Житомирський апеляційний суд
Справа №279/5736/21 Головуючий у 1-й інст. Волкова Н. Я.
Категорія 39 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2022 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Павицької Т. М.,

суддів Трояновської Г.С., Миніч Т.І.,

розглянувши у спрощеному письмовому провадженні без виклику сторін в м. Житомирі цивільну справу №279/5736/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів в порядку регресу, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 14 лютого 2022 року, ухвалене під головуванням судді Волкової Н.Я. в м. Коростень,

в с т а н о в и в :

У жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому просила стягнути з ОСОБА_2 на свою користь сплачені нею кошти за кредитним договором №014/1841/74/98989 від 17.11.2006 у сумі 32 491,73 грн в порядку регресу.

В обґрунтування позову зазначає, що 17 листопада 2006 року між ВАТ "Райффайзен Банк Аваль" та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №014/1841/74/98989, на умовах та положеннях якого ВАТ "Райффайзен Банк Аваль" надав відповідачу споживчий кредит з лімітом 32 000 грн. Вказує, що 17 листопада 2006 року між нею та ВАТ "Райффайзен Банк Аваль" був укладений договір поруки №014/1841/74/98989-2, предметом якого була дійсна вимога кредитора до позичальника ОСОБА_2 за зобов`язанням останнього, що встановлено кредитним договором №014/1841/74/98989 від 17.11.2006, включаючи понесені кредитором збитки за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов`язань, за яким сторони встановлюють, що поручитель зобов`язується відповідати перед кредитором за виконання зобов`язань, взятих на себе позичальником за вищевказаним кредитним договором в тому ж об`ємі, що і позичальник.

Зазначає, що нею, як поручителем, було сплачено в погашення заборгованості по вказаному вище кредитному договору 32 491,73 грн. Вважає, що оскільки вона погасила борг відповідача, то в неї виникло право регресної вимоги до нього про стягнення виплачених коштів. Стверджує, що відповідач коштів в сумі 32 491,73 грн їй не повернув, тому просить задовольнити її позов в повному обсязі.

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 14 лютого 2022 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, про задоволення її позовних вимог в повному обсязі.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції не взято до уваги як належний доказ сплати нею коштів за кредитним договором №014/1841/74/98989 від 17.11.2006 інформаційну довідку №244 від 15.03.2021, видану ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», отриману як відповідь на адвокатський запит з приводу фактичного платника кредиту за вказаним вище кредитним договором. Вважає, що інформаційна довідка №244 від 15.03.2021 видана ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» є належним доказом сплати нею кредиту за кредитним договором №014/1841/74/98989 від 17.11.2006. Зазначає, що для сплати кредиту нею були використані особисті кошти. Стверджує, що спільного бюджету у неї з відповідачем не було. Зазначає, що спільний бюджет відповідача був з її дочкою, а сам факт проживання в одній квартирі з відповідачем не може ставити під сумнів юридичну значимість інформаційної довідки №244 від 15.03.2021. Вважає, що сумнівів в достовірності інформації стосовно платника кредиту немає, а тому просить скасувати рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 14 лютого 2022 року та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити її позов в повному обсязі.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що 17 листопада 2006 року між ВАТ "Райффайзен Банк Аваль" та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №014/1841/74/98989, відповідно до умов якого кредитор надав позичальнику споживчий кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом 32 000 грн.

17 листопада 2006 року між ВАТ "Райффайзен Банк Аваль" та ОСОБА_1 укладено договір поруки №014/1841/74/98989-2, предметом якого є дійсна вимога кредитора до позичальника ОСОБА_2 за зобов`язанням останнього, що встановлено кредитним договором №014/1841/74/98989 від 17.11.2006, включаючи понесені кредитором збитки за невиконання або неналежне виконання зобов`язань позичальником.

Відповідно до інформації зазначеної в довідці №244 від 15.03.2021 вбачається, що відповідно до кредитного договору №014/1841/74/98989 від 17.11.2006 поручителем ОСОБА_1 було сплачено в погашення заборгованості по кредиту 32 491,73 грн.

Згідно довідки про операції за кредитом відповідно до кредитного договору №014/1841/74/98989 від 17.11.2006 слідує, що за період з 17.11.2006 по 25.03.2021 ОСОБА_2 сплачено 32 000 грн.

Відповідно до наявних в матеріалах справи квитанції про сплату кредиту, платником значиться ОСОБА_2 .

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що з копії квитанцій про сплату коштів за договором №014/1841/74/98989 від 17.11.2006 платником таких коштів вказано ОСОБА_2 . Внесений на вказані квитанції рукописний текст, яким платником зазначено ОСОБА_1 , не містить відповідних застережень щодо особи, якою він внесений, та його достовірності. Утримання таких платіжних документів позивачем не є беззаперечним доказом того, що вказані в них кошти були сплачені позивачем за рахунок власних коштів, а надана позивачем довідка №244 від 15.03.2021 не містить даних, якими зазначена інформація підтверджується.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

За договором поруки відповідно до статей 553, 544 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи оплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до частин 1, 2 статті 556 ЦК України до поручителя, який виконав зобов`язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов`язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання, а кредитор після виконання поручителем зобов`язання, забезпеченого порукою, повинен вручити йому документи, які підтверджують цей обов`язок боржника.

Перехід прав кредитора поручителю внаслідок виконання останнім обов`язку боржника відповідно до пункту 3 частини першої статті 512 ЦК України є одним з видів суброгації. За суброгацією відбувається лише зміна осіб в уже наявному зобов`язанні (зміна активного суб`єкта) зі збереженням самого зобов`язання. Це означає, що одна особа набуває прав і обов`язків іншої особи у конкретних правовідносинах.

Відповідно до частини 1 статті 544 ЦК України боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього.

Тобто при регресі одне зобов`язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається.

Згідно вимог статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Положення вищезазначених процесуальних норм передбачають, що під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача.

На підтвердження факту погашення заборгованості за кредитним договором від 17.11.2006 позивачем надано довідку №244 від 15.03.2021. Проте, колегія апеляційного суду звертає увагу на те, що вказана довідка не містить інформації на підставі яких даних сплачувалися кошти та за який період було сплачено кредит. З копій квитанцій про сплату коштів за договором №014/1841/74/98989 від 17.11.2006 наданих позивачем на підтвердження свої позовних вимог, платником таких коштів вказано ОСОБА_2 . Внесений на вказані квитанції рукописний текст, яким платником зазначено ОСОБА_1 , не містить відповідних застережень щодо особи, якою він внесений, та його достовірності. Відтак, доказів, які б підтверджували обставини щодо сплати позивачем грошових коштів на погашення кредиту відповідача, ОСОБА_1 не надала.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У даному випадку, суд першої інстанції виходячи з встановлених конкретних обставин справи, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, дійшов правильного висновку, про наявність підстав для відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалив обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам закону.

Доводи, приведені в апеляційній скарзі зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду першої інстанції, яким у досить повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка. Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення - не встановлено, а тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст. 263, 264 ЦПК України, і його слід залишити без змін.

Оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, то розподіл судових витрат у вигляді сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги відповідно до вимог статей 141, 382 ЦПК України не проводиться.

Відповідно до п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 14 лютого 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Головуючий

Судді