Справа № 367/880/21
Провадження №2/367/3728/2022
РІШЕННЯ

Іменем України

29 вересня 2022 року Ірпінський міський суд Київської області у складі:

головуючого - судді Кравчук Ю.В.,

за участю:

секретаря судових засідань Шаповала О. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ірпені цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Житомирської області Горай Олег Станіславович, ФОП ОСОБА_2 про захист прав споживача, визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, визнання кредитного договору недійсним, стягнення коштів та моральної шкоди, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до Ірпінського міського суду Київської області із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Житомирської області Горай Олег Станіславович, ФОП ОСОБА_2 про захист прав споживача, визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, визнання кредитного договору недійсним, стягнення коштів та моральної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що у грудні 2020 на адресу позивача надійшла постанова приватного виконавця виконавчого округу Київської області Говорова Павла Володимировича про відкриття виконавчого провадження. Підставою для відкриття виконавчого провадження став виконавчий напис приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Житомирської області Горай Олега Станіславовича. 31.10.2020 приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Житомирської області Горай Олегом Станіславовичем, за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Центр фінансових рішень» вчинено виконавчий напис, предметом якого є стягнення з позивача заборгованості на користь ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» по кредитному договору № від 26.09.2019 Згідно виконавчого напису: строк заборгованості проводиться за період з 04.02.2020 по 12.10.2020 Сума заборгованості складає 21 438 (двадцять одна тисяча чотириста тридцять вісім) грн. 30 коп., зокрема: прострочена заборгованість за сумою кредиту 13 801 (тринадцять тисяч вісімсот одна) гривень 32 коп.; прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом (чотири тисячі шістсот дванадцять) грн. 40 коп.; строкова заборгованість за штрафами і пенями 3 024 (три тисячі двадцять чотири) коп.; за вчинення виконавчого напису 900 (дев`ятсот) грн. 00 коп. Загальна сума, що підлягає стягненню становить 22 338 (двадцять дві тисячі триста тридцять вісім) грн. 30 коп.

Однак, з вищевказаною заборгованістю позивач категорично не погоджується. Стверджує, що жодної інформації ні від приватного нотаріуса Горай Олега Станіславовича, ні від ТОВ «Центр фінансових рішень» у передбачений законодавством спосіб йому доведено не було. Про існування даного виконавчого напису позивач дізнався із постанови приватного виконавця виконавчого округу Київської області Говорова П. В. про відкриття виконавчого провадження. Вказує, що даний виконавчий напис вчинено нотаріусом із порушенням вимог Закону «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, оскільки між позивачем та відповідачем існує спір, що вказує на відсутність безспірності заборгованості боржника. Будь-яких вимог від ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень», щодо погашення заборгованості ОСОБА_1 не отримував.

Позивач зазначає, що з матеріалів справи вбачається, що документами, які були подані нотаріусу представником відповідача, для вчинення виконавчого напису був начебто кредитний договір від 26.09.2019, а також графік платежів за кредитним договором. При цьому, у розпорядженні нотаріуса були відсутні необхідні для стягнення заборгованості у безспірному порядку документи, а саме: оригінал кредитного договору, виписка по рахунку, завірена підписом і печаткою уповноваженої особи. У даному випадку, заборгованість позичальника не підтверджується жодними первинними бухгалтерськими документами, а лише надається графік погашення заборгованості, тобто відсутні первинні документи і докази, що свідчать про існування боргу, що, на переконання позивача, дає підстави вважати, що заявлений розмір заборгованості є недоведеним, а наявність лише розрахунку заборгованості не підтверджує безспірність вимог банку до Позичальника. Таким чином, неможливо перевірити достовірність суми заборгованості за кредитним договором, чи відповідає вона дійсності, чи зроблена вона в межах строків позовної давності. Тому на час вчинення виконавчого напису у розпорядженні нотаріуса не було всіх необхідних документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, а тому нотаріус не мав передбачених законом підстав для вчинення виконавчого напису про звернення стягнення за кредитним договором. Крім того, жодних вимог від відповідача про погашення заборгованості за кредитним говором позивач не отримував, жодним чином відповідач не повідомляв позивача про одностороннє розірвання договору.

