ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/2139/19 Номер провадження 22-ц/814/26/22Головуючий у 1-й інстанції Тімошенко Н. В. Доповідач ап. інст. Лобов О. А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2022 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Лобов О.А.,

судді: Абрамов П.С., Пилипчук Л.І.

за участю секретаря судового засідання Коротун І.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 26 березня 2021 року (час ухвалення судового рішення з 10:58:35 год до 12:05:36 год, дата виготовлення повного тексту судового рішення 26 березня 2021 року)

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення часток у спільній сумісній власності та права власності на спадкове майно за законом,

треті особи: Полтавська міська рада, Перша Полтавська державна нотаріальна контора, Шевченківська районна у місті рада, ОСОБА_3 , Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції у Полтавській області, Управління з питань містобудування та архітектури, Полтавське міське управління земельних ресурсів та земельного кадастру,

та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання часток у спадковому майні, визнання права власності в порядку спадкування,

треті особи: Перша Полтавська державна нотаріальна контора, Шевченківська районна у місті Полтаві рада, виконавчий комітет Полтавської міської ради, ОСОБА_3 .

Заслухавши доповідь судді-доповідача, апеляційний суд

В С Т А Н О В И В:

У березні 2019 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про визначення часток у спільній сумісній власності та права власності на спадкове майно за законом, після збільшення позовних вимог, остаточно просила:

- визнати об`єкти самочинного будівництва (надвірні будови) за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: магазин А2-1, Прибудова а7, Тамбур а6, Сарай Ж2 спільною сумісною власністю подружжя: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , виділивши частки кожного в розмірі по Ѕ (одній другій);

- визнати за нею в порядку спадкування за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 право власності на Ѕ частку померлого в об`єкті самочинного будівництва (надвірні будови) за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: магазин А2-1, Прибудова а7, Тамбур а6, Сарай Ж2;

- визнати за нею в порядку спадкування за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 право власності на Ѕ (одну другу) частину 7/10 (семи десятих) частин, тобто на 7/20 (сім двадцятих) частин жилого будинку з відповідними надвірними побудовами по АДРЕСА_1 , що складається з: житловий будинок А-1, магазин А1-1, Літня кухня Г, Сарай г, Вбиральня Д, Гараж Е, Гараж Ж, Сарай З, Навіс З1, Вбиральня Н, Навіс О, Навіс Ж3, Навіс г2, Літній душ Н1, Погріб а3, Погріб а4, Огорожа №2, Огорожа №4, Ворота огорожі №5, Ворота огорожі №6, Огорожа №7;

- визнати за нею, в порядку спадкування за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 право власності на Ѕ частини транспортних засобів: DAFWOO Lanos TF69Y ЗНГ, 1998 р.в., Причіп КРАЗ 8138,1993 р.в.»;

- розподілити судові витрати за проведення будівельно-технічної експертизи та сплату судового збору відповідно до норм чинного законодавства.

В обґрунтування позову зазначила, що їй, як спадкоємцю, було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті чоловіка ОСОБА_4 у зв`язку з неможливістю встановлення складу спадкового майна через реєстрацію за спадкодавцем права власності на 7/10 часток житлового будинку з вбудованими нежитловими приміщеннями (магазин) та господарськими будівлями і спорудами.

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_2 про визнання часток у спадковому майні, визнання права власності в порядку спадкування, після збільшення позовних вимог, остаточно просив:

- визнати за ним в порядку спадкування після померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину 7/10 частин, тобто на 7/20 частин житлового будинку літ. «А-1» жилою площею 65,10 м2 з відповідною частиною надвірних будівель - погрібу «а 3, а4», вбиралень «Б»,»Д», сараю «В», літньої кухні «Г», гаражів «Е», «Ж», прибудови сараю «г1», огорожі № 1,2, водогону дворового №3, прибудови магазину «А-1-1»;

- визнати за ним в порядку спадкування після померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину транспортних засобів: причіпу КРАЗ 8138, 1993 року випуску, автомобіль DAFWOO Lanos TF69Y ЗНГ, 1998 року випуску;

- визнати за ним право особистої приватної власності на сукупність будівельних матеріалів використаних в процесі будівництва магазину літ.А2-1, прибудови а7, тамбуру а6, сараю Ж2.

В задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_2 відмовити.

