КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 листопада 2022 року м. Київ

Унікальний номер справи № 761/13667/21

Апеляційне провадження 22-ц/824/9069/2022

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Махлай Л.Д.,

суддів Немировської О.В, Ящук Т.І.

при секретарі Кролівець О.В.

сторони

позивач ОСОБА_1

відповідачі Київська міська рада

Київська міська державна адміністрація в особі

державного реєстратора

Департаменту комунальної власності м. Києва

виконавчого органу Київської міської ради

(Київської міської державної адміністрації)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану через представника ОСОБА_2 , на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 08 червня 2022 року, ухвалене під головуванням судді Осаулова А.А., у справі за позовом ОСОБА_1 до Київської міської ради, Київської міської державної адміністрації в особі державного реєстратора Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), третя особа - Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» про скасування рішень, державної реєстрації прав,

в с т а н о в и в :

у квітні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідачів, в якому просила скасувати як незаконне рішення Київської міської ради № 284/5096 «Про питання комунальної власності територіальної громади міста Києва» від 02.12.2010 в частині включення до об`єктів комунальної власності м. Києва житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 ;

скасувати державну реєстрацію права комунальної власності на нежитлове приміщення № 1-3 групи приміщень №104 в літ «А» загальною площею 320,1 кв м, проведену 29.03.2017 державним реєстратором Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (КМДА);

скасувати як незаконне рішення Київської міської ради від 14.05.2019 № 532/7188 «Про затвердження переліку об`єктів комунального майна територіальної громади м. Києва, що підлягають приватизації» в частині включення вищевказаного нежитлового приміщення в житловому будинку АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позову зазначала, що вона є власником квартири АДРЕСА_2 , а також у відповідності до приписів закону, співвласником допоміжних приміщень цього будинку, у тому числі підвалів.

16.03.2021 до одного з підвалів будинку зайшли сторонні особи та повідомили, що вони є новими його власниками. У подальшому від третьої особи отримано інформацію, що приміщення підвалу площею 330,1 кв м перебуває в стадії приватизації.

З інформації на сайті Prozorro вона дізналася, що підвальне приміщення під виглядом нежитлового виставлено на приватизацію у 2019 році, а її представник отримав витяг з реєстру, з якого вбачається, що допоміжне підвальне приміщення зареєстровано під виглядом нежитлового у комунальну власність. Підставою для державної реєстрації зазначено рішення Київської міської ради № 284/5096 «Про питання комунальної власності територіальної громади міста Києва» від 02.12.2010.

В оголошенні на сайті «Державніторги. Онлайн» зазначено, що приміщення розміщуються у підвальному поверсі будинку, приміщення виставлене на приватизацію за такими кодами: CAV-PS:04212000-7 - Будівля складу, ангару тощо та їх частин; ДК 018:2000:125 - Будівлі промисловості та склади. Очевидно, що підвал будинку не являється такими приміщеннями.

Ця приватизація здійснюється на підставі рішення Київської міської ради від 14.05.2019 № 532/7188 «Про затвердження переліку об`єктів комунального майна територіальної громади м. Києва, що підлягають приватизації».

Вважає, що рішення про включення будинку до об`єктів комунальної власності та подальшу приватизацію підвалу є незаконними та підлягають скасуванню.

Незаконність рішення від 02.12.2010 про включення окремого житлового багатоквартирного будинку до складу комунального майна встановлена постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 01.08.2014 у справі № 826/10086/14.

Нежитлові приміщення у багатоквартирному будинку так само як і житловий будинок в цілому не можуть бути об`єктами малої приватизації. Не можуть слугувати об`єктами приватизації і допоміжні приміщення багатоквартирного будинку, оскільки вони перебувають у спільній власності мешканців будинку. Спірне приміщення є підвалом, воно призначене для обслуговування будинку та його комунікацій, а відтак вони є допоміжними приміщеннями.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 08.06.2022 позов залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 через представника подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про задоволення позовних вимог. Посилається на неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи. А саме, суд не звернув уваги, що спірне приміщення є підвалом у багатоквартирному житловому будинку. Суд безпідставно поклав обов`язок на неї доведенню того, що підвал є допоміжним приміщенням та звільнив відповідачів від доведення того, що підвал не є допоміжним, а є звичайним нежитловим приміщенням. Вважає, що такі дії суду суперечать принципу рівності сторін та свідчать про його упередженість, оскільки саме Керуюча компанія, як балансоутримувач будинку, має зберігати технічний паспорт на будинок. Суд не звернув уваги, що матеріали справи не містять доказів існування в житловому будинку окремих нежитлових приміщень, які не належать до житлового фонду, тобто є самостійними об`єктами нерухомого майна, з іншими призначеннями, ніж допоміжні приміщення, зокрема проектної документації, акта введення будинку в експлуатацію. Крім того, також відсутні в матеріалах справи і докази створення міською радою або іншими особами спірних приміщень шляхом нового будівництва або проведення реконструкції підвалів житлового будинку, їх перебудови у нежитлові приміщення на підставі відповідних рішень органів місцевого самоврядування. Факт перебування спірного приміщення у підвалі багатоквартирного будинку, свідчить про те, що це приміщення за визначенням є допоміжним, призначене для обслуговування будинку та перебування у спільній власності всіх мешканців. Незаконним рішенням це приміщенням зареєстроване за відповідачем, як нежитлове, що не має правового значення та не впливає на статус приміщення. Приймаючи рішення та вважаючи правомірною реєстрацію права власності на приміщення на підставі рішення Київської міської ради від 02.12.10, як правовстановлюючого документу, суд не врахував, що постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 01.08.2014, яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 26.11.2014 встановлено незаконність того самого рішення Київської міської ради.