ОСОБА_1 вказує, що виконавчий напис не відповідає вимогам ст. 89 Закону України «Про нотаріат», п. 3 гр. 16 Порядку, а вчинення виконавчого напису нотаріусом можливе лише на підставі нотаріально посвідченого договору, при наявності безспірності заборгованості перед стягувачем та дотримання ним строків звернення. Крім того, виконавчий напис було вчинено на підставі розрахунку заборгованості (графіку платежів) підготовленого працівниками відповідача, який є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків банку і не може бути доказом безспірності грошових вимог. Тому у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості позивача перед відповідачем, а також суми штрафних санкцій та процентів, зазначені у виконавчому написі є безспірними. Розрахунок розміру невиконаних зобов`язань за кредитним договором, суми боргу за тілом кредиту, відсотків за користування кредитом у виконавчому написі зроблено відповідачем одноособово без урахування думки та позиції позивача та не відповідає дійсній сумі заборгованості.

Також позивач вказує, що кредитний договір підлягає визнанню недійсним, посилаючись на наступне. 24.09.2019 позивач заключив договір на встановлення балконних вікон з ФОП ОСОБА_2 . ФОП ОСОБА_2 запевнив його, що він працює виключно з кредитною організацією «Кредит маркет» (ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень»), тому позивачу необхідно підійти в офіс «Кредит маркет» та заключити з даною кредитною установою кредитний договір з метою перерахування ФОП ОСОБА_2 кредитною установою коштів на виготовлення та встановлення вікон. При цьому, при підписанні документів в офісі «Кредит Маркет», працівники даної кредитної установи запевнили його на камеру відеоспостереження, яка наявна в даному офісі, що ФОП ОСОБА_2 вони знають як порядну людину та працюють з ним не один рік. Після цього, працівники кредитної установи зобов`язували позивача підписати заяву, про надання ним дозволу на перерахування кредитних коштів кредитною установою ФОП ОСОБА_2 . У відповідності до п. 3.2 Договору від 24.09.2019 підписаного між позивачем та ФОП ОСОБА_2 , останній зобов`язувався на протязі 30 днів передати йому у власність ПВХ конструкції. В силу п. 2.1 вищезгаданого Договору, вартість виробів складає 19 321 грн. Як вбачається з рахунку-фактури ФОП ОСОБА_2 № 163 від 26.09.2019: найменування вікно з одно і двокамерним склопакетом; кількість - 1 шт.; ціна 19 221 грн. З наведеного видно розбіжність між Договором від 24.09.2019 та рахунком-фактурою від 26.09.2019, адже площа одного лише вікна не може складати 10,1 кв. м., і в Договорі йде мова про вироби. Будь-яких доказів перерахування в дійсності відповідачем на користь ФОП ОСОБА_2 коштів не надано на момент подання позовної заяви. Сам Кредитний Договір № від 26.09.2019, позивачем не підписаний та вказує на те, що він повноцінно не розумів його умови. Позичальник зобов`язується сплачувати проценти за користування кредитом та здійснювати повернення кредиту на умовах передбачених в Паспорті кредиту № 4201871, який є невід`ємною частиною цього Договору. У відповідності до Паспорту кредиту реальна річна процентна ставка, % річних 47, 16. З цього випливає, що позивач був введений в оману щодо істотних умов договору, ціни відсоткової ставки. Кредит видавався на виготовлення та установлення вікон, що за своєю природою є споживчим кредитом. Однак, всупереч вимогам Закону України «Про захист прав споживачів», позивачу належним чином не були доведені та роз`яснені всі умови Кредитного договору. Сам кредитний договір, а також паспорт останнього позивачем не підписано, що підтверджує не обізнаність ОСОБА_1 відносно умов Кредитного Договору. Крім того, згідно кредитного договору позичальник доручає кредитодавцю виплатити /сплатити за рахунок отриманого кредиту наступні суми грошових коштів: - фоп ОСОБА_2 17 831, 00 грн.; ПАТ «Страхова компанія «ТАС» страховий платіж за договором страхування № -С від 26.09.2019 1 069,86 грн., «ТОВ «майСейфеті» за пакет послуги «Охоронець КредитМаркет 12» 200,00 грн. Позивачу було нав`язано сплату додаткових послуг, сплата яких забороняється згідно Закону України «Про захист прав споживачів». Сам Договір суперечить вимогам положень Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки має істотний дисбаланс прав споживача.

