КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 листопада 2022 року м. Київ

Унікальний номер справи № 373/2007/17

Апеляційне провадження 22-ц/824/9152/2022

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Махлай Л.Д.,

суддів Немировської О.В, Ящук Т.І.

при секретарі Кролівець О.В.

сторони

позивач ОСОБА_1

відповідачі

ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Переяслав - Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 27 червня 2022 року, ухвалене під головуванням судді Керекези Я.І., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє вимог щодо предмета спору ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за договором,

в с т а н о в и в :

у листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , в якому просив стягнути з останніх заборгованість за договором про надання послуг в сумі 22 494 983,28 грн у рівних частинах.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що між ним та відповідачами 08.10.2014 укладений договір про надання послуг на строк 12 місяців, де визначено фіксовану винагороду за юридичні послуги в гривневому еквіваленті - 1 000 000 доларів США та передбачено оплату інших витрат, пов`язаних з виконанням цього договору. Протягом строку дії договору він надав відповідачам юридичні послуги на загальну суму 22 254 387,00 грн та поніс в процесі виконання умов договору матеріальні витрати в сумі 240 596, 28 грн, однак відповідачі своїх зобов`язань за договором не виконали, оплату за надані послуги не здійснили, на його претензії не реагують.

Заочним рішенням Переяслав - Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 27.08.2018 позов задоволено частково.

Ухвалою суду від 24.09.2019 за заявою ОСОБА_3 це заочне рішення скасоване.

Ухвалою від 06.11.2019 за клопотанням позивача залучено до участі у справі як третю особу без самостійних вимог на стороні позивача ОСОБА_5 .

Рішенням Переяслав - Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 27.06.2022 у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. Посилається на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи. А саме, суд безпідставно скасував заочне рішення, яким позов було задоволено та на підставі тих же доказів ухвалив протилежне рішення. Відповідач ОСОБА_3 пропустив строк на подачу заяви про перегляд заочного рішення, а тому строк на подачу такої заяви поновлено безпідставно. Відповідачка ж ОСОБА_4 не зверталася з заявою про перегляд заочного рішення. Суд не звернув уваги на те, що відповідачі не спростували розмір заборгованості, а підписавши акти визнали ту обставину, що послуги були надані у повному обсязі. Суд надав неправильну оцінку показань свідків, які повідомили про усі відомі їм обставини, у тому числі щодо надання послуг, а перелік повноважень свідків було викладено у виданих на їх ім`я довіреностях. Суд не врахував правову позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 2-383/2010. До 02.06.2016 обмежень щодо представництва особами, які не є адвокатами не існувало, а тому та обставина, що на час укладення договору він не був адвокатом не позбавляє його права на отримання коштів за виконану роботу. Відповідачі видали на його ім`я довіреності на представлення їх інтересів з правом передоручення, та він мав право на підписання актів.

У судовому засіданні позивач підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлялися у встановленому законом порядку у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розгляд справи у їх відсутності, за правилами ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

Вислухавши доповідь судді, пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 08.10.2014 ОСОБА_6 та ОСОБА_3 (замовники) з однієї сторони та ОСОБА_1 (виконавець) з іншої сторони укладено договір про надання послуг.

Умовами даного договорупередбаченонадання на платній основі юридичних послуг з моменту його підписання протягом строку дії договору, який становить 12 місяців.

У пункті 2.1 договору сторони погоди винагороду за юридичні послуги станом на 08.10.2014 у розмірі 12 970 000 грн, що еквівалентно 1 000 000 доларам США.

Згідно пункту 2.2 договору оплата таких послуг має здійснюватися на протязі п`яти днів після закінчення строку договору, але не пізніше 14.10.2015.

Відповідно до пунктів 2.3, 2.4 договору замовники послуг взяли на себе зобов`язання окремо оплатити всі документально підтверджені витрати позивача (виконавця послуг), понесені у зв`язку з виконанням завдань замовника в рамках цього договору.

08.10.2014 ОСОБА_3 та ОСОБА_4 видали довіреність на ім`я ОСОБА_1 з правом передоручення терміном на 1 рік, на підставі яких ОСОБА_1 видані довіреності представляти інтереси ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на ім`я ОСОБА_7 та ОСОБА_8 відповідно та на представлення інтересів обох відповідачів ОСОБА_5 .

