Справа № 129/2932/16-ц
Провадження № 22-ц/801/581/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Бондар О. В.
Доповідач:Голота Л. О.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2022 рокуСправа № 129/2932/16-цм. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого судді - Голоти Л.О. (суддя-доповідач),
суддів Денишенко Т. О., Рибчинського В. П.,
за участю секретаря судового засідання Кобенди Ю. О.,
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду № 2 справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Квартирно-експлуатаційний відділ м. Вінниця, Міністерство оборони України в особі в/ч НОМЕР_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку,
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Гайсинського районного суду Вінницької області від 24 грудня 2021 року, ухвалене у складі судді Бондар О. В. в приміщенні суду в м. Гайсин, повний текст рішення складено 04 січня 2022 року, -

в с т а н о в и в :

04 листопада 2016 року ОСОБА_3 звернулася у суд з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що батько позивачки ОСОБА_3 протягом п`яти років з часу розлучення із матір`ю позивача ОСОБА_4 (10.02.2012 р.) не проживає в квартирі АДРЕСА_1 , а також там не проживають і не проживали, лише зареєстровані, члени його сім`ї нова дружина ОСОБА_2 , син ОСОБА_5 , дочка ОСОБА_6 ..

У зазначеній квартирі проживає лише позивач ОСОБА_3 ..

Виходячи з наведеного, з урахуванням заяви від 18.07.2017 р. про зміну позовних вимог, ОСОБА_3 просила :

- визнати ОСОБА_3 , ОСОБА_2 такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою АДРЕСА_2 ;

- зобов`язати Гайсинський районний сектор ДМС України у Вінницькій області зняти ОСОБА_3 , ОСОБА_2 з реєстраційного обліку за зазначеною адресою.

Ухвалою Гайсинського районного суду Вінницької області від 15 березня 2018 року залучено до участі у справі третьою особою без самостійних вимог щодо предмету спору Міністерство оборони України в особі в/ч НОМЕР_1 , як правонаступника в/ч 3769 /т. 1 а. с. 168/.

Ухвалою Гайсинського районного суду Вінницької області від 06 березня 2019 року залучено до участі у справі третьою особою без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Квартирно-експлуатаційний відділ м. Вінниця /т. 1 а. с. 233/.

Рішенням Гайсинського районного суду Вінницької області від 24 грудня 2021 року відмовлено в задоволенні позову.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_3 подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду, викладених в рішенні, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позову.

Основними доводами апеляційної скарги є те, що ОСОБА_3 отримав однокімнатну службову квартиру АДРЕСА_1 на склад сім`ї 3 особи, а саме : ОСОБА_3 , ОСОБА_4 (виселена за рішення суду), ОСОБА_3

01 липня 2019 року відповідач звільнився з військової служби у запас відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 160 м. Васильків.

Отже, будучи звільненим із лав Збройних Сил України у запас відповідач не звільнив займане ним службове житло, чим порушив вимоги наказу Міністерства оборони України від 31 липня 2018 року № 380 «Про затвердження Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями».

Позивач являється єдиною особою, яка станом на 17 грудня 2021 року являється військовослужбовцем Збройних Сил України, не має перерви у несенні військової служби та законно отримала право на проживання у службовому житлі квартира АДРЕСА_1 , проте у зв`язку з аморальною поведінкою відповідача, його постійними погрозами фактичним захопленням житлової площі, позбавлена можливості проживання у наданій їй згідно із законом житловій площі.

Співмешканці відповідача ОСОБА_2 (дружина), ОСОБА_6 , ОСОБА_5 на даний час проживають у службовій квартирі незаконно без жодних на це прав.

Реєстрація ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 проведена органом реєстрації з порушенням вимог п.3.7 розділу 3 Наказу Міністерства оборони України від 30.11.2011 р. № 737 «Про затвердження Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями», який діяв під час проведення реєстрації відповідачів.

У визначений судом строк відзив від учасників справи на апеляційну скаргу не надійшов.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_7 підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити.