При цьому, ОСОБА_1 вказує, що своїми неправомірними діями позивачеві завдано і моральної шкоди, оскільки останній мав надію на чесність та порядність з боку відповідача у відносинах з виготовленням та доставкою та наданням коштів в кредит. Факт зневажливого ставлення до свого клієнта спричинив у позивача сильні емоційні переживання та відчуття страху на майбутнє в укладенні договорів про надання кредиту з будь-якими фінансовими установами, що призвело до порушення нормальної життєдіяльності внаслідок чого позивач вимушений докладати додаткових зусиль для організації своєї життєдіяльності. Розмір моральної шкоди оцінює у сумі 20 000 грн.

У зв`язку з чим, просить: визнати виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню, вчинений 31.10.2020 нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Житомирської області Горай Олегом Станіславовичем, предметом якого є стягнення з позивача заборгованості на користь ТОВ «Центр фінансових рішень» по кредитному договору № від 26.09.2019; визнати Кредитний договір № від 26.09.2019 укладений між позивачем та «Центр фінансових рішень» недійсним; стягнути з ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» на його користь 5 420 (п`ять тисяч чотириста двадцять) грн. 00 коп., помилково сплачені кошти за Договором № від 26.09.2019, стягнути з відповідача на користь позивача 20 000 грн. моральної шкоди.

04.03.2021 на електронну адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача вказує, що 26 вересня 2019 року між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЦЕНТР ФІНАНСОВИХ РІШЕНЬ» та гр. ОСОБА_1 укладено кредитний договір № , відповідно до умов якого кредитодавець надав позичальнику кредит у загальному розмірі 19 220 грн. 00 коп. строком на 12 місяців зі сплатою наступних видів відсотків: початковий відсоток при надання кредиту - 120 грн. 00 коп.; щомісячні відсотки - 2.75%; загальні річні відсотки - 0.01% від суми боргу за договором; на пільговий період річні відсотки - 0.01% від суми боргу за договором. Вказаний розмір відсотків міститься у п. 5 паспорту кредиту № 4201871, який разом з кредитним договором № від 26 вересня 2019 року та Умовами надання кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР» у редакції від 18 вересня 2019 року складають єдиний кредитний договір. Вказане застереження міститься у п. 2.2 кредитного договору № від 26 вересня 2019 року, який власноручно підписано позичальником під час оформлення кредиту. Впродовж строку користування кредитними коштами, позичальником було здійснено сплату заборгованості у загальному розмірі 5 420 грн. 00 коп., що свідчить про неналежне виконання умов вказаного кредитного договору позичальником. У зв`язку з цим, відповідач звернувся до приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горая Олега Станіславовича за захистом свого права, попередньо надіславши (за 30 днів до вчинення вказаної нотаріальної дії) на адресу, зазначену у вищевказаному кредитному договорі ( АДРЕСА_1 ), вимогу про погашення заборгованості.

