Справа № 171/2010/21
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

12 грудня 2022 року м. Апостолове

Апостолівський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Хоруженко Н.В.,

за участю секретаря - Перепеткевич Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , представник позивача ОСОБА_2 , до Товариства з обмеженою відповідальністю "Веллфін", треті особи: приватний нотаріус Грисюк Олена Василівна, Апостолівський відділ державної виконавчої служби у Криворізькому районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, -

ВСТАНОВИВ:

08/09/2022 року на адресу суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 , представник позивача ОСОБА_2 , до Товариства з обмеженою відповідальністю "Веллфін", треті особи: приватний нотаріус Грисюк Олена Василівна, Апостолівський відділ державної виконавчої служби у Криворізькому районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), у якій позивач просив: Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 24.05.2021 року приватним нотаріусом Грисюк Оленою Василівною, зареєстрований в реєстрі за № 50448, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ВЕЛЛФІН () заборгованості в сумі 25677 грн. 62 коп.. Стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по справі. Позовні вимоги обгрунтовано тим, що на підставі вказаного виконавчого напису відкрито виконавче провадження про стягнення з неї на користь відповідача заборгованості в сумі 25677 грн. Позивач вважає, що виконавчий напис вчинений з грубим порушенням діючого законодавства, оскільки вчинений щодо договору, який не був укладений, грошові кошти не надавались, розмір заборгованості не обгрунтований, а отже заборгованість не є безспірною.

Ухвалою суду від 14.09.2021 року відкрито провадження по справі.

Позивач та її представник у судове засідання не зявились, надали заяви про розгляд справи у їх відсутності.

Відповідач у судове засідання не зявився, про час та місце спарви повідомлений належним чином, причин неявки не повідомив.

У звязку з зазначеним розгляд справи здійснено у відсутності сторін.

Суд, дослідивши докази по справі, приходить до виснвоку, що позовні вимоги слід задовольнити, виходячи з настпуного.

В судовомузасіданні встановлено, що 21.03.2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Веллфін"та позивачем було укладено кредитний договір № 412815 за яким позивач отримав кредит у сумі 900 грн. та зобовязавсвся повернути кредит на умовах визначених договором, строком на 18 днів. Згідно графіку розрахунків термін повернення кредиту 08.04.2018 року та до сплати підлягала сума 1211, 63 грн. кредиту та . нарахованих відсотків.

24.05.2021 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського нотаріального округу Грисюк О.В. за заявою представника ТОВ "Велфін" вчинено виконавчий напис № 50448, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ "Велфін" заборгованості за період з 21.03.2018 року по 01.03.2020 року в сумі 24927,62 грн..

Згідно ї постанови ВП № 65765227 державним виконавцем Апостолівського відділу державної виконавчої служби у Криворізькому районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), відкрито виконавче провадження про примусове виконання виконавчого напису № 50448, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ "Велфін" заборгованості за період з 21.03.2018 року по 01.03.2020 року в сумі 24927,62 грн..

Дані обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи виконавчим написом, кредитним договором, постановою про відкриття виконавчого провадження та не оспорюються сторонами.

Вирішуючи позовні вимоги суд виходить з наступного.

За загальним правилом статей 15, 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один зі способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Вчинюючи виконавчі написи, нотаріус відповідно до закону встановлює та офіційно визнає факт наявності певної безспірної заборгованості та викладає такий свій висновок у відповідному нотаріальному акті - документі (виконавчому написі), що одночасно є підставою для примусового виконання (пункт 3 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» ).

Нотаріус у межах реалізації наданих йому юрисдикційних повноважень не вирішує спорів про право, але в результаті розгляду нотаріальної справи та вчинення нотаріальної дії правова невизначеність все ж припиняється. Отже, здійснюючи повноваження у сфері безспірної юрисдикції, нотаріус має встановлювати наявність або відсутність певного юридичного складу, щоб покласти його у підставу нотаріального акта в межах вчинюваної ним відповідної нотаріальної дії.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 цього Закону). Таким актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій).

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. При цьому безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на і підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі Перелік).

Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій.

Згідно з підпунктом 1.1 пункту 1 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів.

Підпунктом 1.2 пункту 1 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій вчинення нотаріальних дій перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України.

Підпунктом 3.1 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, зокрема якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем.