У відзиві на апеляційну скаргу Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін посилаючись на його законність та обґрунтованість. Зазначає, що рішенням Київської міської ради № 2784/5096 «Про питання комунальної власності територіальної громади м. Києва» затверджено перелік об`єктів права комунальної власності територіальної громади м. Києва згідно з додатками 1-10 до цього рішення. У додатку № 10 до вказаного рішення наведено Перелік об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Києва, що розміщені в Шевченківському районі та зазначено житловий будинок АДРЕСА_1 , разом з нежитловими приміщеннями. Судом встановлено, що нежитлове приміщення тривалий час перебувало в оренді у комерційних підприємствах. Крім того, у приміщенні відсутнє технічне обладнання, необхідне у забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців тому за своїми характеристиками та державними будівельними нормами вони відповідають статусу не житлових та є самостійними об`єктами нерухомого майна. В подальшому на виконання рішення Київської міської ради від 23.10.2013 № 270/9758 та на підставі рішення від 02.12.2010 № 284/509 «Про питання комунальної власності територіальної громади м. Києва» 29.03.2017 зареєстровано право власності за територіальною громадою на нежитлові приміщення.

У судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_2 підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Представниця Київської міської ради та Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради Тетерятник О.В. просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлялися у встановленому законом порядку у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розгляд справи у їх відсутності, за правилами ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися у судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_2 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Пірхою І.С., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 04.12.2004 року №1846.

Рішенням Київської міської ради від 02.12.2010 № 284/5096 «Про питання комунальної власності територіальної громади міста Києва», зокрема, затверджено перелік об`єктів права комунальної власності територіальної громади міста Києва згідно з додатками 1 - 10 до цього рішення.

У додатку № 10 до цього рішення зазначено Перелік об`єктів комунальної власності територіальної громади міста Києва, що розміщені в Шевченківському районі, серед яких є будинок АДРЕСА_1 (загальна проща 10147,00 кв м, нежилих приміщень 241,00 кв м.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майна, 29.03.2017 державним реєстратором Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) проведено державну реєстрацію комунальної власності на нежилі приміщення № 1-3 групи приміщень № 104 в літ «А» загальною площею 330,1 кв м за адресою: АДРЕСА_1 . Підставою для реєстрації зазначено рішення Київської міської ради від 02.12.2010 № 284/5096 «Про питання комунальної власності територіальної громади міста Києва», лист Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» № 13 від 29.03.2017, лист Регіонального відділення Фонду державного майна України по місту Києву № 30-08/3338 від 23.03.2017.

14.05.2019 рішенням Київської міської ради № 532/7188 «Про затвердження переліку об`єктів комунального майна територіальної громади м. Києва, що підлягають приватизації», серед іншого, затверджено перелік об`єктів малої приватизації, що перебувають у комунальній власності територіального громади м. Києва та підлягають приватизації згідно з додатком до цього рішення.

Додатком до рішення Київської міської ради від 14.05.2019 № 532/7188 «Перелік об`єктів малої приватизації, що перебувають у комунальній власності територіального громади м. Києва та підлягають приватизації» зазначено нежиле приміщення (літ.«А») за адресою: АДРЕСА_1 , площею 330,1 кв м.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд виходив з того, що позивачем не надано доказів, що органом місцевого самоврядування та державним реєстратором порушено вимоги закону. Суд також виходив з того, що позовні вимоги виходять за межі позовної давності, про застосування якої відповідачем подано заяву.

Вирішуючи спір суд першої інстанції звернув уваги на те, що позивач стверджувала, що спір щодо незаконності рішення Київської міської ради № 284/5096 «Про питання комунальної власності територіальної громади міста Києва» від 02.12.2010 уже був предметом розгляду у суді та цей спір розглянутий за правилами адміністративного судочинства.

У матеріалах справи міститься копія постанови Окружного адміністративного суду м. Києва від 01.08.2014 (справа № 826/1006/14), яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 26.11.2014, якою визнано протиправним та скасовано рішення Київської міської ради № 284/5096 «Про питання комунальної власності територіальної громади міста Києва» від 02.12.2010 в частині включення до Переліку об`єктів комунальної власності міста Києва будинку за адресою 1. Відповідно до Єдиного державного реєстру судових рішень у справі № 826/1006/14 вирішувалося питання щодо будинку АДРЕСА_3 .