Вказує, що позивачем належним чином дотримані всі вимоги чинного законодавства, щодо вчинення виконавчого напису, зокрема, завчасно, а саме за 30 днів до вчинення вказаної нотаріальної дії на адресу, зазначену у вищевказаному кредитному договорі ( АДРЕСА_1 ) надіслано вимогу про погашення заборгованості. Також для вчинення виконавчого напису відповідачем надано нотаріусу всі необхідні документи у відповідності до п. 2 Переліку, а саме; оригінал кредитного договору та засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Звертає увагу суду, що п. 2 Переліку не передбачає нотаріально посвідченого оригіналу кредитного договору, на відміну від того про що у позовній заяві зазначає позивач. Також твердження позивача щодо пропущення строку позовної давності не відповідає дійсності, оскільки відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Оспорюваний кредитний договір укладено в 2019 році, а виконавчий напис вчинено в 2020 році, що свідчить про дотримання відповідачем строків позовної давності. У позовній заяві позивач стверджує, що позивачем було нав`язані додаткові послуги зі страхування, що жодним чином не відповідає дійсності. Підписавши вказаний кредитний договір, позивач зобов`язав кредитодавця від його імені здійснити перерахування, в тому числі перерахування коштів в якості страхових платежів, відповідно до договорів страхування, які позичальник уклав зі страховими компаніями відповідно. Жодних доказів на підтвердження того, що послуги страхових компаній позичальнику були «нібито були нав`язані кредитодавцем чи його кредитним агентом» позивачем не надано, а відтак таке припущення не може бути прийняте судом за належний доказ по справі. Також звертає увагу суду на те, що кредитодавець не здійснює встановлення металопластикових вікон на замовлення позичальника, а лише за його дорученням на підставі кредитного договору здійснив перерахування грошових коштів на рахунок ФОП ОСОБА_2 , а відтак ТОВ «ФК «ЦФР» не несе відповідальності за дії третіх осіб, в даному випадку за неналежне встановлення/не встановлення металопластикових конструкцій позичальнику. Також у своїй позовній заяві позичальник посилається на поняття нечесної підприємницької практики зі сторони кредитодавця. Таке твердження позичальника не відповідає дійсності зважаючи на заступне. Поняття «нечесна підприємницька практика» визначене ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів». Одним із її видів є така підприємницька діяльність, що вводить споживача в оману (п. 2 ч. ст. 19 зазначеного Закону). Оспорюваний кредитний договір не було укладено під впливом обману, про що свідчить власноручний підпис позичальника у кредитному договорі, а також те, що позивач здійснював погашення кредитного договору в сумі 5 420 грн. 00 коп., що свідчить про визнання кредитного договору конклюдентними діями позивача. До того ж, у позовній заяві від 29 січня 2021 року позивач стверджує, що вказаний кредитний договір не підписував та кредитодавцем умови оспорюваного кредитного договору йому не були роз`яснені, проте таке ствердження позивача суперечить наступним фактам. Відповідно до п. 8 паспорту кредиту № 4201871 власноручним підписом позичальник підтвердив, що отримав інформацію про умови та орієнтовну загальну вартість кредиту, а п.2.1. кредитного договору зазначає, що позичальник ознайомився зі усіма умовами кредитного договору до його укладення. Зазначає, що не зважаючи на те, що у позовній заяві позивач просить суд стягнути з ТОВ «ФК «ЦФР» на користь позивача 5420 грн. 00 коп. помилково сплачених за договором № від 26 вересня 2019 року, вважає, що підстав у кредитодавця для повернення таких коштів немає, оскільки умовами кредитного договору, а саме п. 5.1. Умов отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР» у редакції від 19 вересня 2019 року, встановлено, що позичальник відповідно до графіку платежів, що міститься у п. 7 паспорту кредиту № 4201871 зобов`язаний щомісячно повертати чергову частину кредиту та сплачувати щомісячні та річні проценти.

Щодо стягнення моральної шкоди, представник відповідача вказує, що з матеріалів позовної заяви не вбачається надання жодних доказів позивачем на підтвердження завданої йому ТОВ «ФК «ЦЕНТР ФІНАНСОВИХ РІШЕНЬ» моральної шкоди, а відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, отже вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди в розмірі 20 000,00 грн. є безпідставними.