Додатковими угодами від 15.12.2014 та від 21.04.2015 до договору збільшено попередньо обумовлену вартість послуг за договором у гривнях у зв`язку з ростом курсу долара США.

10.11.2014, 08.12.2014, 09.01.2015, 09.02.2015, 10.03.2015, 09.04.2015, 08.05.2015, 08.06.2015, 08.07.2015, 11.08.2015, 09.09.2015, 09.10.2015 сторонами підписано акти виконаних робіт.

Також сторонами складено та підписано акти про понесені виконавцем в процесі надання юридичних послуг за договором витрат від 10.11.2014, 08.12.2014, 09.01.2015, 09.02.2015, 10.03.2015, 09.04.2015, 08.05.2015, 08.06.2015, 08.07.2015, 11.08.2015, 09.09.2015, 09.10.2015, 07.12.2015, 14.01.2016, 09.02.2016, 12.03.2016, 13.05.2016, 06.09.2016, 21.10.2016.

28.04.2017 позивачем на адресу відповідачів було направлено лист з проханням перерахувати на відповідний банківський рахунок позивача грошові кошти на покриття витрат, понесених в процесі виконання договору про надання юридичних послуг в сумі240 596, 28 грн, який був отриманий ОСОБА_3 15.08.2017.

15.08.2017 позивач направив лист на адреси проживання та реєстрації відповідачів з вимогою сплатити заборгованість за надані юридичні послуги за договором у сумі 22 254 387 грн.

Свідок ОСОБА_9 показав суду, що знає ОСОБА_4 з 2014 року. Вони уклали договір з ОСОБА_10 , а ОСОБА_11 виписав довіреність йому і він виконував певну роботу: представляв їхні інтереси в судах, в ДПІ, на різних підприємствах, кримінальними справами не займався, однак детально вже не пам`ятає, що конкретно робив. Умови підписаного з ОСОБА_10 договору не пам`ятає. Кошти на проїзд та інші витрати отримував від ОСОБА_12 , по всім витратам писав акти. Особисто він не був і не є адвокатом.

Свідок ОСОБА_8 показав суду, що про договір про надання юридичних послуг від імені ОСОБА_4 на ім`я ОСОБА_12 знає, однак деталей не пам`ятає і особисто не надавав послуг за цим договором, бо таке повинні робити тільки сторони договору. У 2014-2015 роках він не був адвокатом, не міг готувати та підписувати адвокатські запити. З ОСОБА_10 їздив багато, усні доручення виконував, можливо і в інтересах ОСОБА_4, однак які конкретноі в який період - не пам`ятає. Хто фінансував витрати по ОСОБА_4 не знає, від ОСОБА_12 кошти отримував, однак їх розмір і за що - не пам`ятає.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що в актах про надання послуг не визначено вартості фактично наданих послуг, а будь-які інші докази безпосереднього надання послуг чи понесених витрат відсутні. За договором позивач взяв на себе обов`язок надавати відповідачам юридичні послуги в якості адвоката, проте ОСОБА_1 отримав свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю лише 21.01.2019, а тому не міг надавати послуги за договором як адвокат. Крім того, надані позивачем акти про надання послуг підписані лише одним із відповідачів ОСОБА_13 , в тому числі й за ОСОБА_4 , при цьому будь-яких довіреностей чи доручень на можливість такого підписання сторонами не надано.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до п. 1.1 договору про надання послуг, укладеного між сторонами, виконавець приймає на себе зобов`язання щодо надання замовникам на платній основі юридичних послуг, зокрема представництво інтересів замовників з усіх юридичних питань за зверненням замовника, в тому числі в процесі досудового слідства, в рамках кримінальної справи, у судах будь - яких інстанцій, в державних та недержавних закладах, установах, підприємства, організаціях, незалежно від форм власності, галузевої належності та підпорядкування, в тому числі закладах судової експертизи, правоохоронних органах, органах податкової служби, нотаріату, в якості адвоката.

Відповідно до п. 1, 2, 4 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру» адвокат - фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом; адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту; договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 цього Закону, в редакції чинній на час укладення договору, адвокатом може бути фізична особа, яка має повну вищу юридичну освіту, володіє державною мовою, має стаж роботи в галузі права не менше двох років, склала кваліфікаційний іспит, пройшла стажування (крім випадків, встановлених цим Законом), склала присягу адвоката України та отримала свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю.

За обставинами справи встановлено, що на момент укладення договору про надання послуг від 08.10.2014 ОСОБА_1 був зареєстрований у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, як фізична особа-підприємець із єдиним та основних видом діяльності - управління підприємствами. Свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 000396 позивач отримав лише 21.01.2019.

Позивач не заперечував, що ні на час укладення договору, ні під час дії договору він не мав статусу адвоката.

Доказів про те, що при укладенні договору відповідачі достовірно знали про те, що ОСОБА_1 не є адвокатом позивачем не надано.

Відтак судом першої інстанції правильно встановлено, що позивач з часу укладення договору та протягом його дії не міг виконувати умови договору, оскільки не міг виступати в якості адвоката відповідачів, як то передбачено договором.

Посилання позивача на те, що умовами договору передбачено видачу відповідачами на його ім`я довіреності з правом передоручення третім особам не змінює правову природу договору, оскільки договір укладено не про організацію надання юридичних послуг адвокатами, залученими ОСОБА_1 , а про надання таких послуг безпосередньо ОСОБА_1 , як адвокатом. Як адвокат позивач будь - яких послуг відповідачам не надавав.

Доводи позивача про те, що оскільки відповідачі підписали акти про надання послуг, то вони визнали факт отримання послуг у повному обсязі відповідно до умов договору не можуть бути підставою для задоволення позову.

Слід звернути увагу на те, що договір укладено позивачем як фізичною особою. В актах, серед іншого, зазначено про підготовку адвокатських запитів, які ОСОБА_1 не мав права направляти не будучи адвокатом. В актах також вказано, що вчинено інші значимі дії, проте, що це за дії, та яка вартість таких послуг не зазначено.

Відповідачі заперечували факт виконання позивачем зобов`язань за договором, вказавши, що жодної справи у судах на їх користь вирішено не було, та зазначили про те, що позивачем не надано первинних платіжних документів про понесення ним витрат у процесі виконання договору.

Відтак доводи апелянта про те, що відповідачі визнали факт надання послуг за договором та не спростували відсутність заборгованості за договором суперечать встановленим у справі обставинам.

Саме позивач мав надати платіжні документи у підтвердження понесених ним витрат при виконанні договору, детальний опис наданих послуг із зазначенням розрахунку тощо. Проте таких доказів до суду не надано. Крім того, як вказувалося вище, надання позивачем адвокатських послуг не могло бути здійснене через відсутність у нього повноважень адвоката.

Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення витрат, які ним понесені після закінчення строку договору, проте позов заявлено з підстав невиконання відповідачами умов договору. Будь - якого обґрунтування підстав стягнення витрат, понесених після закінчення договору позивач не наводить.

Доводи апеляційної скарги про презумпцію чинності договору не спростовують висновків суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно зі ст. 902 ЦК України виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша);

Частиною 1 ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Стаття 610 цього Кодексу передбачає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За договором про надання послуг ОСОБА_1 взяв на себе особисто зобов`язання щодо надання замовникам на платній основі юридичних послуг в якості адвоката, проте таких послуг в якості адвоката особисто не надавав.

Видача довіреності відповідачами на ім`я позивача з правом передоручення, не свідчить про те, що відповідачі відповідно до ч. 2 ст. 902 ЦК України надали право позивачу покласти виконання договору про надання послуг на інших осіб.

Оскільки позивачем не доведено надання послуг відповідно до умов договору, то і вимоги про стягнення з відповідачів коштів за такі послуги не є доведеними.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд безпідставно поновив строк для подачі заяви про перегляд заочного рішення та скасував заочне рішення вцілому за заявою лише одного відповідача не є підставою для скасування чи зміни рішення, оскільки матеріали справи не місять доказів про те, що відповідачі були повідомлені про день та час судового розгляду та отримали копію позовної заяви з додатками до ухвалення заочного рішення від 27.08.2018. Оскільки договір, на підставі якого заявлено позов, не містить окремих зобов`язань відповідачів, за наслідками розгляду заяви про скасування заочного рішення суд першої інстанції не мав підстав для скасування заочного рішення лише в частині відповідача ОСОБА_3 .

За таких обставин колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Переяслав - Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 27 червня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня проголошення постанови до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду лише з підстав, визначених у ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови виготовлений 08.11.2022.

Головуючий Л. Д. Махлай

Судді О. В. Немировська

Т. І. Ящук