Провадження № 2/361/2160/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 жовтня 2022 року Броварський міськрайонний суд Київської області в складі:

судді - Сердинського В.С.

при секретарях - Бас Я.В., Калініченко Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про розірвання спадкового договору,

встановив:

Позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про розірвання спадкового договору. Просить суд стягнути спадковий договір від 19 грудня 2019 року укладений між ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Горобинською Ганною Анатоліївною розірвати, та стягнути з відповідача судові витрати.

Вимоги обґрунтовані тим, що 19 грудня 2019 року між ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено спадковий договір, відповідно до якого, позивач передає після її смерті відповідачу належну їй земельну ділянку, площею 0,1003 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 та житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 236,7 кв.м, житловою площею 115.6 кв.м., має при собі наступні будівлі та споруди: господарська будівля під літерою «Б», господарська будівля під літерою «В», вимощення під літерою «І».

Після підписання цього договору позивач неодноразово зверталась до відповідачів за допомогою у сплаті комунальних послуг, як це і передбачено Спадковим договором, однак свої обов`язки Відповідачі не виконували. На момент укладення Спадкового договору ОСОБА_2 та ОСОБА_3 були у шлюбі, однак на даний час фактично у шлюбних відносинах не перебувають та з моменту, коли відносини між сином позивача та його колишньою дружиною зіпсувались, ми перестали спілкуватись з Відповідачкою. Раніше відповідач проживала за адресою АДРЕСА_1 , однак уже тривалий проміжок часу за цією адресою не проживає, що підтверджується показаннями сусідів, на даний час її місце проживання мені невідоме, оскільки уже більше року позивач не можу вийти з нею на зв`язок. Це ще раз підтверджує невиконання Відповідачем умов Спадкового договору. Відповідачка ОСОБА_2 взагалі перестала відвідувати позивача за її місцем проживання та не відповідає на телефонні дзвінки, тому позивач позбавлена можливості запропонувати розірвати договір Спадкування добровільно. На даний час за позивачем ніхто не доглядає і будь-якої допомоги не надає. Усе по господарству виконує сама, ліки та продукти харчування купує за власні кошти, комунальні та інші платежі погашає за свої кошти.

Вважає, що відповідачі невиконанням її майнових та немайнових розпоряджень порушили умови спадкового договору, що дає позивачу право для звернення до суду з позовом про його розірвання.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 22 лютого 2022 року відкрито провадження в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про розірвання спадкового договору та постановлено розгляд справи провести в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 27 травня 2022 року закрито підготовче провадження у даній справі.

Позивач у судове засідання не з`явилася, хоча повідомлена належним чином про час та місце розгляду справи. До початку судового засідання надала письмову заяву з проханням слухати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує. В разі неявки відповідачів до суду просив розглянути справу в заочному порядку.

Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Причини неявки суду не повідомили.

Будь-яких заяв клопотань зі сторони відповідачів на адресу Броварського міськрайонного суду Київської області не надходило.

Суд вважає, за можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та постановити заочне рішення, проти чого не заперечує позивач, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

Відповідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положення цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має права на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно частин 1 та 2 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання правочину недійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється у порядку іншого судочинства.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України, частин першої та другої статті 509 ЦК України, цивiльнi права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивiльнi права та обов`язки.

До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та iншi правочини. Зобов`язанням є правовiдношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися вiд певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як зазначено у частині першій статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 638 Цивільного кодексу України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Судом встановлено, що 19 грудня 2019 року між ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено спадковий договір посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Горобинською Ганною Анатоліївною, зареєстрований в реєстрі за №705, відповідно до якого, позивач передає після її смерті відповідачу належну їй земельну ділянку, площею 0,1003 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 та житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 236,7 кв.м, житловою площею 115.6 кв.м., має при собі наступні будівлі та споруди: господарська будівля під літерою «Б», господарська будівля під літерою «В», вимощення під літерою «І».

Відповідно до п. 8 даного договору на набувачів покладаються наступні обов`язки: Сплачувати Відчужувачу кошти на сплату комунальних та інших платежів, податків (зборів), пов`язаних з експлуатацією та утриманням Житлового будинку та Земельної ділянки. Сторони домовилися, що відсутність заборгованості за комунальними та іншими платежами, податками (зборами), пов`язаних з експлуатацією та утриманням Житлового будинку та Земельної ділянки, будуть вважатися доказом виконання зазначених обов`язків Набувачами.

Згідно п. 18 спадкового договору, визначено, що спадковий договір може бути розірвано судом на вимогу відчужувача у разі невиконання набувачами його розпоряджень. спадковий договір може бути розірвано судом на вимогу Набувачів у разі неможливості виконання ними розпоряджень відчужувача.

Спір між сторонами виник щодо неналежного виконання умов спадкового договору.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України).

Згідно ч.2 ст. 651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частина 1, 2 ст. 614 ЦК України).