Таким чином, на переконання представника відповідача, правових підстав для визнання виконавчого напису, який вчинено 31 жовтня 2020 року, приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Житомирської області, Гораєм Олегом Станіславовичем, таким що не підлягає виконанню; визнання недійсним кредитного договору № від 26 вересня 2019 року та відшкодування моральної шкоди немає - на відміну від того, про що зазначає позивач у своїй позовній заяві. У зв`язку з чим, просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

В судове засідання позивач та його представник не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник позивача надіслав до суду заяву про розгляд справи за відсутності позивача та його представника. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. В матеріалах справи міститься клопотання про розгляд справи без участі представника відповідача, в якій він вказує, що позовні вимоги не визнає та заперечує щодо їх задоволення, просить врахувати відзив.

Треті особи в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Фіксація судового засідання за допомогою технічних засобів не здійснювалася на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, дійшов наступних висновків.

Так, судом встановлено, що 26 вересня 2019 р. між ОСОБА_1 та ТОВ «ФК «ЦФР» було укладено кредитний договір № .

31.10.2020 приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О. С. було вчинено виконавчий напис № 90970, яким стягнуто із ОСОБА_1 грошові кошти на користь ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» у розмірі 22 338, 30 грн.

На підставі виконавчого напису № 90970 від 31.10.2020 приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Говоровим П. В. було відкрито виконавче провадження № 63988845.

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 04 березня 2021 року, витребувано у приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горая Олега Станіславовича належним чином завірені копії матеріалів нотаріальної справи відносно вчинення (посвідчення) 31 жовтня 2020 року виконавчого напису, предметом якого є стягнення із ОСОБА_1 заборгованості на користь ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» по Кредитному договору № від 26 вересня 2019 року, а також копії всіх документів, які стали підставою для здійснення виконавчого напису.

28.04.2021 до суду на виконання ухвали від 04 березня 2021 року надійшли докази.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

За загальним правилом ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом.

Процедура вчинення нотаріусами виконавчих написів визначена у главі 14 Закону України «Про нотаріат» та главі 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженому наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 за № 282/20595).

Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Згідно з ст. 87 Закону для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість.

Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктами 1.1., 1.2., 3.2., 3.5. глави 16 «Вчинення виконавчих написів» розділу ІІ «Порядок вчинення окремих видів нотаріальних дій» Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів.

Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999.

Під час вчинення виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку.

Пунктом 2 розділу «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» Переліку в редакції змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014, встановлено, що для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, подаються:

а) оригінал кредитного договору;

б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14 зміни, внесені постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 № 662 до Переліку, визнано незаконними та нечинними, а саме:

визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, а саме: п. 1 Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, в частині «а після слів «заставлене майно» доповнити словами «(крім випадку, передбаченого пунктом 11 цього переліку)»; доповнити розділ пунктом 11 такого змісту: «11. Іпотечні договори, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов`язанням до закінчення строку виконання основного зобов`язання. Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого іпотечного договору; б) оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов`язання; в) засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувача про непогашення заборгованості; г) оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання; ґ) довідка фінансової установи про ненадходження платежу», п. 2. Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: «Доповнити перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.». Зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною Постанови Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 рішення суду залишено без змін.

Суд враховує в якості консультаційних роз`яснень викладене у п. 10.2 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 7 від 20.05.2013 «Про судове рішення в адміністративній справі» за змістом якого визнання акта суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта.

Таким чином, застосуванню при вирішенні спору підлягає постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 1172 від 29.06.1999 (в редакції постанови КМУ від 29.11.2001).

Пунктом 1 зазначеного Переліку передбачено, що для одержання виконавчого напису за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, нотаріусу подаються:

а) оригінал нотаріально посвідченої угоди;

б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Підпунктом 5.1. пункту 5 глави 16 «Вчинення виконавчих написів» розділу ІІ «Порядок вчинення окремих видів нотаріальних дій» Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012, встановлено, що виконавчий напис вчинюється на оригіналі документа (дублікаті документа, що має силу оригіналу), що встановлює заборгованість.