В обґрунтування зустрічного позову вказував, що погоджується частково з первісним позовом. Він є сином спадкодавця та має право на частку у спадщині.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 16 березня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_2 в порядку спадкування після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 право власності на 7/20 частин житлового будинку літ. «А-1» «жилою площею 65,10 м2 з відповідною частиною надвірних будівель погрібу «а3, а4»; вбиралень «Б»,«Д»; сараю «В», літньої кухні «Г», гаражів «Е», «Ж»; прибудови сараю «г1»; огорожі № 1,2; водогону дворового № 3, прибудови магазину «А-1-1», за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнано за ОСОБА_2 в порядку спадкування після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 право власності на Ѕ частину транспортних засобів: причіпу КРАЗ 8138, 1993 року випуску; автомобіль DAFWOO Lanos TF69Y ЗНГ, 1998 року випуску.

У задоволенні інших вимог відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_1 в порядку спадкування після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 право власності на 7/20 частин житлового будинку літ. «А-1» «жилою площею 65,10 м2 з відповідною частиною надвірних будівель погрібу «а3, а4»; вбиралень «Б»,«Д»; сараю «В», літньої кухні «Г», гаражів «Е», «Ж»; прибудови сараю «г1»; огорожі № 1,2; водогону дворового № 3, прибудови магазину «А-1-1», за адресою: АДРЕСА_1

Визнано за ОСОБА_1 , в порядку спадкування після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 право власності на Ѕ частину транспортних засобів: причіпу КРАЗ 8138, 1993 року випуску; автомобіль DAFWOO Lanos TF69Y ЗНГ, 1998 року випуску.

У задоволенні інших вимог відмовлено.

Додатковим рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 13 квітня 2022 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 щодо визнання права особистої приватної власності на сукупність будівельних матеріалів використаних в процесі будівництва магазину літ. А2-1, прибудови а7, тамбуру а.6, сараю Ж2.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати в сумі 1 536,80 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 748,40 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції частково, постановити нове рішення про задоволення його зустрічного позову частково.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування після померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 право власності на 7/10 частин житлового будинку літ. «А-1» жилою площею 65,10 м2 з відповідною частиною надвірних будівель - погрібу «а 3, а4», вбиралень «Б»,»Д», сараю «В», літньої кухні «Г», гаражів «Е», «Ж», прибудови сараю «г1», огорожі № 1,2, водогону дворового №3, прибудови магазину «А-1-1» за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування після померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину транспортних засобів: причіпу КРАЗ 8138, 1993 року випуску, автомобіль DAFWOO Lanos TF69Y ЗНГ, 1998 року випуску.

Визнати за ним право особистої приватної власності на сукупність будівельних матеріалів використаних в процесі будівництва магазину літ.А2-1, прибудови а7, тамбуру а6, сараю Ж2.

Визнати за ОСОБА_2 в порядку спадкування після померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 право власності на 7/20 частин житлового будинку літ «А-1» жилою площею 65,10 м2 з відповідною частиною надвірних будівель - погрібу «а 3, а4», вбиралень «Б»,»Д», сараю «В», літньої кухні «Г», гаражів «Е», «Ж», прибудови сараю «г1», огорожі № 1,2, водогону дворового №3, прибудови магазину «А-1-1» за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_2 в порядку спадкування після померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину транспортних засобів: причіпу КРАЗ 8138, 1993 року випуску, автомобіль DAFWOO Lanos TF69Y ЗНГ, 1998 року випуску.

Стягнути із ОСОБА_2 на його користь витрати на професійну правничу допомогу та судові витрати.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги повторно наведені доводи зустрічного позову та вказується, що суд першої інстанції не вирішив, кому із спадкоємців згідно вимог ст.376 ЦК України належить здійснити перебудову або знесення самочинної будівлі «А 2-1», прибудови а7, тамбуру а6 та сараю Ж2 і на кого із спадкоємців покладається тягар витрат за проведення перебудови або знесення цих будівель, якщо дане питання ставилось як у первісній, так і в зустрічній позовних вимогах.

Відзив на апеляційну скаргу судом не отриманий.

Апеляційний суд, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційних скарг та позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, з таких підстав.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України апеляційний суд за результатами розгляду має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 ОСОБА_4 та ОСОБА_5 зареєстрували шлюб 20 липня 2006 року (т.1 а.с.16).

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , про що видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_2 від 24.11.2017 року (т.1 а.с.17).

З договору дарування від 29.12.2000 року вбачається, що ОСОБА_4 був власником 7/10 частини житлового будинку та господарських споруд за адресою: АДРЕСА_2 (т.1 а.с.21).

