Ухвала

26 жовтня 2022 року

м. Київ

справа № 363/242/16-ц

провадження № 61-15360св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Хопти С. Ф. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Пірнівська сільська рада Вишгородського району Київської області, ОСОБА_2 ,

вирішуючи питання про самовідвід судді Білоконь Олени Валеріївни,

від участі у розгляді справи за позовом ОСОБА_1

до Пірнівської сільської ради Вишгородського району Київської області, ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним,

за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 26 травня 2021 року

та постанову Київського апеляційного суду від 17 серпня 2021 року,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Пірнівської сільської ради Вишгородського району Київської області та ОСОБА_2

про визнання заповіту недійсним.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 26 травня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Визнано недійсним заповіт від 18 червня 2008 року, складений

ОСОБА_3 на ім`я ОСОБА_2 , посвідчений секретарем Нижчедубечанської сільської ради Вишгородського району Київської області Березинець Л. М. та зареєстрований у реєстрі за № 515, згідно якого ОСОБА_3 , заповів належний йому житловий будинок з надвірними добудовами, що розташований по АДРЕСА_1 і все своє майно,

де б воно не було та з чого б воно не складалося, й взагалі все те, що йому належатиме на день його смерті, і те, на що він матиме право за законом

на користь ОСОБА_2 .

Постановою Київського апеляційного суду від 17 серпня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення. Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 26 травня 2021 року залишено без змін.

У вересні 2021 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга

ОСОБА_2 на судові рішення суду першої та апеляційної інстанцій, у якій заявник, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права, порушення норм процесуального права, а також на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України), просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

Ухвалою Верховного Суду від 23 вересня 2021 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її із Вишгородського районного суду Київської області.

У жовтні 2021 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 12 жовтня 2022 року справу призначено

до розгляду.

Відповідно до вимог статті 33 ЦПК України автоматизованою системою розподілу справ для розгляду цієї справи визначено колегію суддів

у складі: Хопти С. Ф. (судді-доповідача), Білоконь О. В., Осіяна О. М.,

Сакари Н. Ю., Синельникова Є. В.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області у складі колегії суддів: головуючого - Білоконь О. В., суддів: Кастяненко Л. І., Савченка С. І.

від 09 червня 2016 року у справі № 2-1/15 за позовом ОСОБА_2 до Нижчедубечанської сільської ради Вишгородського району Київської області та ОСОБА_1 про визнання права власності на 1/2 частину спадкового майна та за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - Нижчедубечанська сільська рада Вишгородського району, Територіальний центр соціального обслуговування пенсіонерів, одиноких та пристарілих Вишгородського району Київської області, про визнання заповіту недійсним апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 27 січня

2016 року залишено без змін.

Отже, суддя Білоконь О. В., яка входить у склад колегії суддів, визначеної для розгляду справи № 363/242/16-ц, вже брала участь у розгляді справи

№ 2-1/15 у суді апеляційної інстанції та висловили свою правову позицію щодо вирішення спору про визнання недійсним заповіту між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Мироненко і Мартенко проти України» (рішення від 10 грудня 2009 року, заява N 4785/02), вказано про те, що наявність безсторонності має визначатися, для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини

і основоположних свобод (далі - Конвенція), за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв.

За суб`єктивним критерієм оцінюється особисте переконання та поведінка конкретного судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у цій справі.

Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів,

чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів

у його безсторонності (див., зокрема, рішення у справах «Фей проти Австрії» (Fey v. Austria), рішення від 24 лютого 1993 року, серія А, с. 12, п. 27, 28 і 30, та «Веттштайн проти Швейцарії» (Wettstein v. Switzerland, заява № 33958/96, п. 42, ЄСПЛ 2000-XII). У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те,

що суд не є безстороннім (див. рішення у справі «Пуллар проти Сполученого Королівства» Pullar v. theUnitedKingdom), рішення від 10 червня 1996 року, Reports 1996-III, с. 794, п. 38). Особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного (див. згадане вище рішення у справі «Веттштайн проти Швейцарії», п. 43).

Із практики ЄСПЛ випливає, що суддя заявляє самовідвід від участі

у розгляді справи навіть тоді, коли у стороннього спостерігача лише могли

б виникнути сумніви в неупередженості судді.

Бангалорські принципи поведінки суддів від 19 травня 2006 року, які схвалені Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН 27 липня

2006 року № 2006/23 передбачають принцип об`єктивності судді

як необхідну умову для належного виконання останнім своїх обов`язків. Так, об`єктивність має виявлятися не лише у змісті винесеного рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його прийняття. Суддя має заявити самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

Відповідно до частин першої, другої статті 40 ЦПК України питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі. Питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість.

З огляду на викладене та враховуючи те, що суддя Білоконь О. В. брала участь у вирішенні зазначеної справи № 2-1/15 за позовом ОСОБА_2

до Нижчедубечанської сільської ради Вишгородського району Київської області та ОСОБА_1 про визнання права власності на 1/2 частину спадкового майна та за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - Нижчедубечанська сільська рада Вишгородського району, Територіальний центр соціального обслуговування пенсіонерів, одиноких та пристарілих Вишгородського району Київської області, про визнання заповіту недійсним, з метою уникнення будь-яких сумнівів у об`єктивності та неупередженості судді під час розгляду касаційної скарги ОСОБА_2 на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 26 травня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 17 серпня 2021 року у справі № 756/15401/16-ц за позовом ОСОБА_1 до Пірнівської сільської ради Вишгородського району Київської області та ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення заяви про самовідвід судді Білоконь О. В. та передачі касаційної скарги ОСОБА_2 для повторного автоматизованого розподілу.

Керуючись статтями 36, 40 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Заяву про самовідвід судді Білоконь Олени Валеріївни у справі

№ 756/15401/16-ц за позовом ОСОБА_1 до Пірнівської сільської ради Вишгородського району Київської області, ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 26 травня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 17 серпня 2021 року задовольнити.

Передати цивільну справу № 756/15401/16-ц для здійснення повторного автоматизованого розподілу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

С. Ф. Хопта