Таким чином, після скасування внесених постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 № 662 до Переліку змін виконавчий напис міг бути вчинений лише за умови подання оригіналу нотаріально посвідченого договору чи його дублікату, що має силу оригіналу.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису за відсутності необхідних оригіналів договорів чи їх дублікатів має наслідком визнання такого виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Суд враховує, що оскаржуваний виконавчий напис вчинений нотаріусом 31.10.2020, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14.

Слід зазначити, що з матеріалів справи не вбачається, що кредитний договір № був нотаріально посвідчений. Вказане не заперечується відповідачем у поданому відзиві на позовну заяву.

Таким чином, подані відповідачем для вчинення виконавчого напису документи не відповідали вказаним вимогам Переліку.

Отже, оскільки укладений з позивачем кредитний договір, який наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, то наявні підстави для визнання відповідного виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, саме у зв`язку з зазначеним.

Відповідна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 21.10.2020 у справі № 172/1652/18 (провадження № 61-16749св19), де, зокрема, зазначено наступне: «укладений між банком та позивачем кредитний договір, який наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, саме у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника».

Пізніше вказану правову позицію підтвердила і Велика Палата Верховного Суду, яка в п.п. 93-95 постанови від 21.09.2021 у справі № 910/10374/17 (провадження № 12-5гс21) вказала, що оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14, укладений між банком та позивачем кредитний договір, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Зазначене вище дає підстави для визнання спірних виконавчих написів такими, що не підлягають виконанню, у зв`язку із недотриманням приватним нотаріусом під час їх вчинення вимог статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» та Переліку документів. Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

З огляду на наведене, вбачається, що нотаріус вчинив оскаржуваний виконавчий напис на підставі кредитного договору, який не був нотаріально посвідчений, з огляду на що, позов підлягає задоволенню в частині визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Крім цього, суд враховує, що витребувані ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 04 березня 2021 року документи, а саме: належним чином засвідчена копія нотаріальної справи щодо вчинення виконавчого напису № 90970 від 31 жовтня 2020 року щодо стягнення із ОСОБА_1 заборгованості не містить відомостей щодо належного повідомлення позивача ОСОБА_1 ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» про усунення порушення кредитних зобов`язань.

Одночасно, враховуючи, що виконавчий напис вчинено приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О. С. 31.10.2020, а заборгованість стягнуто за період з 04.02.2020 по 12.10.2020, суд приходить до висновку, що заборгованість не була безспірною за цей період, оскільки об`єктивно боржник не був повідомлений про заборгованість саме за цей період.

За таких обставин, у суду відсутні підстави вважати, що заборгованість позивача перед відповідачем на час винесення оскаржуваного виконавчого напису була безспірною.

З урахуванням вищенаведеного, оцінюючи належність, допустимість і достовірність наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ст. 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей майна, які значно знижують його цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Відповідно до ст. 231 ЦК України, правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним.

Відповідно до ст. 232 ЦК України, правочин, який вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, визнається судом недійсним.

Відповідно до ст. 233 ЦК України, правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.

Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Статтею 18 зазначеного Закону регулюється питання щодо визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача. Зокрема, продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

З приводу визнання кредитного договору недійсним, суд зазначає наступне. 26 вересня 2019 р. між ОСОБА_1 та ТОВ «ФК «ЦФР» було укладено кредитний договір № , відповідно до якого кредитодавець зобов`язується надати кредит у розмірах та на умовах, встановлених цим договором, в позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором. Відповідно до п. 1.3 Договору, позичальник зобов`язується сплачувати проценти за користування кредитом та здійснювати повернення кредиту на умовах, передбачених в Паспорті кредиту № 4201871, який є невід`ємною частиною цього Договору. Підписавши цей Договір позивальник доручає кредитодавцю виплатити/сплатити, за рахунок отриманого кредиту, такі суми грошових коштів на наступними реквізитами: ФОП ОСОБА_2 , Пат «Страхова компанія «ТАС», «ТОВ» майСейфеті». (п. 1.4 Договору). В паспорті кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР» № 4201871 вказано основні умови кредитування з урахуванням побажань позичальника, інформація щодо реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для позичальника, порядок повернення кредиту тощо.