Власником іншої частини, а саме, 3/10 частини будинку та господарських споруд за адресою: АДРЕСА_2 , згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 24.12.2012 року серії НОМЕР_3 , є ОСОБА_6 (т.1 а.с.32).

Право власності ОСОБА_4 та ОСОБА_7 на житловий будинок розташований за адресою: АДРЕСА_2 , також підтверджується технічним паспортом № 61-71 від 11.12.2012 року (т.1 а.с.35-38).

Відповідно до договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності з кількістю кімнат від однієї до п`яти включно від 03.04.1956 року, відділом комунального господарства виконавчого комітету міської ради депутатів трудящих м.Полтави, згідно рішення виконавчого комітету Октябрської районної Ради депутатів трудящих № 51 від 7/ІІ- 1956 року про виділ земельної ділянки, виділено в безстрокове користування земельну ділянку по АДРЕСА_2 , загальною площею 600 кв.м. (т.1 а.с.29-30).

Згідно зазначеного договору забудовник зобов`язався побудувати одноповерховий цегляний будинок, сарай, огородити усадьбу забором, пофарбувати ворота та інше.

Як вбачається з листа РСЦ МВС в Полтавській області № 31/16-9Е-68 від 18.12.2018 року, у власності ОСОБА_4 наявні транспортні засоби: Причіп КРАЗ 8138,1993 р.в., DAFWOO Lanos TF69Y ЗНГ, 1998 р.в.. (т.1 а.с.13 зворот)

Після смерті чоловіка ОСОБА_4 28.04.2018 року позивач звернулася до Першої полтавської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, яка зареєстрована в книзі обліку та реєстрації спадкових справ Першої Полтавської державної нотаріальної контори за порядковим № 390. Державним нотаріусом Першої полтавської державної нотаріальної контори Шестун Н.Г. було заведено спадкову справу за № 443/2017, на підставі заяви ОСОБА_1 про прийняття спадщини, від 27.12.2017 № 1152. Останній, є сином померлого ОСОБА_4 від першого шлюбу.

20 вересня 2018 року державним нотаріусом Першої Полтавської державної нотаріальної контори позивачу відмовлено у вчиненні нотаріальних дій у зв`язку із неможливістю встановлення складу спадкового майна через реєстрацію за спадкодавцем права власності на 7/10 (сім десятих) часток житлового будинку з вбудованими нежитловими приміщеннями (магазин) та господарськими будівлями і спорудами, а саме: один житловий будинок загальною площею 65,10 кв.м., зазначений під літер «А-1», надвірні побудови та споруди: « а3, а4»- погріб, «Б», «Д» - вбиральня, «В»- сарай, «Г»-літня кухня, «Е», «Ж»- гараж,«г1»-сарай прибудова, №1,2-огорожа,№3-водогін дворовий, «А-1-1»- прибудова магазин, за адресою АДРЕСА_2 , а згідно довідок ПП Полтавське БТІ (№ 9413 від 13.09.2018року та № 9412 від 13.09.2018 року) загальна площа об`єкта нерухомості, за адресою АДРЕСА_2 , становить: житловий будинок -110,9 кв.м., житлова площа 56,3 кв.м. (т.1 а.с.18-19).

Відповідно до відомостей технічного паспорту на житловий будинок з вбудованими не житловими приміщеннями (магазин) АДРЕСА_1 , наявний штамп самочинно збудовано: магазин А2-1 загальною площею 38,3 кв.м., основною площею 38,3 кв.м., прибудова 7а загальною площею 23,5 кв.м., тамбур а6 площею 7,6 кв.м. та не зареєстрований в Департаменті ДАБІ у Полтавській області як об`єкт закінченого будівництва: сарай Ж2.

З поданих документів вбачається, що в період з 2006, 2008, 2014 років мали місце добудови/переобладнання зазначеного вище майна у результаті чого суттєво змінились технічні характеристики об`єкта нерухомого майна (т.1 а.с.22-25).

