ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1519/22Головуючий по 1 інстанції
Справа №694/2196/21 Категорія: на ухвалу Сакун Д. І.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2022 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії:

суддів Вініченка Б.Б., Нерушак Л.В., Новікова О.М.

за участю секретаря Чуйко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргуОСОБА_1 на ухвалу Звенигородського районного суду Черкаської області від 19 жовтня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Звенигородський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Звенигородському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) про визнання батьківства, -

в с т а н о в и в:

У жовтні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про забезпечення доказів.

Заява мотивована тим, що ухвалою Звенигородського районного суду від 07.09.2022 частково задоволено його заяву про забезпечення доказів, однак Звенигородським відділом ДРАЦС у Звенигородському районі Черкаської області Цетрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Київ на ухвалу суду було надано копію актового запису, який містить закриті відомості про батька (усиновителя), його місце проживання, що фактично є невиконання судової ухвали про забезпечення доказів. Окрім того, просить додатково витребувати в реєстратора відомості про усиновлення ОСОБА_3 , актовий запис про народження №163 від 24.09.2014, який внесений до Реєстру на підставі рішення суду в день надходження копії такого рішення до реєстратора або в день пред`явлення особою, зазначеною в рішенні суду (витягу з Реєстру), оскільки відповідно до Постанови КМУ від 22 серпня 2007 №1064 «Про затвердження Порядку ведення Державного реєстру актів цивільного стану громадян» відповідні відомості вносяться до Реєстру на підставі відповідного рішення суду в день надходження копії такого рішення до реєстратора або в день пред`явлення особою, зазначеною в рішенні суду, або уповноваженою нею особою копії такого рішення. Разом з тим, відповідно до ЗУ «Про доступ до судових рішень» судді мають повний доступ до усіх інформаційних ресурсів Реєстру, в тому числі до інформації, визначеної ст..7 цього Закону, у зв`язку з чим просить витребувати з Єдиного державного реєстру судових рішень - рішення Звенигородського районного суду про усиновлення неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , актовий запис про народження №163 від 24 вересня 2014 року будь-ким з дорослих громадян. Вказує, що докази, які просить витребувати, підтвердять обґрунтування його позовної вимоги, що дитина, батьківство відносно якої він хоче визнати, дійсно народилася та що вона не усиновлена іншими громадянами або нададуть можливість змінити предмет або підставу позову.

На підставі викладеного ОСОБА_1 просив суд забезпечити докази шляхом їх витребування у Звенигородському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Звенигородському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), м. Звенигородка, пров. В.Погорілого, 1, належну копію актового запису про народження №163, від 24 вересня 2014 року, на лицьовому боці якого будуть зазначені підстави їх внесення (актовий запис, рішення суду, розпорядження голови районної, міської державної адміністрації тощо), без приховування інформації про батька (усиновителя);

-в реєстратора Звенигородського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Звенигородському районі Черкаської області центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), м. Звенигородка, пров. Віктора Погорілого, 1 витяг з державного реєстру актів цивільного стану громадян фактичні дані актового запису про народження №163 від 24 вересня 2014 року:

1.прізвище, ім`я та по батькові, дата і місце народження до і після усиновлення дитини;

2.про усиновителя (усиновителів) - прізвище, ім`я та по батькові, дата і місце народження, громадянство, реєстраційний номер облікової картки платника податків, унікальний номер запису в Єдиному державному демографічному реєстрі;

3.повне найменування суду, яким постановлено рішення, його дата і номер;

4.номер актового запису про народження та його складення;

5.найменування органу державної реєстрації актів цивільного стану, що зареєстрував народження усиновленої дитини, серія і номер свідоцтва про народження, серія і номер свідоцтва про усиновлення; прізвище, ім`я та по батькові особи, що здійснила державну реєстрацію, та ї посада, дата і номер внесення відомостей до Реєстру

- з Єдиного державного реєстру судових рішень - копію рішення суду про усиновлення неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , актовий запис про народження №163 від 24 вересня 2014 року.

Ухвалою Звенигородського районного суду Черкаської області від 19 жовтня 2022 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення доказів відмовлено.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що з огляду на зміст заяви, її обґрунтування, додані до неї документи, суд не вбачає підстав для задоволення відповідної заяви.

Крім того, судом звернуто увагу на те, що питання про витребування аналогічних доказів вже вирішувалося судом при розгляді даної справи та такі клопотання були задоволені і відповідні документи надійшли на адресу суду.

Разом з тим подана аналогічна за змістом заява зводиться до незгоди заявника з ненаданням відомостей щодо батька (усиновлювача на думку заявника) дитини. При цьому суд звертає увагу заявника на те, що відповідно до ст. 226 СК України гарантується таємниця усиновлення, а саме особа має право на таємницю перебування на обліку тих, хто бажає усиновити дитину, пошуку дитини для усиновлення, подання заяви про усиновлення та її розгляду, рішення суду про усиновлення. Дитина, яка усиновлена, має право на таємницю, в тому числі і від неї самої, факту її усиновлення. Особа, яка була усиновлена, має право після досягнення нею чотирнадцяти років на одержання інформації щодо свого усиновлення.