При цьому, суд не враховує посилання позивача про те, що кредитний договір, а також паспорт ним не підписано, що підтверджує його необізнаність відносно умов кредитного договору, оскільки до відзиву відповідачем долучена копія кредитного договору та копія паспорту кредиту від ТОВ ФК «ЦФР» № 4201871, які підписані позивачем. Таким чином, кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, що свідчить про згоду позивача з усіма умовами на час підписання договору, позивач надав відповідачу документи, які передували укладенню кредитного договору, що свідчить про те, що його волевиявлення було вільним і відповідало його внутрішній волі та, на момент укладення договору, ОСОБА_1 не заявляв додаткових вимог щодо умов договору, який просить визнати недійсним та в подальшому виконував його умови, про що зазначає в позовній заяві. Підписавши вказаний кредитний договір, позивач зобов`язав кредитодавця від його імені здійснити перерахування, в тому числі перерахування коштів в якості страхових платежів, відповідно до договорів страхування, які позичальник уклав зі страховими компаніями відповідно. Жодних доказів на підтвердження того, що послуги страховим компаніям позичальнику були нав`язані кредитодавцем чи його кредитним агентом» позивачем не надано. При цьому, суд не вбачає і підстав визнавати кредитний договір недійсним як такий, що вчинений під впливом обману, помилки, насильства, вчинений особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах.

У зв`язку з чим, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовної заяви в частині визнання кредитного договору № від 26.09.2019 недійсним, а отже, і про відмову в частині стягнення з ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» на користь позивача 5 420 грн., помилково сплачених коштів а Договором № від 26.09.2019.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

З приводу відшкодування моральної шкоди з відповідача на користь позивача, суд зазначає наступне. Позивач вказує, що своїми неправомірними діями позивачеві завдано і моральної шкоди, оскільки останній мав надію на чесність та порядність з боку відповідача у відносинах з виготовленням та доставкою вікон та наданням коштів в кредит. Факт зневажливого ставлення до свого клієнта спричинив у позивача сильні емоційні переживання та відчуття страху на майбутнє в укладенні договорів про надання кредиту з будь-якими фінансовими установами, що призвело до порушення нормальної життєдіяльності внаслідок чого позивач вимушений докладати додаткових зусиль для організації своєї життєдіяльності. Розмір моральної шкоди оцінює у сумі 20 000 грн.

Суд враховує, що укладений з відповідачем ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» договір не передбачає виготовлення та доставку вікон. При цьому, в надісланому до суду відзиві представник відповідача долучає докази, що підтверджують факт перерахування коштів на рахунок ФОП ОСОБА_2 . Крім того, в матеріалах справи відсутні докази завдання позивачу моральної шкоди будь-якими рішеннями, діями чи бездіяльністю відповідача. У зв`язку з чим, суд вважає вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Позивач звільнений від сплати судового збору.

Згідно із ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 2, 12, 18, 76-77, 81, 141, 247, 263-265, 268, 354-355 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в :

Позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Житомирської області Горай Олег Станіславович, ФОП ОСОБА_2 про захист прав споживачів задовольнити частково.

Визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис № 90970, вчинений 31 жовтня 2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм Олегом Станіславовичем про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень», грошових коштів у розмірі 22 338 (двадцять дві тисячі триста тридцять вісім) гривень 30 копійок.

У задоволенні позовних вимог в іншій частині, - відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» (, адреса: м. Київ, вул. Сім`ї Прахових, 50 б) на користь держави судовий збір у сумі 908 (дев`ятсот вісім) гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ю.В. Кравчук