Згідно статті 1302 ЦК України, за спадковим договором одна сторона (набувач) зобов`язується виконувати розпорядження другої сторони (відчужувача) і в разі його смерті набуває право власності на майно відчужувача.

Статтею 1305 ЦК України передбачено, що набувач у спадковому договорі може бути зобов`язаний вчинити певну дію майнового або немайнового характеру до відкриття спадщини або після її відкриття.

Згідно з частиною першою статті 1308 ЦК України, спадковий договір може бути розірвано судом на вимогу відчужувача у разі невиконання набувачем його розпоряджень.

Аналіз вищевказаних положень закону свідчить про те, що спадковий договір є нерозривно пов`язаним із його сторонами. ЦК України надає останнім право заявляти у суді вимоги про дострокове розірвання договору, тобто ініціювати розірвання спадкового договору в суді можуть лише відчужувач або набувач.

Відчужувач має право заявляти позов про розірвання спадкового договору, якщо набувач не виконує або виконує неналежним чином покладені на нього обов`язки щодо здійснення дій майнового або немайнового характеру.

Як вбачається з наявних доказів по справі, позивач є одинокою особою та потребує стороннього догляду та допомоги, в зв`язку з чим вона уклала спірний спадковий договір з відповідачами, яким на відповідачів покладено обов`язок здійснювати догляд та надавати необхідну допомогу.

Звернувшись до суду з даним позовом, позивач посилається на те, що відповідачі не виконують покладені на них зобов`язання за спадковим договором, зокрема, жодного догляду за позивачем не здійснюють, жодної допомоги в придбанні ліків, продуктів харчування, прибирання, сплаті за житлово-комунальні послуги за квартиру не надають.

Суд вважає, що доводи позивача знайшли своє підтвердження під час судового розгляду, в той час, як відповідачами не спростовано доводи викладені у змісті позову.

Крім того, суд звертає увагу на те, що відповідачами не надано жодного належного та допустимого доказу на виконання ними умов спадкового договору, не заявлено жодного клопотання про витребування будь-яких доказів тощо, що є їхніми процесуальними обов`язками (статті 12, 81 ЦПК України).

Суд також звертає увагу на тривалість судового розгляду, а також на те, що з 22 лютого 2022 року відповідачі в судові засідання не з`являлись, явку своїх представників не забезпечили, станом розгляду справи не цікавились, з жодними клопотаннями не звертались, явку свідків не забезпечили.

Подібна поведінка сторін відповідачів може призвести до порушення прав інших сторін у справі щодо розумних строків її розгляду.

Таким чином судом встановлено, що належне виконання відповідачами своїх зобов`язань у судовому засіданні не знайшло будь-якого підтвердження.

Матеріали справи не містять належних, допустимих і достовірних доказів про виконання відповідачами умов спадкового договору, зокрема, щодо придбання ліків, продуктів харчування та сплати за житлово-комунальні послуги.

Суд звертає увагу і на те, що у позивача відсутній обов`язок доведення саме вини у невиконанні договору, так як відповідно до його умов відповідачі взяли на себе зобов`язання з догляду за позивачем та надання їй допомоги, які ними не здійснювались.

В той же час, позивачем доведено факт невиконання відповідачами спірного договору.

Відповідно частин 1, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Рішення суду, як найважливіший акт правосуддя, покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв`язку з цим суди повинні неухильно додержуватись вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі.

Відхиляючи будь-які доводи сторін чи спростовуючи подані стороною докази, суди повинні у мотивувальній частині рішення навести правове обґрунтування і ті доведені фактичні обставини, з огляду на які ці доводи або докази не взято до уваги судом. Викладення у рішенні лише доводів та доказів сторони, на користь якої приймається рішення, є порушенням вимог щодо рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09 грудня 1994 року, серія А, № 303А, § 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Suominen v. Finland» від 01 липня 2003 року № 37801/97, § 36,). Ще одне призначення обґрунтування рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року № 49684/99, § 30).

На підставі вищевикладеного, беручи до уваги належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про розірвання спадкового договору підлягають задоволенню, оскільки судом встановлено, що відповідачі не виконували розпорядження відчужувача у вигляді покладених на них зобов`язань, зазначених в спадковому договорі, а тому відповідно до положень ст. 1308 ЦК України спадковий договір підлягає розірванню.

В порядку ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідача на користь позивача підлягають судові витрати.

Керуючись ст. ст. 11, 15-16, 253-255, 256, 257, 260-261, 267, 509, 526-230, 61-611, 627-628, 637, 632, 651, 655, 691-692, ЦК України, ст. ст. 10, 12, 13, 76, 81, 89, 141, 258, 259, 263-265, 268, 280-282, 354-355 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов задовольнити.

Спадковий договір від 19 грудня 2019 року між ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Горобинською Ганною Анатоліївною - розірвати.

Стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_1 , витрати по сплаті судового збору в розмірі 908 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя В.С. Сердинський