Номер провадження 2/336/3068/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.11.2022 м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м.Запоріжжя в складі:

головуючої судді Карабак Л.Г.

при секретарі Тимошенко Н.В.,

з участю сторін:

позивачки - ОСОБА_1

відповідачки - ОСОБА_2

представника позивачки - ОСОБА_3

представника відповідачка - ОСОБА_4

розглянувши у судовому засіданні у м. Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, зміну черговості одержання права на спадкування,-

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернулася до Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя із вищезазначеним позовом.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 01.12.2021 року матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, зміну черговості одержання права на спадкування були передані до Шевченківського районного суду м.Запоріжжя за підсудністю.

Матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, зміну черговості одержання права на спадкування надійшли до Шевченківського районного суду м.Запоріжжя 10.06.2022 року, та згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.06.2022 передані судді Карабак Л.Г.

Ухвалою Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 15.06.2022 року було відкрите загальне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання, підготовче провадження було закрите ухвалою від 29.06.2022 року.

Позивачка ОСОБА_1 у своїй заяві просить встановити факт, що вона та ОСОБА_5 проживали однією сім`єю як чоловік та жінка, без реєстрації шлюбу більше п`яти років: з травня 2011 року до 16.10.2021 року в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати за нею спадкоємицею четвертої черги за законом, право на спадкування разом із спадкоємцем першої черги за законом ОСОБА_2 , після смерті спадкодавця ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у м.Запоріжжі.

На обґрунтування позову зазначає, що вона із червня 2009 року почала зустрічатися із ОСОБА_5 , а у травні 2011 року за його пропозицією, оселилася у будинку за адресою: АДРЕСА_1 , у якості члена сім`ї. З того часу вона проживала із ОСОБА_5 однією сім`єю, без реєстрації шлюбу, вони вели спільне господарство, мали усталені відносини притаманні подружжю, були пов`язані спільними обов`язками, мали спільний бюджет, придбавали майно, відпочивали за кордоном.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер, після його смерті відкрилася спадщина, спадкоємцем першої черги є донька померлого ОСОБА_2 .

Помер ОСОБА_5 від короновірусної хвороби COVID-19, через цю хворобу, у вересні та жовтні 2021 року, втратив здатність працювати, вести активний спосіб життя, втратив можливість виходити за межі будинку, здійснювати придбання продуктів харчування, ліків та забезпечувати свою життєдіяльність, знаходився у безпорадному стані, дочка не надавала йому допомоги.

У судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 та її представник, адвокат Желєзняк В.К. наполягали на задоволенні позову з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідачка ОСОБА_2 та її представник, адвокат Богач А.О. проти задоволення позову заперечували та пояснили, що характер близьких взаємовідносин позивачки та померлого ОСОБА_5 не мали ознак фактичного шлюбу. Також зазначили, що зміна черговості у спадкуванні не ґрунтується на законі оскільки, ОСОБА_6 , який ніколи не скаржився на здоров`я, був активним та енергійним, раптово помер за декілька днів у лікарні від короновірусної хвороби COVID-19. Хвороба, від якої він помер, не підпадає під ознаки тяжкої. ОСОБА_6 не перебував у тривалому безпорадному стані, лікувався самостійно, погіршання його стану сталося раптово, помер він у лікарні, в реанімації, витрати на лікування та поховання взяли на себе відповідачка та її мати - перша дружина померлого. Позивачка взагалі не брала участі у придбанні ОСОБА_6 будь якого майна.

Вислухавши сторони, дослідивши надані ними доказами суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити.

Суд виходить з того, що статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У судовому порядку можуть бути встановлені юридичні факти, від яких залежить зокрема і виникнення майнове право (ч. 2 ст. 315 ЦПК України), справа про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звернулася з вимогою про встановлення факту, який може вплинути на її спадкові права, та за наявності спору із іншими спадкоємцями.

У постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20.06.2019 року у справі №632/580/17 (провадження №61-51 сво 18) зазначено, що юридичними фактами є певні факти реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема виникнення цивільної права та обов`язків.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) вказано, що справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

У разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини, а нерухоме майно - за його місцезнаходженням (частини перша, третя статті 1277 ЦК України).

Згідно зі ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Встановлено, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_1 від 20.10.2021 (а.с.52).

Причиною смерті стала короновірусна хвороба SARS CoV-2, COVID-19, що підтверджується довідкою про причину смерті (а.с.53).

Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина, згідно матеріалів спадкової справи №176/2021, яка заведена 04.11.2021 року приватним нотаріусом Запорізького районного нотаріального округу Карташовою Т.М. (а.с.143).

Спадкування відбувається за законом, оскільки ОСОБА_5 не залишив заповіту.

Спадкоємцем першої черги за законом є дочка померлого ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_2 від 27.10.1995 року (а.с.144), яка звернулася із заявою про прийняття спадщини (а.с.143).

