Суд враховує, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК) та, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК).
При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.
Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.
Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму.
Допустимість доказів означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.
Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, що вказано у ст.76 ЦПК України.
Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 основного Закону України.
Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.
У пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» вказано, що, враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.
Оскільки відповідачі доказів на спростування позовних вимог в контексті сплачених ними добровільно чи під час примусового виконання грошових коштів позивачці після набрання законної сили як рішенням Смілянського міськрайсуду від 29.03.2021, так і додатковим рішенням цього ж суду від 06.04.2021 у справі №703/3389/20, суду не надали, рівно як і не спростували розрахунок інфляційних втрат та трьох відсотків річних у зв`язку із простроченням виконання вказаних судових рішень як грошових зобов`язань, викладений позивачем у позовній заяві, суд вважає позовні вимоги позивачки обґрунтованими, а тому такими, що підлягають до задоволення.
Що стосується вимоги позивача про компенсації судових витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне.
У відповідності до ч.3 ст. 133 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу відносяться до судових витрат як витрати, пов`язані з розглядом справи.
Порядок визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу, розподілу витрат між сторонами визначається ст. 137 ЦПК України.
Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Як передбачено ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження розміру витрат, які понесла позивач на правничу допомогу суду надано:
- ордер серії СА №1042116 від 23 листопада 2022 року;
- копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 383 від 15 листопада 2010 року;
- договір про надання правничої допомоги б/н від 27 вересня 2022 року укладений між позивачем ОСОБА_1 та адвокатом Петренком О.В.;
- квитанцію №03/10/22-1 від 03 жовтня 2023 року про оплату позивачем ОСОБА_1 адвокату Петренку О.В. 2000 грн. за надання правничої допомоги;
- квитанцію №03/11/22-1 від 03 листопада 2022 року про оплату позивачем ОСОБА_1 адвокату Петренку О.В. 3800 грн. за надання правничої допомоги;
- квитанцію №13/12/22-1 від 13 грудня 2022 року про оплату позивачем ОСОБА_1 адвокату Петренку О.В. 2200 грн. за надання правничої допомоги;
- акт виконаних робіт від 03 жовтня 2022 року;
- акт виконаних робіт від 28 грудня 2022 року;
- детальний опис робіт, наданих адвокатом та їх вартість.
Статтею 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» № 5076-VI від 05 липня 2012 року визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
При визначенні суми відшкодування витрат за надання правничої допомоги, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції.
Зокрема, згідно з практикою Європейського суду заявник має право на компенсацію судових витрат та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними й неминучими, а їх розмір обґрунтованим (рішення у справі «East/WestAllianceLimited» проти України»).
У рішенні ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються тільки витрати, які мають розумний розмір.
Відтак, враховуючи критерії розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін, суд вважає, що витрати за надання правничої допомоги понесені позивачем підлягають відшкодуванню в заявленому розмірі, а саме на користь позивача ОСОБА_1 з відповідачів слід стягнути в рівних частках понесені нею судові витрати за надання правничої допомоги в розмірі 8000 грн. Саме така сума коштів, на думку суду, відповідає обсягу виконаних робіт адвокатом.
Також, відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача належить в рівних частках стягнути витрати понесені позивачем по оплаті судового збору.
Оскільки позовні вимоги позивача задоволено в повному обсязі, відтак відповідно ст. 141 ЦПК України з відповідачів на корить позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір в сумі 992,40 грн. за подачу позовної заяви та сплачений судовий збір у розмірі 496,20 грн. за подачу заяви про забезпечення позову, а всього 1488,60 грн.
Таким чином, з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_1 слід стягнути в рівних частках судові витрати, з яких 1488,60 грн. - витрати по оплаті судового збору та 8000 грн. - витрати на правничу допомогу, а всього 9488,60 грн., тобто по 4744,30 гривні з кожного відповідача.
При цьому суд, вирішуючи питання про стягнення судових витрат в контексті судового збору, зважає на те, що відповідачі жодних доказів на звільнення від сплати судового збору суду не надали.
Керуючись ст. 11, 509, 524, 533-535, 625 ЦК України, ст. 2, 3-13, 19, 76-81, 133, 137,141,223, 247, 263-265, 280 ЦПК України, суд,
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення суми інфляційних витрат та 3% річних у зв`язку із несвоєчасним виконанням грошового зобов`язання - задовольнити.
Стягнути в рівних частках з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати, з яких 1488,60 грн. - витрати по оплаті судового збору, та 8000 грн. - витрати на правничу допомогу, а всього 9488,60 грн., тобто по 4744,30 грн. з кожного відповідача.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, який його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин.
Рішення може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а якщо рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ; фактично проживає за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_4 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_4 .

Головуючий: В. О. Прилуцький