Підпунктом 3.5 пункту 3 глави 16 розділу II Порядку № 296/5 передбачено, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку № 1172, а якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус має право витребувати їх у стягувача, а якщо для вчинення виконавчого напису, крім документа, що встановлює заборгованість, необхідно подати й інші документи, зазначені в цьому Переліку, то вони до виконавчого напису не приєднуються, а залишаються у матеріалах нотаріальної справи (підпункт 2.2 пункту 2 та підпункт 3.6 пункту 3 глави 16 розділу II Порядку № 296/5).

Постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999 року затверджено Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Постановою № 662 Перелік документів доповнено після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом:«Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин».

Проте, у судовому порядку постанову № 662 визнано незаконною та нечинною у вказаній вище частині, кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса.

На зазначене зверталась увага у рішеннях касаційної інстанції, зокрема, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 вересня 2021 року у справі № 910/10374/17зазначено: в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 квітня 2020 року у справі № 158/2157/17, на які посилалася заявник в апеляційній та касаційній скаргах, постановою Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» (далі - Постанова № 662) Перелік документів доповнено після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 Постанову № 662 визнано незаконною та нечинною в частині, зокрема, доповнення Переліку документів розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Ухвалами Вищого адміністративного суду України від 06 березня та 04 квітня 2017 року виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року зупинено до закінчення касаційного розгляду. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 залишено без змін. Таким чином, оскільки у судовому порядку постанову № 662 визнано незаконною та нечинною у вказаній вище частині, кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Відповідно до пункту 5Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя" № 9 від 01.11.96судам необхідно виходити з того, що нормативно-правові акти будь-якого державного чи іншого органу (акти Президента України, постанови Верховної Ради України, постанови і розпорядження Кабінету Міністрів України, нормативно-правові акти Верховної Ради Автономної Республіки Крим чи рішення Ради міністрів Автономної Республіки Крим, акти органів місцевого самоврядування, накази та інструкції міністерств і відомств, накази керівників підприємств, установ та організацій тощо) підлягають оцінці на відповідність як Конституції, так і закону. Якщо при розгляді справи буде встановлено, що нормативно-правовий акт, який підлягав застосуванню, не відповідає чи суперечить законові, суд зобов`язаний застосувати закон, який регулює ці правовідносини.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 Постанову № 662 визнано незаконною та нечинною в частині, зокрема, доповнення Переліку документів розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Ухвалами Вищого адміністративного суду України від 06 березня та 04 квітня 2017 року виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року зупинено до закінчення касаційного розгляду. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 залишено без змін.

Наслідки визнання нормативно-правового акта протиправним та нечинним визначає стаття 265 КАСУ, а саме: 1. Резолютивна частина рішення суду про визнання нормативно-правового акта протиправним та нечинним невідкладно публікується відповідачем у виданні, в якому його було офіційно оприлюднено, після набрання рішенням законної сили. 2. Нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду.

Оскаржуваний виконавчий напис № 50448, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ "Велфін" заборгованості за період з 21.03.2018 року по 01.03.2020 року в сумі 24927,62 грн.. ,вчинений приватним нотаріусом приватним нотаріусом Києво-Святошинського нотаріального округу Грисюк О.В. 24.05.2021 року , тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14.

З дослідженого в судовому засіданні кредитного договору укладеного 25.08.2019 року , на підставі якого вчинено спірний виконавчий напис, встановлено, що кредитний договір не був нотаріально посвідченим.

Заявлена до стягнення сума була інша та бульша, ніш отримана та яку зобовязався сплатити позивач по закінченню строку договору.

Тому, суд приходить до висновку,що вчиняючи 24.05.2021 року спірний виконавчий напис, приватний нотаріус Грисюк О.В. неправомірно керувався пунктом 2 Переліку документів у редакції постанови №662, яка на той час уже була нечинною згідно з постановою Київського апеляційного адміністративного судувід 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14, оскільки укладений між відповідачем та кредитною установою кредитний договір, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника.

А тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Згідно квитанції позивач сплатив судовий збір за подачу позову в сумі 908 грн. 00 коп.

Відповідно до вимогст. 141ЦПК Українисудові витрати у даній справі повинні бути покладені на відповідача.

Керуючись ст.ст.10-13,81,259,263,265,268 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Позов задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 24.05.2021 року приватним нотаріусом Грисюк Оленою Василівною, зареєстрований в реєстрі за № 50448, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ВЕЛЛФІН () заборгованості в сумі 25677 грн. 62 коп..

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю ВЕЛЛФІН (код ) на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 908 грн. 00 коп.

На рішення може бути подана апеляція до Дніпровського апеляційного суду через Апостолівський районний суд Дніпропетровської області. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

СуддяН. В. Хоруженко