У довідці ПП Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» від 13.09.2018 року за № 9413 вказано, що згідно матеріалів Полтавського бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» та проведеного обстеження станом на 21.08.2018 року житловий будинок з вбудованими нежитловими приміщеннями (магазин) та господарськими будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1 (стара адреса: АДРЕСА_2 ) відповідає наступним характеристикам: житловий будинок А-1, магазин А1-1,магазин А2-1, Літня кухня Г, Сарай г, Вбиральня Д, Гараж Е, Гараж Ж, Сарай Ж2, Сарай З, Навіс З1, Вбиральня Н, Навіс О, Тамбур а6, Прибудова а7, Навіс Ж3, Навіс г2, Літній душ Н1, Погріб а3, Погріб а4, Огорожа №2, Огорожа №4, Ворота огорожі №5, Ворота огорожі №6, Огорожа №7. (т.1 а.с.20)

Будівництво велося без відповідних документів, але відповідно до висновку експерта № 65-18 від 05 листопада 2018 року будівельно-технічного дослідження 7/10 частини житлового будинку з вбудованими не житловими приміщеннями (магазин) магазин літ. «А2-1,а7», тамбур літ «а6», сарай літ «Ж2», що розташовані по АДРЕСА_1 відповідають вимогам ДБН в частині об`ємно - планувального рішення. Загальний технічний стан магазину літ. «А2-1,а7», тамбура літ «а6», сараю літ «Ж2», що розташовані по АДРЕСА_1 відноситься до стану - добрий. Пошкоджень і деформацій немає. Є окремі несправності, що не впливають на експлуатацію елемента і усуваються під час ремонту.(т.1 а.с.26-28)

Задовольняючи частково позовну заяву ОСОБА_2 та зустрічний позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що спадкоємцями після померлого ОСОБА_4 є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Судом встановлено, що на час розгляду справи земельна ділянка під житловим будинком та господарськими спорудами, що ввійшли до складу спадщини, перебували у користуванні спадкодавця, відповідно до рішення компетентного органу, всі об`єкти нерухомості є завершеним будівництвом та відповідають архітектурним, будівельним, санітарним, протипожежним правилам та нормам (21.08.2018 року Полтавським бюро технічної інвентаризації розроблено технічний паспорт, в якому зазначено всі будівлі, що до вказаного часу знаходяться на земельній ділянці по АДРЕСА_1 ), будівництвом не порушено прав інших осіб, а тому позовні вимоги щодо визнання за ОСОБА_2 в порядку спадкування право власності на 7/20 частин житлового будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_1 та Ѕ частину транспортних засобів: причіп КРАЗ 8138,1993 р.в., DAFWOO Lanos TF69Y ЗНГ, 1998 р.в. є законними та обґрунтованими.

Суд дійшов висновку, що вимоги позивача ОСОБА_2 про визнання об`єктів самочинного будівництва (надвірні будови) за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: магазин А2-1, Прибудова а7, Тамбур а6, Сарай Ж2 спільною сумісною власністю подружжя: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , не підлягають до задоволення, оскільки позивачем не надано доказів, що таке майно є спільною сумісною власністю подружжя.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 щодо визнання права особистої приватної власності на сукупність будівельних матеріалів, використаних в процесі будівництва магазину літ. А2-1 , прибудови а7, тамбуру а6, сараю Ж2, суд першої інстанції виходив з того, що, позивачем не конкретизовано перелік будівельних матеріалів, використаних в процесі будівництва магазину, а також не доведено, що спадкодавець здійснив самочинне будівництво на земельній ділянці, яка була виділена йому на будівництво нежитлового приміщення.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з такого.

Як убачається зі змісту зустрічного позову, ОСОБА_1 заявив вимогу про визнання за ним права власності на сукупність будівельних матеріалів, використаних в процесі самочинного будівництва Магазина А2-1, Прибудови а7, Тамбура а6, Сараю Ж2, мотивуючи заявлену вимогу тим, що самочинне будівництво здійснювалося ним особисто з належних йому на праві власності матеріалів, при цьому таке будівництво не є завершеним (т.2 а.с.133-134).

Рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 16 березня 2021 року зазначена вимога судом не вирішена (т.2 а.с.250-258), про що, зокрема, зазначено в ухвалі Полтавського апеляційного суду від 13 липня 2021 року (т.2 а.с.276-277).

Додатковим рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 13 квітня 2022 року відмовлено за недоведеністю у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання права особистої приватної власності на сукупність будівельних матеріалів використаних в процесі будівництва магазину літ. А2-1, прибудови а7, тамбуру а.6, сараю Ж2.

Як слідує зі змісту апеляційної скарги, ОСОБА_1 оскаржує рішення суду першої інстанції, а по суті додаткове рішення, виключно у частині його вимог про визнання права власності на сукупність будівельних матеріалів використаних в процесі самочинного будівництва.

