ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7931/22 Справа № 209/1062/22 Суддя у 1-й інстанції - Лобарчук О. О. Суддя у 2-й інстанції - Никифоряк Л. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2022 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд колегією в складі:

головуючого судді-доповідача Никифоряка Л.П.

суддів Гапонова А.В., Новікової Г.В.

за участі секретаря судового засідання Гаржа О.О.

розглянувши відкрито в залі судових засідань Дніпровського апеляційного суду в м. Дніпро справу що виникла з цивільних правовідносин за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства Кам`янської міської ради «Кам`янська теплопостачальна компанія» про захист прав споживача та зобов`язання вчинити певні дії, в якій подана апеляційна скарга Комунальним підприємством Кам`янської міської ради «Кам`янська теплопостачальна компанія» на рішення Дніпровського районного суду м Дніпродзержинська Дніпровської області від 13 вересня 2022 року (повне судове рішення складено 13 вересня 2022року, суддя Лобарчук О.О.),

В С Т А Н О В И В:

15 червня 2022 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Комунального підприємства Кам`янської міської ради «Кам`янська теплопостачальна компанія» - Підприємство з вимогами про зобов`язання виключити з обліку по особовому рахунку № НОМЕР_1 , відкритому за адресом: АДРЕСА_1 , відомості про заборгованість за послуги з теплопостачання і абонентське обслуговування, що виникла в попередніх власників за період до 24 лютого 2022року.

Існування таких вимог позивач пов`язував із тим, що він став власником квартири АДРЕСА_2 04 лютого 2022року та жодної заборгованості перед відповідачем не має і в останнього відсутнє право вимоги до нового власника про стягнення заборгованості попередніх власників.

Рішенням Дніпровського районного суду м Дніпродзержинська Дніпровської області від 13 вересня 2022 року позовні вимоги задоволено повністю.

Згідно висновків суду, діюче законодавство не передбачає обов`язку власника квартири сплачувати борги попередніх власників квартири за отримані ними раніше житлово-комунальні послуги, якщо про це прямо не домовлено в договорі купівлі-продажу.

З рішенням суду не погодилось Підприємство, представник якої в апеляційній скарзі висловив вимогу про скасування судового рішення та відмову в позові. Доводи апеляційної скарги зводились до того, що позивач обрав невірний спосіб захисту, оскільки відповідач не звертався до позивача з вимогами про стягнення заборгованості, та останній не підтвердив порушення його прав.

Незаконність та необґрунтованість рішення суду на думку заявника полягало також в тому, що суд не звернув уваги на ту обставину, що заборгованість мається на особовому рахунку, який прив`язаний до адреси, фактично рахується за житловим приміщенням, а не особою позивача; та у відповідача як підприємства відсутні правові підстави для списання такої заборгованості, яка являється активом Підприємства.

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача щодо змісту рішення, яке оскаржене, доводів апеляційної скарги та меж, в яких повинна здійснюватися перевірка, встановлюватися обставини і досліджуватися докази, за відсутності представника Товариства, клопотання якого про відкладення судового засідання залишене без задоволення, також за відсутності ОСОБА_1 , який в письмовій заяві просив розглядати справу без нього, дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

В ході судового розгляду встановлено такі обставини, які підтверджені належними та допустимими доказами.

В ухвалі Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 04 лютого 2022року змінено спосіб виконання судового рішення та в рахунок погашення заборгованості за договором позики в розмірі 212250,00грн звернуте стягнення на квартиру АДРЕСА_2 , яка належала боржнику ОСОБА_2 і визнано за стягувачем ОСОБА_1 право власності /а.с.9-10/.

24 лютого 2022року ОСОБА_1 , на підставі ухвали Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 04 лютого 2022року зареєстрував право приватної власності за собою на квартиру АДРЕСА_2 /а.с.8/.

Згідно довідки № 001174970 за власником квартири АДРЕСА_2 по особовому рахунку № НОМЕР_1 станом на 01 травня 2022року рахується заборгованість перед Підприємством за опалення на суму 57335,00грн та за абонплату 560,40грн /а.с.11/.

Та з питань виключення даної заборгованості з обліку ОСОБА_1 звертався до Підприємства, однак отримав відмову з тих причин, що особовий рахунок оформлено на житлове приміщення та для його закриття чи переоформлення споживач зобов`язаний розрахуватися за надані послуги і сплатити борги /а.с.13/.