Предметом даного спору є те ж саме рішення тільки в частині іншого будинку, а саме будинку АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до п. 1, 2 ст. 4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

При визначенні предметної та/або суб`єктної юрисдикції справ суди повинні виходити із прав та/або інтересів, за захистом яких звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, їх змісту та правової природи. Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є,по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних особистих прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є зазвичай фізична особа (ст. 19 ЦПК України.

Натомість публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих правовідносин з їх специфічними суб`єктами та їх підпорядкованістю.

Загальними критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути і пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

У пункті 7 ч. 1 ст. 4 КАС України визначено, що суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Відтак до справ адміністративної юрисдикції віднесені, зокрема, публічно-правові спори, ознакою яких є не лише спеціальний суб`єктний склад, але і їх виникнення з приводу виконання чи невиконання суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення та/або спір, який виник між двома чи більше суб`єктами стосовно їх прав та обов`язків у правовідносинах, у яких хоча б один суб`єкт законодавчо вповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб`єкта (суб`єктів), а останній (останні) відповідно зобов`язаний (зобов`язані) виконувати вимоги та приписи такого суб`єкта владних повноважень тощо.

Визначальною ознакою для правильного визначення юрисдикції спору є характер правовідносин, з яких виник спір: зміст прав та обов`язків його учасників, правовий статус сторін правовідносин та їх матеріально-правове регулювання тощо.

При цьому слід враховувати, що відповідно до ст. 9 КАС України при розгляді справи суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. А також суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Позивачка в апеляційній скарзі стверджує, що суд поклав на неї непомірний тягар доведення тих обставин, що спірне приміщення є допоміжним приміщенням будинку, та вважає, що такі докази має надавати відповідач.

Проте, за правилами ст. 12, 13, 81 ЦПК Кодексу саме на позивача покладено обов`язок доведення обставин, викладених у позовній заяві, та суд позбавлений повноважень у межах цивільного судочинства як виходу за межі позовних вимог, так і ініціювання питання щодо збирання доказів.

Відтак у даній справі незважаючи на те, що позов заявлено фізичною особою, як співвласником допоміжних приміщень будинку такий спір не є приватноправним. Позивачка не має документів, що посвідчують її право власності на спірне приміщення, та лише за наслідками розгляду спору може бути з`ясовано чи є спірне приміщення нежитловим чи допоміжним, і в залежності від цього чи є оскаржувані рішення законними, чи вони є такими, що порушують права позивачки.

Про відсутність приватноправних відносин між сторонами свідчить також та обставина, що будинок є багатоквартирним, проте інші власники квартир не є співпозивачами у даній справі. Розгляд даної справи у порядку цивільного судочинства може призвести до того, що незважаючи на ухвалення судом рішення по суті спору та набрання ним законної сили, інші власники квартир звернуться з такими ж вимогами.

Відтак у даній справі підлягає встановленню законність чи незаконність рішення Київської міської ради № 284/5096 «Про питання комунальної власності територіальної громади міста Києва» від 02.12.2010 та рішення Київської міської ради від 14.05.2019 № 532/7188 «Про затвердження переліку об`єктів комунального майна територіальної громади м. Києва, що підлягають приватизації» в частині включення нежитлового приміщення в житловому будинку АДРЕСА_1 вцілому, а не лише в тій частині, що стосується прав та інтересів позивачки. Скасування цих рішень матиме вплив на права та інтереси інших власників квартир у цьому будинку.

Суд першої інстанції не перевірив належним чином характер правовідносин, що виникли між сторонами, не звернув уваги на те, що спір між сторонами виник із публічно-правових відносин та помилково розглянув спір у порядку цивільного судочинства.

Відповідно до п. 1 ч. 1ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

За таких обставин колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 256 ЦПК України якщо провадження у справі закривається з підстави, визначеної пунктом 1 частини першої статті 255 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи. Суд апеляційної або касаційної інстанції повинен також роз`яснити позивачеві про наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. Заява подається до суду, який прийняв постанову про закриття провадження у справі.

У разі закриття судом апеляційної інстанції провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 255 цього Кодексу суд за заявою позивача в порядку письмового провадження постановляє ухвалу про передачу справи до суду першої інстанції, до юрисдикції якого віднесено розгляд такої справи, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. У разі наявності підстав для підсудності справи за вибором позивача у його заяві має бути зазначено лише один суд, до підсудності якого відноситься вирішення спору.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 377, 381-383 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 08 червня 2022 року скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Київської міської ради, Київської міської державної адміністрації в особі державного реєстратора Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), третя особа - Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» про скасування рішень, державної реєстрації прав закрити.

Роз`яснити позивачці, що розгляд питання даного спору віднесено до юрисдикції адміністративного судочинства.

Роз`яснити позивачці про наявність у неї права протягом десяти днів з дня отримання ним даної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією. Заява подається до суду, який прийняв постанову про закриття провадження у справі.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення постанови до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Повний текст постанови складено 09.11.2022.

Головуючий Л. Д. Махлай

Судді О.В. Немировська

Т. І. Ящук