Вирішуючи вимогу про визнання факту суд оцінює докази та встановлює обставини враховуючи, що Конституційний Суд України у п.6 рішення від 03.06.1999 року № 5- рп/99 вказує, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство, ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою визнання їх членами сім`ї крім факту спільного проживання є ведення із суб`єктом спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Отже, четверту чергу спадкоємців за законом складають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю протягом не менше, ніж п`ять років до часу відкриття спадщини. Таким чином, для одержання права на спадкування у зазначених осіб необхідне встановлення двох юридичних фактів: 1) проживання однією сім`єю; 2) на час відкриття спадщини має пройти принаймні п`ять років, протягом яких спадкоємець проживав зі спадкодавцем однією сім`єю.

Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них права на спадкування за законом у першу чергу на підставі статті 1261 ЦК.

При вирішенні вимоги про зміну черговості у спадкування суд враховує, що відповідно до ч. 2 ст. 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Підставами для задоволення такого позову є сукупність наступних юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкодавцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка матеріалізований вираз - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1 - 3; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом.

Про це чітко висловився Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду 18 липня 2018 року у своїй постанові у справа № 713/1528/16-ц про зміну черговості та одержання права на спадкування, в якій зазначив, що для задоволення такого позову необхідна наявність всіх п`яти вищезазначених підстав, а ці підстави неможливо довести без належних та допустимих доказів.

Надані сторонами докази, які суд оцінює у відповідності до правил ст. 89 ЦПК України.

Так позивачкою на доказ заявленого факту зазначено, що вона спільно із ОСОБА_5 відпочивала за кордоном, на підтвердження додано копії договорів на туристичне обслуговування відпочинку в Туреччині у період 01.08.2016 року по 10.08.2016 року, укладеного між ФЛП ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , який придбав тур для себе, ОСОБА_5 та ОСОБА_1 (а.с.12), з ООО «Вітан Травел» щодо подорожі до Єгипту в період з 15.04.2018 року по 21.04.2018 року, та в період з 23.11.2018 року по 30.11.2018 року, з 19.05.2019 року по 25.09.2019 року, з 07.03.2021 року по 14.03.2021 року, стороною яких є ОСОБА_5 .

Також світлини на яких зображені ОСОБА_6 та позивачка під час спільного відпочинку у різні часи.

Надано квитанції про сплату комунальних послуг (а.с. 54-57, 123-126), особовий рахунок відкрито на ОСОБА_9 .

Чеки з аптек на придбання ліків (а.с. 127-129), скрншоти листування у месенджері Viber з відповідачкою ОСОБА_2 (а.с. 130-133).

Відповідачкою надані такі докази: договір від 21.10.2021 року №47722 на поховання ОСОБА_5 , який укладений з ОСОБА_10 , свідоцтво про поховання та касовий ордер №0123 на оплату нею 31850,00 грн. за ритуальні послуги, та акт на оплату могили №6792 від 21.10.2021 року за яким сплачено 5150,00 грн.

Судом на клопотання відповідачки витребувано витяг з реєстру застрахованих осіб з Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування щодо доходів ОСОБА_1 , виписка від 11.08.2022 року (а.с.115-117).

Судом витребувано спадкову справу №176/2021, яка заведена 04.11.2021 року приватним нотаріусом Запорізького районного нотаріального округу Карташовою Т.М. після смерті ОСОБА_5 (а.с. 142-150).

У судовому засіданні були допитані свідки:

- ОСОБА_8 , пояснив, що був другом померлого, мав із ним тісні стосунки, проводив спільно вільний час та відпочинок, позивачку вважає цивільною дружиною ОСОБА_5 . Зазначив, що ОСОБА_5 був здоровим, активним, енергійним, не страждав на хронічні хвороби, хворіючи на ковід лікувався самостійно;

- ОСОБА_11 , пояснила, що вважала ОСОБА_5 та ОСОБА_1 подружньою парою, під час хвороби ОСОБА_5 , ОСОБА_1 проживала у своїй квартирі за місцем реєстрації, але придбавала дорого вартісні ліки;

- ОСОБА_12 , пояснив, що товаришував із ОСОБА_5 , ОСОБА_5 та ОСОБА_1 вважав парою, поте не часто бував у будинку, зустрічався переважно на святкуваннях різних подій;

- ОСОБА_13 , пояснив, що багато років обслуговував автомобілі належні ОСОБА_5 за місцем його проживання, позивачку жодного разу у будинку не зустрічав;

- ОСОБА_10 , пояснила, що є колишньою дружиною ОСОБА_5 , повсякчас підтримувала із ним дружні стосунки, опікувалася його станом здоров`я, лікуванням під час хвороби, займалася похованням за власні кошти, заперечує фактичні шлюбні відносини між ОСОБА_5 та позивачкою, стверджує, що їх стосунки були інтимні, проте не мали ознак шлюбу;

- ОСОБА_14 , пояснив, що є чоловіком рідної сестри ОСОБА_5 , яка була дуже близькою людиною для померлого. Їх родина підтримувала із ОСОБА_5 тісні родинні відносини, проводили спільно час, сімейні святкування. Свідок категорично заперечує факт постійного спільного проживання позивачки із ОСОБА_5 , стверджує, що їх стосунки не носили характеру фактичного шлюбу, при чому заперечує, що померлий тяжко хворів, він помер раптово у лікарні.