Вiдповiдачі ОСОБА_3 , ОСОБА_2 у судовому засіданні заперечили проти апеляційної скарги та просили відмовити в її задоволенні, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представник третьої особи ОСОБА_8 у судовому засідання поклався на розсуд суду при вирішенні спору.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши підстави апеляційної скарги, Вінницький апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

За змістом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 263 ЦПК України.

У справі встановлено наступні обставини.

Рішенням житлової комісії Гайсинського гарнізону від 5.01.2010 р. та спеціальним ордером № 104 від 25.03.2010 р. військовослужбовцю військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_3 та членам його сім`ї дружині ОСОБА_4 , дочці ОСОБА_3 надано однокімнатну службову житлову квартиру АДРЕСА_1 .

Після розірвання шлюбу 10.02.2012 р. в квартирі проживала ОСОБА_4 з неповнолітньою на той час дочкою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ..

У зв`язку із реорганізацією військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_3 був переведений для подальшого проходження військової служби у військову частину НОМЕР_1 в м. Васильків, яка є правонаступником військової частини НОМЕР_2 .

Після втрати статусу члена сім`ї військовослужбовця добровільно звільняти службове житло ОСОБА_4 відмовилася, у зв`язку з чим 12.10.2012 р. військова частина НОМЕР_1 (правонаступник військової частини НОМЕР_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про виселення із службового житлового приміщення ОСОБА_4 з усіма особами, які із нею проживають (справа № 204/3159/2012). Рішенням Гайсинського районного суду від 10.07.2014 р. в задоволенні позову відмовлено, рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 1.10.2015 р. рішення Гайсинського районного суду від 10.07.2014 р. скасоване, ухвалено нове рішення, яким позов задоволено, ухвалено виселити ОСОБА_4 з усіма особами, які із нею проживають, із службової квартири АДРЕСА_1 , без надання іншого жилого приміщення; рішенням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2016 р. рішення Апеляційного суду Вінницької області від 1.10.2015 р. змінено, виключено із його резолютивної частини вказівку про виселення всіх осіб, які проживають з ОСОБА_4 , в іншій частині рішення залишено без змін.

Відповідно до акту державного виконавця від 17.08.2016 р. ОСОБА_4 рішення суду про її виселення з квартири АДРЕСА_1 не виконано.

Відповідно до довідки № 1120 від 21.11.2016 р. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дійсно проживає в АДРЕСА_1 і на квартирному обліку у виконавчому комітеті Гайсинської міської ради станом на 21.11.2016 р. не перебуває.

Відповідно до довідки ТОВ «АТБ-Маркет» № 461-ОК від 18.11.2016 р. ОСОБА_2 працює в ТОВ «АТБ-Маркет» і в період з 25.02.2014 р. по 10.12.2016 р. перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років.

Довідкою КП «Гайсинське МБТІ» від 21.11.2016 р. № 191-78д про те, що станом на 29.12.2012 р. в м. Гайсині за ОСОБА_3 та його дружиною ОСОБА_2 об`єктів нерухомого майна на праві приватної власності не зареєстровано.

Відповідно до акту державного виконавця від 2.012.2016 р. ОСОБА_4 рішення суду про її виселення з квартири АДРЕСА_1 виконано.

Згідно довідки (виписки із домової книги про склад сім`ї і реєстрацію) військової частини НОМЕР_2 Міністерства оборони України № 1285 від 18.10.2012 р. ОСОБА_3 постійно проживає і зареєстрований в квартирі АДРЕСА_1 , з ним зареєстровано п`ять чоловік: ОСОБА_3 (дочка), ОСОБА_4 (бувша дружина), ОСОБА_2 (дружина), ОСОБА_6 ..

Відповідно до довідки військової частини НОМЕР_3 від 16.05.2019 р. № 422 старший солдат ОСОБА_3 перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_3 з 06.11.2015 р. по теперішній час.

Відповідно до довідки Квартирно-експлуатаційного відділу м.Вінниця № 2095 від 16.05.2019 р. солдат ОСОБА_3 перебуває на квартирному обліку у Гайсинському гарнізоні у військовій частині НОМЕР_3 у загальній черзі з 25.05.2016 р. складом сім`ї одна особа, в складі сім`ї батька була забезпечена однокімнатною службовою квартирою АДРЕСА_1 .

Відповідно до наказу Командувача Повітряних Сил ЗСУ № 281 з 10.06.2019 р. майор ОСОБА_3 звільнений з військової служби в запас за пунктом «а» (у зв`язку із закінченням строку контракту) п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», вислуга років у Збройних Силах України станом на 01.07.2019 р. складає 25 років 5 місяців 12 днів.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 160 від 01.07.2019 р. про звільнення майора ОСОБА_3 звільнений з військової служби в запас, забезпечений постійним житлом за адресою АДРЕСА_2 .

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не довела порушення відповідачами її права на користування житловою квартирою, а також факту тимчасової відсутності відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_2 понад шість місяців без поважних причин в житловій квартирі АДРЕСА_1 .
Висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог зроблено судом першої інстанції за повного з`ясування обставин справи, правильного застосування норм матеріального та процесуального права, з огляду на таке.

Стаття 71 ЖК УРСР встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Відповідно до статті 72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Аналіз статей 71, 72 ЖК УРСР дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: непроживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин.

Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи.

Саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК Української РСР строки у жилому приміщенні без поважних причин.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Позивач зазначала, що відповідач ОСОБА_3 був відсутній у спірній квартирі у період з 10.02.2012 по 04.11.2016 рр.
Встановлено, що з лютого 2012 року ОСОБА_3 не проживав у спірній квартирі оскільки створив нову сім`ю та переїхав з нею проживати на найману квартиру, а з грудня 2013 не проживав у спірній квартирі по причині переведення його у іншу місцевість для подальшого проходження військової служби.
У листопаді 2016 року відповідачі заселилися у спірне житло та продовжують у ньому проживати і на час перегляду справи.
Доказів відсутності згоди позивачки на заселення відповідачів суду не надано.
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що відсутність відповідача ОСОБА_3 у спірній квартирі, протягом шести місяців до дня звернення позивачки з позовом до суду, була викликана поважними причинами.
Таким чином, суд першої інстанції встановивши, що позивач не довів належними та допустимими доказами факт непроживання відповідачів у вказаній квартирі більше шести місяців, саме без поважних причин, дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.
Колегія суддів, відповідно до вимог статей 13, 367 ЦПК України, відхиляє доводи апеляційної скарги про безпідставне не дослідження судом першої інстанції тієї обставини, що будучи звільненим із лав Збройних Сил України у запас відповідач не звільнив займане ним житло, чим порушив вимоги наказу Міністерства оборони України від 31.07.2018 року № 380 «Про затвердження Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців ЗСУ та членів їх сімей жилими приміщеннями», оскільки дана обставина позивачем не зазначалася, як підстава позову, а тому і не була предметом розгляду у суді першої інстанції.
Враховуючи те, що вимога про зобов`язання зняти з реєстраційного обліку є похідною від основної (визнання особи, такою, що втратила права користування квартирою), в задоволенні якої судом першої інстанції відмовлено, правомірним є також висновок місцевого суду про відмову в задоволенні й вимоги про зобов`язання зняти з реєстраційного обліку.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильні висновки суду першої інстанції та є аналогічними тим, що зазначались позивачем в суді першої інстанції, їм була надана оцінка в рішенні суду першої інстанції, з якою погоджується також суд апеляційної інстанції.

Згідно з статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що зазначені в апеляційній скарзі аргументи суттєвими не являються та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Щодо розподілу судових витрат.
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції залишено без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, відтак судові витрати понесені позивачем при поданні апеляційної скарги слід залишити за особою, яка подала апеляційну скаргу.

Керуючись частиною четвертою статті 258, частиною першою статті 259, статтями 367, 369, 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Гайсинського районного суду Вінницької області від 24 грудня 2021 року у даній справі залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Л. О. Голота

Судді: Т. О. Денишенко

В. П. Рибчинський

Повний текст постанови складено 30 травня 2022 року.