Виходячи з наведеного, відповідно до приписів ст.367 ЦПК України апеляційний суд переглядає законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у частині вирішення вимоги ОСОБА_1 про визнання за ним права власності на сукупність будівельних матеріалів, використаних в процесі самочинного будівництва.

Судом першої інстанції встановлено і визнається учасниками справи, що магазин літ. А2-1, прибудова а7, тамбур а.6, сарай Ж2 є об`єктами самочинного будівництва.

У зустрічному позові ОСОБА_1 , стверджуючи, що ці об`єкти зведені ним особисто з його власних матеріалів, одночасно посилається на те, що будівництво не є завершеним, а тому відповідно до ст.331 ЦК України самочинне будівництво є сукупністю будівельних матеріалів, які належать йому.

Однак стаття 331 ЦК України визначає загальні підстави та порядок набуття права власності на нове майно, створене з додержанням вимог закону, та не регулює правовий режим самочинного будівництва.

Правовідносини, що виникають з приводу самочинного будівництва, тобто у випадках, коли вимоги закону при створенні нової речі (самочинному будівництві) були порушені, врегульовано спеціальною нормою, а саме статтею 376 ЦК України.

За загальним правилом, закріпленим у частині другій статті 376 ЦК України, особа, яка здійснила самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Водночас згідно з частиною третьою статті 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки в установленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Зазначена норма поширюється на випадки, коли самочинне будівництво здійснено на ділянці, що не була відведена для цієї мети (для будівництва відповідного об`єкта) незалежно від того, хто є власником цієї земельної ділянки (особа, яка здійснила самочинне будівництво, чи інша особа).

Суд може визнати право власності на самочинне будівництво тільки за умови надання земельної ділянки особі, що здійснила самочинне будівництво, у встановленому порядку, зокрема, у випадках: безоплатної передачі земельної ділянки громадянину із земель державної або комунальної власності (стаття 121 Земельного кодексу України); набуття особою, що здійснила самочинне будівництво, земельної ділянки, що надана для даної цілі іншій особі, у власність; укладення договору оренди, іншого цивільно-правового договору, що дає право забудови земельної ділянки; прийняття відповідним органом виконавчої влади чи місцевого самоврядування рішення про зміну цільового призначення земельної ділянки тощо.

Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок (частина четверта статті 376 ЦК України).

Із контексту частин третьої та четвертої статті 376 ЦК України випливає, що частина третя цієї статті застосовується не лише до випадків порушення вимог законодавства щодо цільового призначення земель, а й до випадків, коли такого порушення немає, але особа здійснює будівництво на земельній ділянці, яка їй не належить.

Аналіз норм частини третьої статті 376 ЦК України дає підстави для висновку про те, що право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки забудовнику власником та користувачем, якщо такий є, та не являється забудовником. Зазначена умова є єдиною для визнання права власності на об`єкт нерухомості за такою особою.

Частина третя статті 376 ЦК України, на відміну від частини п`ятої цієї статті, не ставить набуття права власності особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, у залежність від відповідності виконаних робіт державним будівельним нормам і правилам та порушення прав третіх осіб або суспільних інтересів.

Враховуючи наведене у разі здійснення самочинного будівництва особа вправі ставити питання про визнання права власності на таке будівництво незалежно від того чи є такий об`єкт завершеним, чи ні.

Отже, ОСОБА_8 обраний неналежний спосіб захисту порушеного права.

Разом з тим, висновки суду першої інстанції, викладені у додатковому рішенні є правильними з огляду на таке.

За загальним правилом кожна сторона має довести існування обставин, на які вона посилається у підтвердження заявлених вимог, шляхом подання суду належних, допустимих, достовірних і достатніх доказів (ст.77-81 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність і достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ст.89 ЦПК України).

Зважаючи на предмет спору визнання права власності на сукупність будівельних матеріалів, позивач має довести склад, розмір, вартість цих матеріалів, а також те, що вони були придбані саме ним, адже суд не вправі ухвалити рішення про визнання права на неконкретну річ.

У матеріалах справи відсутні будь-які докази у підтвердження належності, складу, кількості та вартості матеріалів, які були використані для самочинного будівництва.

Європейський суд з прав людини вказав що п.1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року), а тому оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Зважаючи на наведене, висновки суду першої інстанції ґрунтуються на законі, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.367, п.2 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.376, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 26 березня 2021 року і додаткове рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 13 квітня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 25 травня 2022 року.

Головуючий суддя О. А.Лобов

Судді П.С. Абрамов

Л.І. Пилипчук