ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8895/22 Справа № 242/1938/21 Суддя у 1-й інстанції - Переясловська Ю.А. Суддя у 2-й інстанції - Кішкіна І. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2022 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

судді - доповідача Кішкіної І.В.,

суддів Агєєва О.В., Корчистої О.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу №242/1938/21 за заявою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , заінтересована особа Селидівський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харьків), про встановлення факту народження дитини за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Селидівського міського суду Донецької області від 03 червня 2021 року (суддя Переясловська Ю.А.),

в с т а н о в и в :

08 квітня 2021 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , звернулась до суду із заявою про встановлення факту народження дитини, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті Тамбов російської федерації у неї народилась дитина ОСОБА_3 . Батьком дитини є ОСОБА_4 . Державна реєстрація народження дитини компетентними органами російської федерації або консульською установою України не проводилась. Селидівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану їй було відмовлено в реєстрації народження дитини у зв`язку з відсутністю медичного документа, що підтверджує факт народження дитини. Зазначений медичний документ нею втрачений. На її запит до медичної установи м.Тамбова, їй було відмовлено у видачі медичного свідоцтва у зв`язку з відсутністю бланків, на запит до іншої медичної установи відповідь не надійшла. Просила суд встановити факт народження нею дитини ОСОБА_3 в м. Тамбов ІНФОРМАЦІЯ_1 , матір`ю якого зазначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянку України, батьком - ОСОБА_4 , громадянина України.

Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 03 червня 2021 року заяву ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , про встановлення факту народження дитини визнано неподаною та повернуто заявнику.

З вказаною ухвалою не погодилася заявниця ОСОБА_1 та оскаржила її в апеляційному порядку, в апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу суду та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що вказана ухвала ухвалена з порушенням норм процесуального права. Заяву повернуто у зв`язку з тим, що вона не усунула недоліки, вказані в ухвалі суду від 13 квітня 2021 року, а саме до заяви не додано доказів на підтвердження її місця проживання, родинних відносин з ОСОБА_4 (свідоцтва про шлюб), направлення запиту до перинатального центру. Але відсутність вказаних доказів не є перешкодою для розгляду заяви по суті. Суд, не з`ясувавши обставин, викладених в заяві, фактично вирішив справу, не розглядаючи по суті.

Відзив на апеляційну скаргу не надано.

Відповідно до частин 1, 3 статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції справа розглядається за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою, в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені зокрема в пункті 6 частини першої статті 353 цього Кодексу (повернення заяви позивачеві (заявникові)), розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно із частиною 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи викладене, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів частини 13 статті 7 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню за наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , звернулась до суду із заявою про встановлення факту народження нею дитини ОСОБА_3 в м. Тамбов ІНФОРМАЦІЯ_1 , матір`ю якого зазначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянку України, батьком - ОСОБА_4 , громадянина України.

Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 13 квітня 2021 року заяву ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , про встановлення факту народження дитини залишено без руху та надано заявниці строк для усунення недоліків, а саме: заявником не додані до заяви докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, тобто доказів на підтвердження місця проживання заявниці в межах територіальної юрисдикції Селидівського міського суду Донецької області, докази щодо родинних відносин з ОСОБА_4 (зокрема свідоцтва про шлюб), якого заявниця просить зазначити батьком дитини, докази направлення запиту до перинатального центру.

Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 29 квітня 2021 року було продовжено строк для усунення недоліків заяви.

Оскільки заявницею недоліки у визначений судом строк усунені не були, ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 03 червня 2021 року заяву ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , про встановлення факту народження дитини на підставі частини 3 статті 185 ЦПК України визнано неподаною та повернуто заявнику.

З таким висновком суду колегія суддів не може погодитись з огляду на наступне.

Відповідно до статті 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, яка набула чинності для України з 11 вересня 1997 року, Високі Договірні сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією права і свободи, визначенні в розділі І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод».

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

У справі «Bellet у. France» Європейський суд з прав людини зазначив, що «стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права»

Як свідчить позиція Європейського суду з прав людини у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Відповідно до статей 1, 3 ЦК України, статей 2, 4 - 5, 12 - 13, 19 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Відповідно до пункту 5 частини 3 статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно із статтею 294 ЦПК України під час розгляду справ окремого провадження суд зобов`язаний роз`яснити учасникам справи їхні права та обов`язки, сприяти у здійсненні та охороні гарантованих Конституцією і законами України прав, свобод чи інтересів фізичних або юридичних осіб, вживати заходів щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи. З метою з`ясування обставин справи суд може за власною ініціативою витребувати необхідні докази. Справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом. Справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника і заінтересованих осіб.

Згідно із пунктом 7 частини 1 статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту народження дитини в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження.

В основу порядку розгляду справ окремого провадження закладені загальні правила позовного провадження. Оскільки справи окремого провадження мають суттєву специфіку, то провадження у цих справах становлять певний синтез загальних правил цивільного судочинства, правил, які властиві окремому провадженню в цілому, а також правил, які властиві виключно певній категорії таких справ. Тобто специфіка провадження у кожній категорії справ окремо регулюється шляхом встановлення до загального порядку розгляду справ окремих процесуальних винятків та доповнень.

Пред`явлення позову (заяви) - це процесуальна дія, яка має здійснюватися у порядку, передбаченому ЦПК України.

Стаття 318 ЦПК України передбачає зміст заяви про встановлення юридичного факту, а саме у ній повинно бути зазначено: 1) який факт заявник просить встановити та з якою метою; 2) причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; 3) докази, що підтверджують факт. До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, і довідка про неможливість відновлення втрачених документів.

В пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31 березня 1995 року №5 роз`яснено, що вирішуючи питання про прийняття заяв про встановлення фактів, що мають юридичне значення, судам необхідно враховувати, що ці заяви повинні відповідати як загальним правилам щодо змісту і форми позовної заяви, так і вимогам щодо її змісту. Якщо в заяві не зазначено, який конкретно факт просить встановити заявник, з яких причин неможливо одержати або відновити документ, що посвідчує даний факт, якими доказами цей факт підтверджується або до заяви не приєднано довідки про неможливість одержання чи відновлення необхідних документів, суддя постановляє ухвалу про залишення заяви без руху і надає заявникові строк для виправлення недоліків. І лише у разі невиконання цих вказівок заява вважається неподаною і повертається заявникові, про що суддя постановляє мотивовану ухвалу.

Крім того, у пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року №2 роз`яснено, що подання доказів можливе на наступних стадіях цивільного процесу, тому суд не вправі через неподання доказів при пред`явленні позову залишати заяву без руху та повертати заявнику.

Крім того, суд першої інстанції не звернув уваги на положення частини 2 статті 89 ЦПК України, відповідно до яких жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Також, апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до частини 2 статті 294 ЦПК України з метою з`ясування обставин справи суд може за власною ініціативою витребувати необхідні докази.

Крім того, відповідно до частини 2 статті 80, частини 1 статті 264 ЦПК України питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання вже безпосередньо під час ухвалення рішення у справі.

Відповідно до статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки питання про можливість відкриття провадження у справі вирішено судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали та порушення прав заявниці на вільний доступ до правосуддя, то відповідно до пункту 4 частини 1 статті 379 ЦПК України ухвала суду підлягає скасуванню, а справа - направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись статтями 374, 379, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Селидівського міського суду Донецької області від 03 червня 2021 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 13 грудня 2022 року.

Судді І.В. Кішкіна

О.В. Агєєв

О.І. Корчиста