Обов`язковою умовою для визнання чоловіка та жінки такими, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, крім власне факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільної участі у придбанні майна для спільного користування, у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин (постанова Верховного Суду від 18.03.2020 року у справі № 695/1732/16-ц, провадження № 61-38901св18).

Таким чином, для набуття права власності на майно померлої особи у випадку перебування у фактичних шлюбних відносинах, доказуванню підлягає факт проживання жінки/чоловіка разом з померлим однією сім`єю, їх пов`язаність спільним побутом, взаємними правами та обов`язками. Наприклад, про наявність сімейних відносин може свідчити реєстрація місця проживання та (або) фактичне проживання за однією адресою з спадкодавцем. Разом з тим, відсутність такої реєстрації за останнім місцем проживання спадкодавця не є доказом того, що він не проживав із спадкодавцем (постанова Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі № 404/2163/16-ц, провадження № 61-15926св18). До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд і у постанові від 05.02.2020 року у справі № 712/7830/16-ц, провадження № 61-28377св18, вказавши, що факт реєстрації (проживання) жінки та чоловіка за однією адресою не є ні головною, ні обов`язковою ознакою наявності фактичного шлюбу.

Іншими доказами проживання однією сім`єю може бути народження спільних дітей; спільне придбання рухомого та нерухомого майна; укладення чоловіком/жінкою договорів дарування, страхування, медичного та туристичного обслуговування, тощо на користь іншого; наявність спільних рахунків у банківських установах; зазначення чоловіка/жінки майновим поручителем за кредитними зобов`язаннями іншого; спільна участь у питаннях життєзабезпечення сім`ї, в оплаті комунальних послуг, купівлі продуктів харчування та інших необхідних товарів, техніки, здійснення ремонту; спільне проведення дозвілля; наявність спільних фотографій, дописів та іншої інформації в соціальних мережах та інших веб-сайтах; догляд один за одним під час хвороб, в тому числі понесення витрат на лікування, на організацію та проведення похорон, догляду за місцем поховання, тощо.

Як зазначає Верховний Суд, покази свідків не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу (постанова Верховного Суду від 14.02.2018 року у справі № 129/2115/15-ц, провадження № 61-2080св18, постанова Верховного Суду від 24.09.2020 року у справі № 534/1318/17 провадження № 61-1821 св19).

Встановленню судом підлягає і те, чи перебували чоловік і жінка під час фактичних шлюбних відносинах в зареєстрованих шлюбах з іншими особами. Відповідно до чинного законодавства України, жінка та чоловік мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюбу. Аналіз ст.74 СК України дозволяє зробити висновок про те, що для застосування положень цієї статті необхідною умовою є, зокрема, встановлення факту не перебування осіб у будь-якому іншому шлюбі (постанова Верховного Суду від 25.04.2019 року у справі № 759/4596/18, провадження № 61-3852св19, постанова Верховного Суду від 17 червня 2020 року у справі № 755/18012/16-ц, провадження № 61-40658св18).

Верховний Суд у постанові від 17.04.2019 року у справі № 308/12730/15-ц (провадження № 61-46522св18) вказує, що для правильного застосування положення ч.5 ст. 1224 ЦК України, суду необхідно установити чи був спадкодавець у безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво, чи знав відповідний спадкоємець про указаний стан спадкодавця та чи потребував останній допомоги саме від указаного спадкоємця. Крім того, підлягають урахуванню також обставини щодо існування у спадкоємця можливостей надавати необхідну допомогу спадкодавцю. Для правильного застосування положення ч.2 ст. 1259 ЦК України, суду необхідно установити чи відповідний спадкоємець протягом тривалого часу опікувався, матеріально забезпечував, надавав іншу допомогу спадкодавцеві, який був у безпорадному стані.

При цьому, безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Безпорадний стан повинен бути підтверджений відповідними записами в медичних документах (постанова Верховного Суду від 30.05.2019 року у справі № 346/1178/17 (провадження № 61-48393св18).

Підставами для задоволення позову щодо зміни черговості одержання спадкоємцями за законом права на спадкування є сукупність наступних юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкоємцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами, тощо); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1-3; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом. Для задоволення такого позову необхідна наявність всіх п`яти вищезазначених обставин (постанова Верховного Суду від 24.06.2020 року у справі № 127/9778/17 (провадження № 61- 3706св19).

Аналізуючи усі докази надані сторонами у сукупності судом встановлено, що між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 дійсно мали місце певні стосунки, вони спільно відпочивали, проводили час разом, але встановити їх тривалість та характер не виявилося можливим, оскільки суду не надано достатніх та допустимих доказів, з яких можна зробити висновки щодо наявності чітких та повних ознак фактичного шлюбу.

Так, на доказ вимог позивачкою надані спільні фотографії з відпочинку, договори про туристичне обслуговування, пояснення свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 про те, що вони вважали ОСОБА_5 та ОСОБА_1 подружньою парою, проте вони у співвідношенні з іншими доказами не доводять, що ОСОБА_5 та ОСОБА_1 з 2011 року по час смерті ОСОБА_5 проживали у шлюбних відносинах без реєстрації та ще і за конкретною адресою.

Крім того, встановлення факту проживання осіб за конкретною адресою не є юридичним фактом з огляду на характер правовідносин та правову природу спільного проживання осіб.

У постанові Верховного Суду від 18.12.2021 року №531/292/19 зазначено, що показання свідків та спільні фотографії не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Позивакою не доведено, що вона своїми власними коштами, працею, приймала участь у питаннях життєзабезпечення сім`ї, зокрема в оплаті комунальних послуг, купівлі продуктів харчування та інших необхідних товарів, техніки, вартісного майна, зокрема транспортних засобів, здійснення ремонту, у догляді під час хвороби, в тому числі понесення витрат на лікування, на організацію та проведення похорон, догляду за місцем поховання, тощо.

Додані позивачкою квитанції не інформативні з точки зору її вкладу у утримання будинку, вони та ім`я іншої особи, та вважаються такими, що оплачені нею. Договори на туристичне обслуговування оплачені або ОСОБА_8 або ОСОБА_5 , ліки оплачені з платіжної картки ОСОБА_5 або готівкою. Будь яких інших доказів того, що позивачка приймала матеріальну участь в придбанні та утриманні майна або у спільних витратах, які носять характер забезпечення родини не надано.

З встановленого убачається, що ОСОБА_5 за життя сам давав раду своєму життю, приймав самостійні автономні рішення, забезпечував себе займаючись бізнесом, придбавав майно, будував будинок, займався його ремонтом та утриманням.

Позивачка не довела своїх стверджень, що вона була вагітна від ОСОБА_5 не надавши медичних документів, які можна вважати єдиним належним та допустимим доказом вагітності.

Розмір доходів позивачки є таким, що участь у придбанні транспортних засобів їх та ремонті, також у будівлі та ремонті будинку є сумнівною, вони є обмеженими і для задоволення власних базових потреб.

Вимога про зміну черговості у спадкуванні взагалі не ґрунтується на законі. ОСОБА_5 , як убачається з пояснень сторін та усіх свідків, до захворювання на ковід був здоровим, активним, енергійним чоловіком, займався бізнесом, який потребував значних фізичних та розумових навантажень. Захворівши, він лікувався дома, за допомоги медичної сестри, яка приходила до нього та робила медичні процедури, не ставився до своєї хвороби, як до фатально тяжкої.

Погіршання його стану сталося раптово, швидку допомогу йому викликала не позивачка, лікувався та помер він у відділенні реанімації, за таких умов, що сторонній догляд близьких є неможливим, виходячи з режиму функціонування реанімаційних відділень. Водночас, його лікуванням та похованням опікувалася його колишня дружина ОСОБА_10 , оплативши усі витрати на поховання та догляду за могилою.

Як визнали сторони ОСОБА_1 проживала за місцем своєї реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 ., під час хвороби ОСОБА_5 , уникала з ним спілкування через ризик інфікування. ОСОБА_5 самостійно організовував своє лікування, постійно спілкувався із донькою та з іншими особами.

Короновірусна хвороба SARS CoV-2, COVID-19 не підпадає під ознаки тривалої тяжкої та такої що унеможливлює самостійне життя, не призводить сама по собі до інвалідізації, втрати працездатності, безпорадного стану, потреби у сторонньому догляді, тощо. Фактично, активний, здоровий чоловік, раптово помер за декілька днів в реанімації від ускладнень коронавірусу. Судом взагалі не встановлено ознак, які обумовлюють заміну черги у спадкуванняі: тривалості хвороби, похилого віку, тривалого безпорадного стану, та таких зусиль позивачки на догляд та лікування, матеріальне забезпечення, які б свідчили на користь її вимог.

Підсумовуючі встановлені обставини, системно аналізуючи докази суд переконався у тому, що заявлені вимоги позивачкою не доведені.

Керуючись статтями 259, 268 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 14.11.2022.

Суддя: Л.Г. Карабак