З виписки по розрахунках за послуги централізованого опалення по особовому рахунку № НОМЕР_1 за квартирою АДРЕСА_2 вбачається що заборгованість за опалення в загальному розмірі 57335,53грн виникла за період з 01 лютого 2003року по 01 березня 2022року; за абонентське обслуговування в розмірі 560,40грн за період з жовтня 2020року по квітень 2022року /а.с.15-18/.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції зробив висновок про те, що позивач не вчиняв дій направлених на визнання заборгованості за послуги теплопостачання і абонентське обслуговування що рахується по особовому рахунку за квартирою АДРЕСА_2 , яка утворилася за той період коли він не був власником і не споживав жодних послуг за вказаним адресом.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції визнає, що суд першої інстанції всесторонньо і повно з`ясував обставини у справі та дотримався норм матеріального права.

Встановлені обставини вказують на існування спірних відносин щодо надання послуг з теплопостачання та суд першої інстанції зробив вірний висновок з приводу правових норм що підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Стаття 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачає, що житлово-комунальні послуги це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Статтею 19 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Чинні норми права передбачають, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором /частина перша статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»/.

Розглядаючи обставини цієї справи в контексті вказаних норм права зобов`язання щодо своєчасного внесення плати за послуги з опалення покладається на власника майна, а також фактичне споживання послуги володільцем споживачем такого житла є правовою підставою для стягнення коштів на їх оплату.

У даній справі сторони не заперечували обставин про те, що заборгованість за опалення в загальному розмірі 57335,53грн виникла за період з 01 лютого 2003року по 01 березня 2022року та за абонентське обслуговування в розмірі 560,40грн за період з жовтня 2020року по квітень 2022року, тобто за період коли позивач не був власником майна та не здійснював фактичного споживання послуг як володілець цього майна.

Наявність зазначеної обставини виключає правові підстави для відповідальності позивача по сплаті заборгованості за послуги з теплопостачання за період до 24 лютого 2022року.

Також вірні висновки суду з приводу того, що мало місце порушення прав споживача через відмову переоформити рахунок на позивача виходячи із фактично спожитих ним послуг за період з якого він став власником квартири.

З мотивів правового захисту прав споживачів суд першої інстанції обґрунтовано вважав що не має практичної доступної для позивача можливості виправити встановлені в даній справі порушення в інший спосіб ніж як зобов`язати Компанію виключити з обліку по особовому рахунку № НОМЕР_1 , відкритому за адресом: АДРЕСА_1 , відомостей про заборгованість за послуги з теплопостачання і абонентське обслуговування, що виникла до 24 лютого 2022року.

Отже вірні висновки суду першої інстанції з приводу того, що вирішення спору в даній справі та захист порушеного права за відсутності чіткого регулювання цивільних відносин що становлять предмет спору можливе тільки шляхом судового тлумачення у спосіб що обраний позивачем.

Визначальним у даній справі є те чи дотримуються права власника у разі наявності обставин щодо існування заборгованості за належним йому майном до якої він не має жодного стосунку.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно з практикою Європейського суду суд був зобов`язаний оцінити достовірність тверджень власника і ризик порушення його прав чи неможливість реалізувати свої права в майбутньому, якщо заборгованість залишиться і буде рахуватися за власником чи належним йому майном.

Натомість таке обмеження прав власника є порушенням статті 1 Першого протоколу до Конвенції щодо мирного володіння майном.

З огляду на що, вимога зобов`язати відповідача переоформити особовий рахунок на позивача чи виключення з нього заборгованості за попередній період до якої він не має стосунку є ефективним способом захисту, адже задоволення такої вимоги призведе до відновлення прав власника.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують фактичних обставин справи, встановлених судом і не дають підстав для висновку про порушення чи неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права. Фактично доводи апеляційної скарги за своєю суттю є ідентичними тому що було викладено в позовній заяві та зазначені доводи були предметом перевірки судом першої інстанції який дійшов обґрунтованого та законного висновку.

Саме з такого розуміння вищезазначених обставин та норм матеріального права виходить суд апеляційної інстанції, та вважає що суд першої інстанції виконав вимоги закону про законність рішення суду, висновки суду в частині задоволення позовних вимог здійсненні з дотриманням норм матеріального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства Кам`янської міської ради «Кам`янська теплопостачальна компанія» залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду м Дніпродзержинська Дніпровської області від 13 вересня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня прийняття та касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 13 грудня 2022року.

Судді: