Постанова

Іменем України

12 жовтня 2022 року

м. Київ

справа № 456/456/20

провадження № 61-2042св22

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Ступак О. В.,

суддів: Гулейкова І. Ю., Олійник А. С., Усика Г. І., Яремка В. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Інвест Гал Буд»,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Актив»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на додаткову ухвалу Львівського апеляційного суду від 20 грудня 2021 року у складі колегії суддів: Мікуш Ю. Р., Приколоти Т. І., Савуляка Р. В.,

ВСТАНОВИВ:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвест Гал Буд» (далі - ТОВ «Інвест Гал Буд»), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Актив» (далі - ТОВ «Компанія з управління активами «Актив»), про визнання майнових прав на об`єкти незавершеного будівництва.

Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 17 лютого 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Додатковим рішенням того ж суду від 03 березня 2021 року вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 25 жовтня 2021 року прийнято відмову ОСОБА_1 від позову.

Рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 17 лютого 2021 року та додаткове рішенням того ж суду від 03 березня 2021 року визнано нечинними, провадження у справі закрито.

Повернуто позивачу 50 відсотків сплаченого судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги у розмірі 3 478,25 грн.

У жовтні 2021 року ТОВ «Компанія з управління активами «Актив, а в листопаді ТОВ «Інвест Гал Буд» звернулися до суду із заявами про ухвалення додаткового рішення, в яких просили ухвалити додаткове рішення у цій справі, яким вирішити питання судових витрат.

Короткий зміст рішення суду

Додатковою ухвалою Львівського апеляційного суду від 20 грудня 2021 року заяву ТОВ «Інвест Гал Буд» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Інвест Гал Буд» 30 000,00 грн витрат на правничу допомогу.

Заяву ТОВ «Компанія з управління активами «Актив» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Компанія з управління активами «Актив» 30 000,00 грн - витрати на правничу допомогу.

Задовольняючи частково заяву ТОВ «Інвест Гал Буд», суд апеляційної інстанції виходив з того, що згідно з актами приймання-передачі наданих послуг адвокатом Радковським Т. Р. вартість наданих послуг у Стрийському міськрайонному суді Львівської області становить 41 739,00 грн, а відповідно до акта наданих послуг в суді апеляційної інстанції - 10 000,00 грн.

В актах зазначено, що адвокат брав участь у судовому засіданні першої інстанції протягом 21 год, а в суді апеляційної інстанції - протягом двох годин, однак у Стрийському міськрайонному суді Львівської області було проведено десять судових засідань, тривалістю не більше однієї години, а тому вказаний адвокатом час є значно завищеним.

В апеляційній інстанції вказаний адвокатом час надання послуг також є завищеним. Крім того, така послуга як збір доказів, на яку представник відповідача витратив 11 год, є непропорційною до предмета спору і складності справи, а тому з позивача на користь відповідача необхідно стягнути 30 000,00 грн.

Задовольняючи частково заяву ТОВ «Компанія з управління активами «Актив», суд апеляційної інстанції виходив з того, що згідно з актом про надання послуг від 17 лютого 2021 року вартість наданої правової допомоги в суді першої інстанції становить 20 000,00 грн, а 60 000,00 грн - це «гонорар успіху». Отже, оскільки позивач відмовився від позову, вимоги про стягнення «гонорару успіху» є безпідставними.

Крім того, відповідно до акта про надання послуг від 10 березня 2021 року, вартість правничої допомоги в апеляційному суді становить 10 000,00 грн за весь обсяг роботи, тому з позивача на користь вказаної третьої особи необхідно стягнути 30 000,00 грн.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги і позиції інших учасників

У лютому 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить додаткову ухвалу Львівського апеляційного суду від 20 грудня 2021 року в частині стягнення з нього на користь ТОВ «Інвест Гал Буд» та ТОВ «Компанія з управління активами «Актив» витрат на правничу допомогу скасувати, ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким зменшити стягнення витрат на правничу допомогу ТОВ «Інвест Гал Буд» до 5 000,00 грн та відмовити у стягненні витрат на правничу допомогу на користь ТОВ «Компанія з управління активами «Актив».

На обґрунтування касаційної скарги посилається на таке.

Відповідність суми витрат на професійну правничу допомогу досліджуються судом у кожному конкретному випадку та вирішуються на підставі наданих учасниками справи доказів.

Суд може відмовити стороні у відшкодуванні судових витрат повністю або частково, якщо розмір судових витрат, заявлених до відшкодування та підтверджених відповідними доказами, значно більший або значно менший від того, що був наданий у попередньому розрахунку судових витрат.

Суд апеляційної інстанції не врахував норми статті 142 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), відповідно до якої, у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача.

Проте, якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

Аналіз зазначеної норми права дає підстави зробити висновок, що загальне правило щодо компенсації судових витрат у разі відмови позивача від позову передбачає, що витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача.

Водночас за наслідком відмови позивача від позову процесуальний закон не передбачає відшкодування судових витрат, понесених третьою особою.

Судове рішення оскаржується з підстав порушення норм процесуального права: статей 141, 142 ЦПК України, неврахування висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 05 серпня 2019 року у справі № 911/1563/18, від 22 вересня 2021 року у справі № 456/462/20.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 31 березня 2022 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали.

Касаційне провадження у цій справі відкрито на підставі пунктів 2, 3 частини першої статті 389 ЦПК України, - порушення норм процесуального права.

Ухвалою Верховного Суду від 04 жовтня 2022 року справу призначено до розгляду.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Зазначеним вимогам оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції не відповідає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Щодо вирішення заяви ТОВ «Інвест Гал Буд» про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат

Встановлено, щозгідно з ордером про надання правничої допомоги від 27 лютого 2020 року, серія ЛВ № 060845 27 лютого 2020 року між ТОВ «Інвест Гал Буд» та адвокатом Радковським Т. Р. укладений договір про надання правничої допомоги та ведення справи у Стрийському міськрайонному суді Львівської області від 27 лютого 2020 року № 27/02-1 (т. 3, а. с. 82).

Відповідно до вказаного договору сторони погодили гонорар у справі № 456/456/20 у розмірі 20 937,00 грн (т. 3, а. с. 83).

Згідно з актом приймання-передачі наданих послуг від 22 лютого 2021 року № 22/02 адвокатом Радковським Т. Р. вартість наданих послуг у Стрийському міськрайонному суді Львівської області становить 41 739,00 грн.

Згідно з актом приймання-передачі наданих послуг від 28 жовтня 2021 року № 28/10 адвокатом Радковським Т. Р. вартість наданих послуг у Львівському апеляційному судістановить 10 000,00 грн.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Частиною першою статті 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно із частиною першою статті 131-2 Конституції України для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура.

У частині першій статті 59 Конституції України закріплено право кожного на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до пункту 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI представництво - це вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону

№ 5076-VI).

Види адвокатської діяльності визначені у статті 19 Закону № 5076-VI.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату певного гонорару, в контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи це питання, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (пункт 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19)).

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі, чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Згідно з частиною восьмою статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

З огляду на зазначене положеннями ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи і наданих послуг та фінансового стану учасників справи.

Подібні правові висновки викладені у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19).

Ухвалюючи додаткове рішення про часткове задоволення заяви, апеляційний суд дійшов висновку, що наведений у заяві про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу опис наданих ТОВ «Інвест Гал Буд»адвокатом Радковським Т. Р. послуг, а також подані ним документи щодо характеру та обсягу виконаних адвокатом відповідача робіт (наданих послуг) не відповідають критерію розумності та часу, який витратив адвокат на виконання відповідних робіт, а розмір витрат є завищеним.

З урахуванням наведеного, Верховний Суд погоджується з висновком апеляційного суду про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Інвест Гал Буд»витрат на правничу допомогу у розмірі 30 000,00 грн, що відповідає критерію реальності наданих адвокатських послуг, розумності їхнього розміру, необхідних процесуальних дій сторони та часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги у суді.

