Справа № 202/1185/22
Провадження № 2/202/1274/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2022 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді - Слюсар Л.П.,

за участю секретаря - Пеки Д.В.,

представника третьої особи - Логвінова С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Макушева Євгенія Петровича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_2 , про зняття арешту з майна,-

ВСТАНОВИВ:

У березня 2022 року ОСОБА_1 звернулася Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою до приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Макушева Євгенія Петровича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_2 , про зняття арешту з майна, відповідно до якого просила зняти арешт з майна, а саме: з квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_1 на праві власності, накладеного приватним виконавцем Макушевим Є.П. по виконавчому провадженню №67837146 в якому боржником є ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) та стягнути судові витрати по справі.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилаючись на те, що 20 лютого 2022 року їй стало відомо, про те, що приватним виконавцем Макушевим Євгенієм Петровичем в виконавчому провадженні №67837146 було накладено арешт на майно, а саме квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Вказала, що виконавче провадження №67837146 відкрито відносно боржника ОСОБА_2 , а квартира АДРЕСА_2 належить на праві власності позивачу, згідно з рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 03 жовтня 2019 року по справі №202/7079/16-ц. Рішення набрало законної сили 05.11.2019 року.

Зазначена квартира починаючи з 17.05.2007 року належить на праві власності ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу, та згідно з рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 03 жовтня 2019 року поновлено законні права позивача.

Вищенаведене зумовило позивача звернутись до суду з відповідною позовною заявою для захисту своїх прав.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10 березня 2022 року, головуючим суддею у розгляді вказаної позовної заяви визначено суддю Слюсар Л.П., ухвалою якої від 15 березня 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі з призначенням до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

17.05.2022 року на адресу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська надійшов відзив від відповідача, відповідно до якого вказав на те, що ознайомившись з позовною заявою вважає її необґрунтованою, а доводи викладені в позові хибними. Так, відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження» в судовому порядку може бути ухвалено рішення про зняття арешту з майна у випадку незавершеного виконавчого провадження або у випадку, коли особа вважає себе власником майна, на яке накладено арешт, та одночасно звертається з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Арешт майна, який не пов`язаний зі спором про право на це майно, а стосується порушень вимог виконавчого провадження з боку органів державної виконавчої служби, слід розглядати за правилами розділу VII ЦПК України.

Щодо обставин справи повідомив про те, що у нього на виконанні перебуває виконавче провадження №67837146 з примусового виконання виконавчого напису №5-595 вчиненого 03.12.2021р. державним нотаріусом Рівна О.В. про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 210000 грн. Так 09.12.2021 року виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. Відповідно до інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно встановлено, що за боржником - ОСОБА_2 зареєстровано право власності на нерухоме майно, а саме квартира АДРЕСА_2 . ОСОБА_1 не зареєструвала квартиру у встановленому законом порядку, тому підставі для зняття арешту з квартири відсутні. Просив відмовити в задоволені позову.

22.04.2022 року на адресу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська надійшло пояснення третьої особи ОСОБА_2 , відповідно до якого вказав, що з вимогами позовної заяви не погоджується. Так, що позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або на іншій законній підставі майном, що належить боржнику (речове права на чуже право). Відповідачами по справі є боржник, в особа, якій передано майно, якщо воно було реалізовано. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, має бути заучено відповідний орган державної виконавчої служби.

У спорах про зняття арешту з майна, яке є предметом застави (іпотеки) або придбано за рахунок кредиту, який не погашено, в якості третіх осіб у встановленому законом порядку залучаються заставодержатель (іпотекодавець) або кредитор. Таким кредитором на даний час є ОСОБА_3 .

Спірна квартира була набута ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 17.05.2007 року. Одночасно було укладено договір іпотеки № 1335 від 17.05.2007 року. Іпотекодержатель ВАТ КБ «Надра». Відповідно майно було обтяжене.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20.12.2013 року з позивача на користь ПАТ КБ «Надра» стягнуто заборгованість за кредитним договором у розмірі 1 076004,32 грн.

05.08.2020 року між ПАТ КБ «Надра» та ТОВ ФК «Дніпрофінансгруп» було укладено договір про відступлення прав вимоги. Відповідно до якого Банк відступає новому кредитору, а новий кредитор набуває права вимоги до позичальників за кредитними договорами у зв`язку із набуттям прав на умовах цього договору, зазначених у додатку № 1 до цього Договору. Відповідно до додатку № 1 застава, яка була первісно надана у забезпечення по кредиту - квартира АДРЕСА_2 .

06.10.2020 року між ТОВ ФК «Дніпрофінансгруп» та ТОВ «Брайт Інвестмент» було укладено договір про відступлення прав вимоги. Відповідно до якого до нового кредитору переходить право вимоги за кредитом, який забезпечений нерухомим майном, а саме квартирою АДРЕСА_2 .

11.11.2020 року між ТОВ «Брайт Інвестмент» та ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги № 1110/1К. Відповідно до якого до ОСОБА_3 перейшло право вимоги до Боржника ( ОСОБА_1 ) за кредитним договором, який було забезпечено нерухомим майном.

Таким чином, на сьогоднішній день кредитором за даним договором є ОСОБА_3 , а заставне нерухоме майно забезпечує дані кредитні відносини.

Враховуючи що позивачем на даний час не виконано основне зобов`язання за кредитним договором, а саме не повернуто грошові кошти ОСОБА_3 у позивача відсутні правові підстави заявляти вимоги про скасування арешту зі спірної квартири. Так як спірна квартира є предметом іпотечного договору, а ОСОБА_3 є іпотекодержателем. Відомості про обтяження є чинними.

Крім того, у своєму позові позивач зазначає, що вона є власником спірної квартири на підставі рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська у справі №202/7079/16-ц від 03.10.2019 року. Проте, на сьогодні в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності за позивачем на підставі даного судового рішення не зареєстровано.

Вважає, що позивачем вибрано невірний спосіб захисту та позивач взагалі за наявності іпотечного договору та невиконання його вимог не має законних підстав для подачі даного позову до суду. Просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог позивача.

Позивач та представник позивача в судове засідання не з`явилися. Відповідно до заяви просили суд розглядати справу за відсутності та задовольнити позовні вимоги.

Відповідач приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Макушев Є.П. у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином. Суду надано відзив на позовну заяву, в якому просив суд розглядати справу за його відсутності та відмовити в задоволенні позову.

Представник третьої особи ОСОБА_2 ОСОБА_4 у судовому засіданні просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог з наведених в пояснені підстав.

Суд, заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає, що позовна заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, постановою приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Макушева Є.П. від 09.12.2021 року відкрито виконавче провадження №67837146 з примусового виконання виконавчого напису №5-595 виданого 03.12.2021 року державним нотаріусом П`ятої дніпровської державної нотаріальної контори О.В. Рівна про стягнення з боржника ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованість за договором позики грошових коштів, посвідченого державним нотаріусом П`ятої дніпровської державної нотаріальної контори Рівною О.В., 20 листопада 2021 року за реєстровим №5-558 у розмірі 210000 грн., строк виконання зобов`язання за яким настав 30 листопада 2021 року, а саме 210000,00 грн.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, номер довідки 290468743 від 15.12.2021 року квартира АДРЕСА_2 належить на праві власності ОСОБА_2 , на підставі договору купівлі-продажу квартири, серія та номер:636, виданий 17.02.2017 року, видавник: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Рябих В.М.

В виконавчому провадженні №67837146 Постановою про арешт майна від 15.12.2021 року приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Макушев Є.П. наклав арешт на майно, квартиру АДРЕСА_2 , що належить боржнику ОСОБА_2 .

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, номер довідки 300491538 від 20.02.2022 року квартира АДРЕСА_2 належить на праві власності ОСОБА_2 .

Відомості про реєстрацію іншого речового права відсутні.

Відомості про державну реєстрацію іпотеки відсутні.

Актуальна інформація про державну реєстрацію обтяжень: Номер запису про обтяження:25417638, дата реєстрації 23.03.2018 року, підстава для державної реєстрації: ухвала Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 14.03.2018 року, №202/7079/16-ц, вид обтяження: арешт нерухомого майна. Особа в інтересах якої встановлено обтяження: ОСОБА_1 .

Номер запису обтяження:21685746, дата реєстрації 02.08.2017 року, підстава для державної реєстрації: ухвала Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 24.07.2017 року, №202/4878/17, вид обтяження: арешт нерухомого майна. Особа в інтересах якої встановлено обтяження: СВ Індустріальний ВП ДВП ГУНП у Дніпропетровській області.

Номер запису про обтяження 19169658 (спеціальний розділ), дата реєстрації 23.02.2017, підстава для державної реєстрації: постанова про арешт майна боржника, серія та номер:53481971, виданий 23.02.2017, видавник: державний виконавець Індустріального ВДВС міста Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області, Григорчук К.В. Вид обтяження: арешт нерухомого майна. Особа, майно якої обтяжуються: ОСОБА_2 .

Номер запису про обтяження 45681238 (спеціальний розділ), дата реєстрації 15.12.2021, підстава для державної реєстрації: постанова, серія та номер:67837146, виданий 15.12.2021 року, видавник: приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Макушев Є.П. Вид обтяження: арешт нерухомого майна. Особа, майно якої обтяжуються: ОСОБА_2 . Обтяжувач: ОСОБА_5 .

Відповідно до ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1,2 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частина 2 ст.16 ЦК України передбачає способи захисту цивільних прав та інтересів.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

Відповідно до ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

В судовому засіданні встановлено, що рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 03 жовтня 2019 року у справі №202/7079/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_2 , треті особи Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Надра», Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Сисоєнко Ірина Вікторівна, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Верба Віталій Миколайович, Індустріальний відділ державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, Служба у справах дітей Індустріальної районної у м. Дніпрі ради, Відділ формування та ведення реєстру територіальної громади Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур управління у сфері державної реєстрації Дніпровської міської ради, про встановлення незаконності набуття права власності, витребування і незаконного володіння, визнання права власності на квартиру, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково. Витребувано з незаконного володіння ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) квартиру АДРЕСА_2 ; визнано за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) право власності на квартиру АДРЕСА_2 , в решті позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено. Рішення набрало чинності 05.11.2019 року.

В ході розгляду справи встановлено, що 17.05.2007 року ОСОБА_1 за договором купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Куліш В.І., придбала квартиру АДРЕСА_2 . 21.06.2007 року проведено реєстрацію права власності вказаної квартири за позивачем. Дана квартира є предметом іпотечного кредиту між позивачем ОСОБА_1 і ПАТ КБ «Надра» .

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20.12.2013 року з позивача на користь ПАТ КБ «Надра» стягнуто заборгованість за кредитним договором у розмірі 1 076 004,32 грн.

18.02.2016 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Вербою В.М. на ім`я ОСОБА_7 видано свідоцтво про право власності на спірну квартиру на підставі акта про реалізацію предмета іпотеки, придбаного на прилюдних торгах.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 08.06.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Сисоєнко І.В., вказану квартиру у ОСОБА_7 придбала ОСОБА_8 .

Відповідно до договору купівлі-продажу від 17.02.2017 року ОСОБА_8 продала вказану квартиру ОСОБА_2 .

Встановлено, що свідоцтво про право власності на спірну квартиру на ім`я ОСОБА_7 на підставі підроблених документів, прилюдні торги з реалізації спірної квартири фактично не проводились, а квартира АДРЕСА_2 вибула з володіння ОСОБА_1 не з її волі.

Відповідно до ч.4 ст.80 ЦПК України, обставини встановлені рішенням у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Звертаючись до суду із зазначеним позовом, позивач обґрунтувала свої вимоги тим, що накладення арешту на майно порушує її права, як власника, захист якого передбачено статтею 41 Конституції України, статтею 321 ЦК України.

Суд не приймає до уваги доводи відповідача та третьої особи про те, що позивач не може звертатися з позовом до суду, оскільки для неї встановлений інший порядок вирішення даного питання, шляхом звернення до суду зі скаргою відповідно до розділу VII ЦПК України.

Так, відповідно до ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

В судовому засіданні встановлено, що виконавче провадження №6783716 здійснюється приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Макушевим Євгенієм Петровичем з примусового виконання виконавчого напису №5-595 виданого 03.12.2021 року державним нотаріусом П`ятої дніпровської державної нотаріальної контори О.В. Рівна про стягнення з боржника ОСОБА_2 заборгованості за договором позики на користь стягувача ОСОБА_3 , отже позивач ОСОБА_1 не є стороною виконавчого провадження, та відповідно не наділена правом звернення до суду зі скаргою на дії державного виконавця.

Відповідно до ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

При цьому вимоги інших осіб щодо належності їм, а не боржникові майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом пред`явлення ними відповідно до правил судової юрисдикції позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на це майно і зняття з нього арешту. У такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна, але володіють ним на законних підставах.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Надаючи оцінку залученню позивачем органу виконавчої служби в якості відповідача, суд звертає увагу, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (пункт 41), від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц (пункт 49), від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц (пункт 50), від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (пункт 31.4), від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц (пункт 37, 54), від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17 (пункт 38), від 13 березня 2019 року у справі № 757/39920/15-ц (пункт 31), від 27 березня 2019 року у справі № 520/17304/15-ц (пункт 63), від 1 квітня 2020 року у справі №520/13067/17 (пункт 71)).

Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 03.06.2016 № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» роз`яснено, що позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби.

Однак, судом встановлено, що позивачем пред`явлено позов про зняття арешту до приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Макушева Євгенія Петровича, який є неналежним відповідачем у справі.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з положеннями ст. 48 ЦПК України сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач.

Належними є сторони, які є суб`єктами спірних правовідносин.

Належним є відповідач, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права.

Відтак, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати по пред`явленому позову при наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

На позивачеві лежить обов`язок довести, що саме йому належить оспорюване право, а вказаний ним відповідач зобов`язаний виконати покладений на нього законом або договором обов`язок.

Законодавець поклав на позивача обов`язок визначати відповідача у справі і суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких визначив позивач. Водночас якщо позивач помилився і подав позов до тих, хто відповідати за позовом не повинен, або притягнув не всіх, він не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про заміну неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідачів і суд таке клопотання задовольняє. Ініціатива щодо заміни неналежного відповідача повинна виходити від позивача, який повинен подати клопотання. У цьому клопотанні позивач обґрунтовує необхідність такої заміни, а саме, чому первісний відповідач є неналежним і хто є відповідачем належним. Подання позивачем такого клопотання свідчить, що він не лише згідний, але й просить про заміну неналежного відповідача належним.

З урахуванням принципу диспозитивності суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи.

За приписами статті 51 ЦПК України суд першої інстанції може залучити до участі у справі співвідповідача або замінити первісного відповідача належним відповідачем лише за клопотанням позивача.

У пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному статтею 33 ЦПК України, статтею 51 ЦПК України. Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача є підставою для відмови у позові, що не позбавляє позивача права пред`явити позов до належного відповідача.

Вирішення даного спору належним чином без участі у справі належного відповідача було б прямим порушенням прав особи, яка не залучена до участі у справі у якості відповідача, і до якої мав би бути пред`явлений даний позов.

Обов`язок та право визначати відповідачів, до яких пред`являється позов, покладається на позивача.

Позов, для того, щоб бути задоволеним, має бути пред`явлений до належного відповідача.

Отже, оцінивши кожний доказ з точки зору їх належності та допустимості, а в сукупності доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд вважає що позов пред`явлено до неналежного відповідача є підставою для відмови в позові.

Суд також звертає увагу на те, що даний час договір іпотеки не є припиненим з огляду на невиконані кредитні зобов`язання ОСОБА_1 та кредитором відповідно до Договору купівлі-продажу прав вимоги №1110/1К від 11 листопада 2020 року є ОСОБА_3 .

Крім того в судовому засіданні встановлено, що позивачем рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська у справі №202/7079/16-ц від 03.10.2019 року, на виконання не подано та на сьогодні в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності за позивачем на підставі даного судового рішення не зареєстровано та відповідно позивачем вибрано невірний спосіб захисту за наявності іпотечного договору та невиконання його вимог .

За змістом ч.ч.1, 2, 3 ст. 12, ч.ч. 1, 2 ст.13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та їх обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд не вбачає законних підстав для задоволення позовних вимог позивача в повному обсязі.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, оскільки позивачу відмовлено в позові то судові витрати не відшкодовуються.

Керуючись: Законом України «Про іпотеку», ст. ст. 15,16, 321 ЦК України, ст.ст. 4, 12, 13, 77,78, 81,82, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 ) до приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Макушева Євгенія Петровича (49000 м. Дніпро, Крутогірний узвіз, 28, прим.229, оф.1), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_2 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП: НОМЕР_1 ), про зняття арешту з майна відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст складено 25.05.2022 року.

Суддя Л.П. Слюсар