Також судом зауважено, що витребувані можуть бути лише ті докази, які стосуються предмету доказування і мають значення, потрібні для вирішення справи.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , вважаючи ухвалу суду незаконною, постановленою з неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи, порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, а тому просив скасувати ухвалу суду, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга мотивована тим, що з наданої суду копії актового запису про народження №163 від 24 вересня 2014 року вбачається, що до нього були внесені зміни до граф 1, 3, 11, 12, 13, 14, 15, 16, зокрема було змінено прізвище та по батькові дитини, внесені нові відомості про батька (усиновителя), з « ІНФОРМАЦІЯ_3 » на « ІНФОРМАЦІЯ_3 », з « ІНФОРМАЦІЯ_3 » на « ІНФОРМАЦІЯ_3 ». З даних змін можна зробити висновок, що дитина відносно якої він хоче встановити батьківство, можливо усиновлена іншим громадянином.

В наданій суду копії актового запису відомості про батька (усиновителя), його місце проживання є закритими, що фактично є не виконання судової ухвали про забезпечення доказів.

Вказує, що відсутність документів, які він просив суд забезпечити не дає йому можливості змінити предмет або підставу позову, а суду розглянути справу за моїм позовом.

Зазначає, що посилання суду, що питання про витребування аналогічних доказів вже вирішувалось судом при розгляді даної справи та такі клопотання були задоволені і відповідні документи надійшли на адресу суду не відповідає дійсності, оскільки третя особа надала актовий запис про народження №163 від 24 вересня 2014 року, ОСОБА_8 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , закритими відомостями про батька.

В такому вигляді даний документ втрачає будь-яке значення, як носій інформації та доказ у справі.

У відзиві на апеляційну скаргу Звенигородський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Звенигородському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) вказує, що 09.09.2022 року до їх відділу надійшла ухвала Звенигородського районного суду Черкаської області від 07.09.2022 року в якій зазначалося про витребування доказових документів. На виконання даної ухвали 20.09.2022 №801/23.2-04-04-22 їх відділом була надана відповідь та повторно надіслано копію актового запису про народження відносно ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 складена Звенигородським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Звенигородському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), у повній відповідності до паперового носія.

У апеляційній скарзі зазначено, що посадова особа не виконала ухвалу Звенигородського районного суду Черкаської області від 07.09.2022 року справа № 694/2196/21 провадження №2/694/131/22 та в ухвалі Звенигородського районного суду Черкаської області від 19.10.2022 року зазначено, що посадовою особою Звенигородського відділу ДРАЦС було надано копію актового запису, який містить закриті відомості про батька (усиновителя), його місце проживання, що фактично є невиконання судової ухвали Звенигородського районного суду Черкаської області від 07.09.2022 року справа №694/2196/21 провадження №2/694/131/22, що суперечить на підставі того, що відповідь була надана в строки згідно чинного законодавства та у повній відповідності до паперового носія.

Судова колегія, дослідивши наявні у справі докази, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.

Згідно до вимог частин 1 та 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Оскаржуване судове рішення відповідає зазначеним вимогам закону.

В мотивування заявленого клопотання ОСОБА_1 вказує на ту обставину, що з наданого на виконання ухвали суду актового запису про народження №163 від 24 вересня 2014 року ОСОБА_3 вбачається зміна відомостей прізвища дитини та по батькові, а також відомостей про батька дитини. Водночас третьою особою у справі не надано інформації щодо усиновлення дитини, що у свою чергу могло б бути правовою підставою для подальшої зміни предмету та підстав позову у порядку частини 3 статті 49 ЦПК України. У зв`язку із наведеними обставинами просить суд забезпечити докази шляхом їх витребування.

Відповідно до ч. 3 ст.116 ЦПК України заява про забезпечення доказів може бути подана до суду як до, так і після подання позовної заяви.

Згідно положень ч. ч. 1, 2 ст. 116 ЦПК України суд за заявою учасника справи або особи, яка може набути статусу позивача, має забезпечити докази, якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим.

Способами забезпечення судом доказів є допит свідків, призначення експертизи, витребування та (або) огляд доказів, у тому числі за їх місцезнаходженням, заборона вчиняти певні дії щодо доказів та зобов`язання вчинити певні дії щодо доказів. У необхідних випадках судом можуть бути застосовані інші способи забезпечення доказів, визначені судом. Заява про забезпечення доказів може бути подана до суду як до, так і після подання позовної заяви.

Отже, забезпечення доказів - це вжиття судом заходів, направлених на закріплення і збереження доказів. Підставою забезпечення доказів є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення доказів може утруднити чи зробити неможливим збирання чи подання доказів або засіб доказування може бути втрачений.

Згідно вимог п.п. 4, 5 ч. 1 ст. 117 ЦПК України у заяві про забезпечення доказів повинні бути вказані докази, забезпечення яких є необхідним, а також обставини, для доказування яких вони необхідні, а також обґрунтування необхідності забезпечення таких доказів.

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.

Процесуальний механізм забезпечення доказів, зокрема шляхом їх витребування, призначений для того, щоб отримати та зберегти ті докази, щодо яких існують достатні підстави вважати, що з часом їх може безповоротно втрачено.

Забезпечення доказів це не тільки спосіб здобути докази, які стосуються предмету доказування і мають значення, потрібні для вирішення справи, але насамперед спосіб одночасно запобігти їх ймовірній втраті у майбутньому.

Щодо останнього, то ризик такої втрати повинен ґрунтуватися на об`єктивних фактах і тільки в сукупності усіх наведених фактах і тільки в сукупності усіх наведених умов, суд може вжити заходів для забезпечення доказів.

Отже, процесуальним порядком та механізмом забезпечення доказів передбачено, що суд (суддя) розглядаючи заяву про забезпечення доказів, має з урахуванням обґрунтування необхідності забезпечення доказів пересвідчитися, зокрема, в тому, що зволікання з цим питанням поставить під загрозу можливість подання доказів у майбутньому (вони можуть бути знищені, пошкоджені, втратити свою доказову цінність тощо).

Аналіз норм права, що регулюють порядок вирішення вказаного питання, дає можливість зробити висновок про те, що задовольняючи заяву про забезпечення доказів, суд має пересвідчитися в тому, що у особи, яка бере участь у справі є складнощі в отриманні документів, тобто об`єктивної неможливості одержання та подання доказового матеріалу до суду особисто, через обставини, які перешкоджають такому поданню. Ці складнощі можуть мати юридичний та фактичний характер. Складнощі юридичного характеру полягають в тому, що на заваді одержанню та поданню доказу є норма закону забороняючого характеру, яка обмежує доступ особи до потрібної доказової інформації. Фактичні складнощі в одержанні доказів мають місце, коли, незважаючи на вжиті особою заходи, потрібний їй доказ одержати не вдалося.

Крім того, основною складовою обґрунтованості заяви про забезпечення доказів необхідна доведеність обставин, що існують достатні підстави вважати, що такі докази будуть втрачені в подальшому.

Така ж позиція Верховним Судом в ухвалі від 02 травня 2019 року під час розгляду справи № 3д/9901/2/19.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 06 лютого 2020 року під час розгляду справи № 9901/241/19 зазначила, що недостатньо лише просто написати у мотивувальній частині ухвали пару речень загального характеру про необхідність забезпечення позову чи вданому випадку доказів. Необхідно обґрунтувати існування реальної загрози невиконання рішення суду чи утруднення його виконання, а в даному випадку існування реальної загрози знищення чи втрати доказів, що унеможливить отримання їх в майбутньому.

Суд першої інстанції при відмові у забезпеченні доказів, зокрема, мотивував своє судове рішення тим, що ставлячи питання про витребування зазначених у заяві доказів, заявник не надав до суду доказів тих обставин, що засіб доказування може бути втрачений або збирання, подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим.

За результатами розгляду заяву про забезпечення доказів суд постановляє ухвалу про задоволення чи відмову в задоволенні заяви (ч. 5 ст. 118 ЦПК України).

В даному випадку, суд першої інстанції вірно звернув уваги на те, що в поданій заяві про забезпечення доказів заявник не обґрунтував доводів, які свідчать не лише про неможливість отримання доказів, а й про ризик втрати чи знищення витребуваних доказів в майбутньому.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що слід відрізняти такі процесуальні дії як: 1) забезпечення та 2) витребування доказів (ч. 4 ст. 84 ЦПК України).

Для вирішення питання про забезпечення доказів слід враховувати положення ст. 116 ЦПК України, а саме те, що така процесуальна дія може бути вчинена судом, якщо є припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим або утрудненим. В інших випадках витребування доказів можливе у разі неможливості учасника самостійно надати докази після відкриття провадження у справі.

Звернення до суду з відповідною заявою про забезпечення доказів, зокрема шляхом їх витребування, це не лише спосіб здобути докази, які стосуються предмету доказування і мають значення/потрібні для вирішення справи, але насамперед спосіб одночасно запобігти їх ймовірній втраті у майбутньому.

Щодо останнього, то ризик такої втрати має ґрунтуватися на об`єктивних фактах. Тільки в сукупності усіх наведених умов суд може вжити заходів для забезпечення доказів.

В даному випадку забезпечення доказів необхідне для того, щоб захистити порушене право заявника, а не для того, щоб встигнути отримати відповідні докази до настання моменту неможливості їх збирання.

Підстав вважати, що інформація про усиновлення ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) може бути втрачена немає, оскільки такі відомості знаходяться в Звенигородському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Звенигородському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) і їх отримання можливе шляхом звернення із заявою про витребування доказів, а не їх забезпечення шляхом витребування.

Однак, колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що зважаючи на предмет доказування у конкретній справі, такі відомості дійсно необхідні для повноти судового розгляду та встановлення об`єктивних обставин у справі.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скарги без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Звенигородського районного суду Черкаської області від 19 жовтня 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст постанови складено 24 листопада 2022 року.

Судді: