Номер провадження: 22-ц/813/1842/22
Справа № 515/327/20
Головуючий у першій інстанції Тимошенко С. В.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.11.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Гірняк Л.А.,

Комлевої О.С.,

за участю секретаря Хухрова С.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, без участі учасників справи, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Татабунарського районного суду Одеської області від 10 вересня 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна, Татарбунарський районний відділ державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

встановив:

04.03.2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою, в якій просила визнати виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню (а.с. 2-6).

В обґрунтування вимог посилалася на те, що 02.10.2018 р. приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. вчинено виконавчий напис, яким вона пропонує звернути стягнення на предмет іпотеки: тип майна житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 .

При цьому заборгованість ОСОБА_1 була вказана у розмірі 476520,40 грн., яка складається з наступного:

заборгованість за кредитом 120 736,61 грн.;

заборгованість за відсотками 127 395,08 грн.;

заборгованість по комісії 23 837,93 грн.;

заборгованість по пені 181 859,33 грн.;

штраф 22 691,45 грн.

Рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області від 10 вересня 2020 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, було відмовлено (а.с.86-88).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 10.09.2020 року, та постановлення нового, яким заяву про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, задовольнити в повному обсязі, посилаючись при цьому на порушення судом норм матеріального та процесуального права (а.с. 89-96).

У відзиві на апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» просить рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 10.09.2020 року залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення (а.с. 131-134).

Вирішуючи питання про слухання справи в прядку спрощеного позовного провадження, у відсутність учасників справи, колегія суддів виходить із того, що всі учасники справи належним чином повідомлені про час і місце судового засіання (а.с. 179-183).

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Таким чином, розгляд даної справи здійснений 09.11.2022 року в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами, у відсутність учасників справи, оскільки учасники справи повідомлені про час і місце судового засідання належним чином, про що вказано вище. Повний текст судового рішення складений 14.11.2022 року.

Крім того, відповідно до ст. 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану у період воєнного стану не можуть бути припинені повноваження Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, а також судів, органів прокуратури України, органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, та органів, підрозділи яких здійснюють контррозвідувальну діяльність. Згідно зі ст. 12-2 вказаного Закону в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені. Згідно зі ст. 26 вказаного Закону правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. На цій території діють суди, створені відповідно до Конституції України. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється. Явка сторони до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою, а тому перешкоди для розгляду справи в даному випадку відсутні.

Враховуючи вищенаведене, а також те, що дана справа перебуває на розгляді суду апеляційної інстанції майже два роки (а.с. 110-111), від учасників справи не надходило заяв або клопотань про відкладення слухання справи, колегія суддів вирішила дану справу розглядати судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними матеріалами, у відсутність учасників справи.

При цьому колегією суддів також враховано, що від приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. надійшла заява про розгляд справи без її участі (а.с.188).

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечень проти неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Звертаючись до суду з позовом, позивач вважала, що вчинення виконавчого напису здійснено з порушенням чинного законодавства, а саме, з грубим порушенням порядку вчинення Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до виконавчого напису № 1503 від 02.10.2018 р., вчиненого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М., запропоновано звернути стягнення на нерухоме майно житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Виконавчий напис виданий на підставі ст.ст.87-89 ЗУ «Про нотаріат» та відповідно до п.1 Переліку документів, за яких стягнення заборгованості проводиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України (далі КМУ) від 29.06.1999 р. № 1172.

На підставі вищевказаного виконавчого напису державним виконавцем Татарбунарського РВ ДВС Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) винесено постанову від 13. 02.2020 р. про відкриття виконавчого провадження ВП № 61250755.

Колегія суддів зазначає, що за змістом ст.87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється КМУ.

Разом з тим, ст. 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів, відповідно до якої нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

За змістом Порядку вчинення нотаріальних дій, в ньому містяться аналогічні правила та умови вчинення виконавчого напису (п.п.1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Так, згідно п/п 2.1 п.2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником, нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені:

відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника;

дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи;

номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи;

строк, за який має провадитися стягнення;

інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо.

Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

У разі, якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (п/п 2.2 п.2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов договору застави здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (п/п 2.3 п.2 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

У відповідності до п/п 3.2, 3.5 п.3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених постановою КМУ від 29.06.1999 р. № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права.

У зв`язку з цим, вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Тобто, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Тобто, обов`язковою умовою вчинення нотаріусом виконавчого напису, є безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника.

Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

Таким чином, захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто, боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

З підстав викладеного, слід зазначити, що при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно Переліку документів. Для правильного застосування положень ст.ст.87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05.12.2018 р. за наслідками розгляду цивільної справи № 756/7916/15-ц.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що з наданих суду позивачем копії постанови про відкриття виконавчого провадження, копії виконавчого напису не вбачається, що у позивача відсутній борг перед банком, або що цей борг не відповідає дійсності.

При цьому, суд першої інстанції зазначивши, що із витребуваних судом документів, які містяться в матеріалах справи, відсутні докази повного або часткового погашення боргу на підставі яких, суд мав би можливість дослідити, перевірити та встановити факт відсутності спору, встановити менший розмір, чи спростувати його, дійшов необгрунтованого і помилкового висновку про те, що борг, який надав представника АТ КБ «ПриватБанк» приватному нотаріусу відповідає дійсності та є безспірним.

Крім того, колегія суддів зазначає, що матеріали справи не мають доказів отримання боржником ОСОБА_1 письмової вимоги АТ КБ «ПриватБанк» про необхідність погашення кредитної заборгованості у розмірі 476 520,40 грн., як того вимагає п/п 2.3 п.2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, про що детально вказано вище.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги надала суду достатні, належні і допустимі докази існування обставин, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог, оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване судове рішення не відповідає зазначеним вимогам, доводи апеляційної скарги його спростовують, оскільки рішення ухвалено не у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід задовольнити, оскаржуване рішення суду скасувати і прийняти постанову, якою визнати виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі № 1503 від 02.10.2018 року, вчинений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М., за яким запропоновано звернути стягнення на предмет іпотеки: тип майна: житловий будинок, АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 , на користь АТ КБ «ПриватБанк» - таким, що не підлягає виконанню.

У відповідності до вимог, передбачених ст. 141 ЦПК України, колегія суддів також вважає за необхідне стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 судовий збір у загальній сумі 2102 грн. (840,80 грн.+1261,20 грн.) (а.с.1, 107).

Керуючись ст.ст. 141, 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, п.4 ч.1 ст. 376, ст.ст. 381 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Татабунарського районного суду Одеської області від 10 вересня 2020 року скасувати.

Прийняти постанову, якою визнати виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі № 1503 від 02.10.2018 року та вчинений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною, за яким запропоновано звернути стягнення на предмет іпотеки: тип майна: житловий будинок, АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 , на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» - таким, що не підлягає виконанню.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», , на користь ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 , судовий збір у загальній сумі 2102 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 14.11.2022 року.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

Л.А. Гірняк

О.С. Комлева