Водночас Верховний Суд відхиляє доводи касаційної скарги про порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права в частині вирішення заяви ТОВ «Інвест Гал Буд» про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат, оскільки суд, оцінивши надані представником ТОВ «Інвест Гал Буд» докази, зменшив розмір витрати на правничу допомогу, які підлягають стягненню з ОСОБА_1 .

Доводи касаційної скарги про неврахування висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 05 серпня 2019 року у справі № 911/1563/18, є необґрунтованими з огляду на таке.

У постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 зазначено, що «за змістом частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України). У розумінні положень частини 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Об`єднана палата зазначає, що загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України. Разом із тим, у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення. Зокрема відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись. При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат. Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, визначені також положеннями частин 6, 7, 9 статті 129 цього Кодексу. Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини 5-6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України). Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. У такому випадку суд, керуючись частинами 5-7, 9 статті 129 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи».

У додатковій постанові Верховного Суду від 05 серпня 2019 року у справі № 911/1563/18 зазначено, що «у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині четвертій статті 126 ГПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, - яка вказує на неспівмірність витрат, - доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям. Таких доказів або обґрунтувань, у тому числі розрахунків, які свідчили б про неправильність розрахунку витрат або про неналежність послуг адвоката до справи, Товариство не надало».

Висновки суду у цій справі не суперечать висновкам, викладеним у зазначених постановах, оскільки вони зроблені за встановлених інших фактичних обставин та з додержанням норм процесуального права.

Щодо вирішення заяви про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат на користь ТОВ «Компанія з управління активами «Актив»

Водночас доводи касаційної скарги про порушення норм процесуального права та неврахування висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 22 вересня 2021 року у справі № 456/462/20 (провадження № 61-7961св21), при вирішенні питання про розподіл судових витрат на користь ТОВ «Компанія з управління активами «Актив» заслуговують на увагу з огляду на таке.

Відповідно до частини третьої статті 142 ЦПК України у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

Аналіз зазначеної норми права дає підстави зробити висновок, що загальне правило щодо компенсації судових витрат у разі відмови позивача від позову передбачає, що витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача.

Разом з тим процесуальний закон не передбачає права третьої особи на відшкодування судових витрат у разі відмови позивача від позову.

Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 22 вересня 2021 року у справі № 456/462/20 (провадження № 61-7961св21).

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про часткове задоволення заяви ТОВ «Компанія з управління активами «Актив» про розподіл судових витрат, оскільки стаття 142 ЦПК України не містить положення про відшкодування третій особі витрат на правничу допомогу в разі закриття провадження у справі на підставі пункту 4 частини першої статті 255 ЦПК України (позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом).

Враховуючи, що стаття 142 ЦПК України не містить положення про відшкодування третій особі витрат на правову допомогу в разі закриття провадження у справі, тому заява ТОВ «Компанія з управління активами «Актив» про розподіл судових витрат у розмірі 90 000,00 грн задоволенню не підлягає чого суд апеляційний суд безпідставно не врахував.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на те, що оскаржуване судове рішення в частині задоволення заяви ТОВ «Інвест Гал Буд» ухвалено з додержанням норм процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги у відповідній частині без задоволення, а судового рішення про стягнення витрат на правничу допомогу на користь ТОВ «Інвест Гал Буд» - без змін.

Згідно з частинами першою, четвертою статті 412 ЦПК України суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Отже, додаткова ухвала суду апеляційної інстанції в частині часткового задоволення заяви ТОВ «Компанія з управління активами «Актив» про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення, яким у задоволенні заяви ТОВ «Компанія з управління активами «Актив» необхідно відмовити.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 412, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Додаткову ухвалу Львівського апеляційного суду від 20 грудня 2021 року в частині часткового задоволення заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Актив» скасувати, ухвалити в цій частині нове судове рішення.

У задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Актив» про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат у розмірі 90 000,00 грн відмовити.

В іншій частині додаткову ухвалу Львівського апеляційного суду від 20 грудня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ступак

Судді: І. Ю. Гулейков

А. С. Олійник

Г. І. Усик

В. В. Яремко