ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2022 року

м. Хмельницький

Справа № 676/4253/21

Провадження № 22-ц/4820/1631/22

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії

суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Ярмолюка О.І. (суддя-доповідач), Грох Л.М., Янчук Т.О.,

секретар судового засідання Шевчук Ю.Г.,

з участю прокурорки Русецької О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом керівника Кам`янець-Подільської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Хмельницької обласної державної адміністрації, третя особа Хмельницьке обласне управління лісового та мисливського господарства, до ОСОБА_1 , Кам`янець-Подільської районної державної адміністрації Хмельницької області про визнання недійсним розпорядження, скасування реєстрації земельної ділянки та зобов`язання повернути земельну ділянку за апеляційною скаргою заступника керівника Хмельницької обласної прокуратури на рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 3 серпня 2022 року,

встановив:

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2021 року керівник Кам`янець-Подільської окружної прокуратури (далі Прокурор) звернувся до суду з уточненим у подальшому позовом в інтересах держави в особі Хмельницької обласної державної адміністрації (далі Облдержадміністрація), Державного підприємства «Кам`янець-Подільське лісове господарство» (далі Підприємство), третя особа Хмельницьке обласне управління лісового та мисливського господарства (далі Управління), до ОСОБА_1 , Кам`янець-Подільської районної державної адміністрації Хмельницької області (далі Райдержадміністрація) про визнання недійсним розпорядження, скасування реєстрації земельної ділянки та зобов`язання повернути земельну ділянку.

Прокурор зазначив, що розпорядженням Райдержадміністрації від 2 жовтня 2009 року 721/2009-р затверджено проект землеустрою та передано у власність ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,1053 га (кадастровий номер :09:005:0041), розташовану на території Чабанівської сільської ради і призначену для ведення садівництва.

На підставі цього розпорядження 25 грудня 2009 року ОСОБА_1 одержала державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №125734, який зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №179.

Передача спірної земельної ділянки у власність ОСОБА_1 відбулася з порушенням вимог закону.

Із матеріалів лісовпорядкування слідує, що земельна ділянка з кадастровим номером :09:005:0041 відноситься до земель лісогосподарського призначення державної власності та перебуває у постійному користуванні Підприємства в межах лісового заказника місцевого значення «Староушицький». Натомість Райдержадміністрація за відсутності відповідних повноважень і згоди позивача, всупереч установленого порядку змінила цільове призначення вказаної ділянки та передала її у власність ОСОБА_1 .

Оскільки спірна земельна ділянка перебуває під особливою охороною держави, має обмежений режим господарювання та не може передаватися у приватну власність, то її зайняття треба розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави, відтак у порядку задоволення негаторного позову ОСОБА_1 зобов`язана повернути цю ділянку державі в особі Облдержадміністрації з правом постійного користування Підприємства. Водночас у Державному земельному кадастрі має бути скасований запис про державну реєстрацію спірної земельної ділянки з одночасним припиненням у Державному реєстрі речових прав усіх зареєстрованих щодо неї речових прав та їх обтяжень.

За таких обставин Прокурор просив суд:

визнати недійсним розпорядження Райдержадміністрації №721/2009-р від 2 жовтня 2009 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачу у власність земельної ділянки ОСОБА_1 »;

скасувати у Державному земельному кадастрі державну реєстрацію земельної ділянки площею 0,1053 га, з кадастровим номером :09:005:0041, із одночасним припиненням у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно усіх зареєстрованих щодо цієї ділянки речових прав та їх обтяжень;

зобов`язати ОСОБА_1 повернути земельну ділянку площею 0,1053 га з кадастровим номером :09:005:0041 державі в особі Облдержадміністрації з правом постійного користування Підприємства.

Короткий зміст судових рішень суду першої інстанції

Ухвалою Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 3 серпня 2022 року позов Прокурора в інтересах держави в особі Підприємства про зобов`язання повернути земельну ділянку залишено без розгляду на підставі п. 2 ч. 1 ст. 257 ЦПК України.

Рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 3 серпня 2022 року в позові Прокурора в інтересах держави в особі Облдержадміністрації, третя особа Управління, до ОСОБА_1 , Райдержадміністрації про визнання недійсним розпорядження, скасування реєстрації земельної ділянки та зобов`язання повернути земельну ділянку відмовлено.

Суд першої інстанції керувався тим, що Прокурор не довів належними та допустимими доказами віднесення спірної земельної ділянки до категорії земель лісогосподарського призначення та незаконність її передачі у приватну власність. Ця ділянка була сформована як об`єкт цивільних прав із земель сільськогосподарського призначення та передана у власність ОСОБА_1 з додержанням вимог чинного законодавства. Прокурор обрав неефективний спосіб захисту порушеного права, оскільки задоволення позову не призведе до захисту чи відновлення порушеного речового права держави. Позов Прокурора є необґрунтованим у цілому та не підлягає задоволенню.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

В апеляційній скарзі заступник керівника Хмельницької обласної прокуратури просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що спірна земельна ділянка відноситься до земель лісогосподарського призначення державної власності, перебуває у постійному користуванні Підприємства в межах лісового заказника місцевого значення «Староушицький» і не може бути передана у приватну власність. Зібрані докази достатньо та об`єктивно вказують на незаконність передачі цієї ділянки у приватну власність ОСОБА_1 . Суд першої інстанції не застосував норми чинного законодавства, не врахував правові позиції Верховного Суду, не дав належної оцінки дослідженим доказам і дійшов помилкового висновку про необґрунтованість позову.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Облдержадміністрація, Управління, ОСОБА_1 і Райдержадміністрація не подали відзив на апеляційну скаргу.

2.Мотивувальна частина

Позиція суду апеляційної інстанції

Частиною 1 статті 375 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши учасницю судового процесу та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Встановлені судами першої та апеляційної інстанції обставини

Розпорядженням Райдержадміністрації від 4 березня 2008 року №134/2008-р надано дозвіл ОСОБА_1 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, розташованої за межами населених пунктів Чабанівської сільської ради Кам`янець-Подільського району Хмельницької області, з метою передачі у власність для ведення садівництва.

25 грудня 2009 року земельна ділянка площею 0,1053 га з кадастровим номером :09:005:0041 зареєстрована як об`єкт цивільних прав у Державному земельному кадастрі (категорія земель землі сільськогосподарського призначення, вид використання земельної ділянки для ведення індивідуального садівництва, код цільового призначення 01.05). Тоді ж у відкритій Поземельній книзі був складений кадастровий план земельної ділянки та зроблений запис про відсутність обмеження використання земельної ділянки.

У 2009 році фізична особа підприємець ОСОБА_2 на замовлення ОСОБА_1 виготовила проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки з кадастровим номером :09:005:0041.

Розпорядженням Райдержадміністрації від 2 жовтня 2009 року №721/2009-р затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передано у власність ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,1053 га для ведення індивідуального садівництва, розташовану на території Чабанівської сільської ради за межами населених пунктів.

На підставі цього розпорядження 25 грудня 2009 року ОСОБА_1 одержала державний акт серії ЯИ №125734 на право власності на земельну ділянку (кадастровий номер :09:005:0041), зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №179.

Застосовані норми права

Статтею 14 Конституції України встановлено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Відповідно до ст. 78 Земельного кодексу України (далі ЗК України) право власності на землю це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності.

За змістом ст. 35 ЗК України громадяни України із земель державної і комунальної власності мають право набувати безоплатно у власність або на умовах оренди земельні ділянки для ведення індивідуального або колективного садівництва.

До земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, зокрема, належать землі лісогосподарського призначення, крім випадків, визначених цим Кодексом (п. «ґ» ч. 4 ст. 84 ЗК України).

В силу ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться, зокрема, у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Згідно з ч. 6, 7 ст. 118 ЗК України (тут і надалі в редакції на час виникнення спірних правовідносин) громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, в тому числі для ведення садівництва у межах норм безоплатної приватизації, подають заяву про вибір місця розташування земельної ділянки до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. До заяви додаються матеріали, передбачені частиною п`ятою статті 151 цього Кодексу, а також висновки конкурсної комісії (у разі відведення земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Вибір місця розташування земельної ділянки та надання дозволу і вимог на розроблення проекту її відведення здійснюються у порядку, встановленому статтею 151 цього Кодексу.

Із положень ст. 151 ЗК України слідує, що вибір місця розташування земельних ділянок здійснюють відповідні сільські, селищні, міські, районні, обласні ради, Верховна Рада Автономної Республіки Крим, місцеві державні адміністрації, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, Кабінет Міністрів України відповідно до їх повноважень щодо вилучення та передачі (надання) цих ділянок.

Відповідний орган державної влади або орган місцевого самоврядування згідно із своїми повноваженнями розглядає заяву (клопотання) і в тижневий строк з дня її реєстрації направляє її копії на розгляд територіальних органів виконавчої влади з питань земельних ресурсів, органів містобудування і архітектури та охорони культурної спадщини, природоохоронних і санітарно-епідеміологічних органів, а також до відповідних територіальних органів виконавчої влади з питань лісового або водного господарства (у разі вилучення (викупу), надання, зміни цільового призначення земельних ділянок лісогосподарського призначення чи водного фонду).

Зазначені органи протягом трьох тижнів з дня одержання заяви (клопотання) надають відповідній сільській, селищній, міській, районній, обласній раді чи Кабінету Міністрів України, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, місцевій державній адміністрації висновок про можливість відведення земельної ділянки для цілей, зазначених у заяві (клопотанні), граничні розміри земельної ділянки та її площу, склад угідь земель, вимоги щодо відведення земельної ділянки.

Після отримання висновків органів, зазначених у частині сьомій цієї статті, про можливість відведення земельної ділянки для цілей, зазначених у заяві (клопотанні), та рішення Верховної Ради України (у разі необхідності) відповідний орган державної влади або орган місцевого самоврядування, згідно із своїми повноваженнями, у двотижневий строк розглядає матеріали вибору земельної ділянки і приймає рішення про затвердження зазначених матеріалів та надає дозвіл і вимоги на розроблення проекту відведення земельної ділянки або мотивоване рішення про відмову.

Як передбачено ч.ч. 8, 9 10 ст. 118 ЗК України, проект відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян організаціями, які мають відповідні дозволи (ліцензії) на виконання цих видів робіт, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Проект відведення земельної ділянки погоджується з органом по земельних ресурсах, природоохоронним і санітарно-епідеміологічним органами, органами архітектури і охорони культурної спадщини та подається на розгляд відповідних місцевої державної адміністрації або органу місцевого самоврядування.

Районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада у місячний строк розглядає проект відведення та приймає рішення про передачу земельної ділянки у власність.

Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

За загальним правилом, установленим статтею 126 ЗК України, право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті.

В силу ч. 1 ст. 19, ч. 1 ст. 20 ЗК України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: землі сільськогосподарського призначення; землі житлової та громадської забудови; землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; землі оздоровчого призначення; землі рекреаційного призначення; землі історико-культурного призначення; землі лісового фонду; землі водного фонду; землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення. Віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.

Статтею 56 ЗК України визначено, що землі лісогосподарського призначення можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності. Громадянам та юридичним особам за рішенням органів місцевого самоврядування та органів виконавчої влади можуть безоплатно або за плату передаватись у власність замкнені земельні ділянки лісогосподарського призначення загальною площею до 5 гектарів у складі угідь селянських, фермерських та інших господарств. Громадяни і юридичні особи в установленому порядку можуть набувати у власність земельні ділянки деградованих і малопродуктивних угідь для залісення.

Порядок використання земель лісогосподарського призначення визначається законом (ст. 57 ЗК України).

Таким законом є Лісовий кодекс України (далі ЛК України).

Згідно зі ст. 5 ЛК України (тут і надалі в редакції на час виникнення спірних правовідносин) до земель лісогосподарського призначення належать лісові землі, на яких розташовані лісові ділянки, та нелісові землі, зайняті сільськогосподарськими угіддями, водами й болотами, спорудами, комунікаціями, малопродуктивними землями тощо, які надані в установленому порядку та використовуються для потреб лісового господарства. До земель лісогосподарського призначення не належать землі, на яких розташовані полезахисні лісові смуги. Віднесення земельних ділянок до складу земель лісогосподарського призначення здійснюється відповідно до земельного законодавства.

Із положень ч. 1 ст. 12 ЛК України слідує, що громадяни та юридичні особи України можуть безоплатно або за плату набувати у власність у складі угідь селянських, фермерських та інших господарств замкнені земельні лісові ділянки загальною площею до 5 гектарів. Ця площа може бути збільшена в разі успадкування лісів згідно із законом.

Як передбачено ч. 1 ст. 17 ЛК України, у постійне користування ліси на землях державної власності для ведення лісового господарства без встановлення строку надаються спеціалізованим державним лісогосподарським підприємствам, іншим державним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані лісогосподарські підрозділи.

Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації у сфері лісових відносин у межах своїх повноважень на їх території, серед іншого, передають у власність, надають у постійне користування для ведення лісового господарства земельні лісові ділянки, що перебувають у державній власності, на відповідній території (п. 4 ч. 1 ст. 31 ЛК України).

Статтею 48 ЛК України встановлено, що у матеріалах лісовпорядкування дається якісна і кількісна характеристика кожної лісової ділянки, комплексна оцінка ведення лісового господарства, що є основою для розроблення на засадах сталого розвитку проекту організації та розвитку лісового господарства відповідного об`єкта лісовпорядкування. Проект організації та розвитку лісового господарства передбачає екологічно обґрунтоване ведення лісового господарства і розробляється відповідно до нормативно-правових актів, що регулюють організацію лісовпорядкування. Матеріали лісовпорядкування затверджуються в установленому порядку органом виконавчої влади з питань лісового господарства Автономної Республіки Крим, територіальними органами центрального органу виконавчої влади з питань лісового господарства за погодженням відповідно з органом виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища Автономної Республіки Крим, територіальними органами центрального органу виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища. Затверджені матеріали лісовпорядкування є обов`язковими для ведення лісового господарства, планування і прогнозування використання лісових ресурсів.

Відповідно до ст. 49 ЛК України державний лісовий кадастр на території України ведеться з метою ефективної організації охорони і захисту лісів, раціонального використання лісового фонду України, відтворення лісів, здійснення систематичного контролю за якісними і кількісними змінами лісів. Державний лісовий кадастр ведеться на основі державного земельного кадастру.

За змістом пункту 5 розділу VІІІ «Прикінцеві положення» до одержання в установленому порядку державними лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками, документами, що підтверджують це право на раніше надані землі, є планово-картографічні матеріали лісовпорядкування.

В силу ст. 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Державний земельний кадастр це єдина державна система земельно-кадастрових робіт, яка встановлює процедуру визнання факту виникнення або припинення права власності і права користування земельними ділянками та містить сукупність відомостей і документів про місце розташування та правовий режим цих ділянок, їх оцінку, класифікацію земель, кількісну та якісну характеристику, розподіл серед власників землі та землекористувачів. Державний земельний кадастр є основою для ведення кадастрів інших природних ресурсів (ст. 193 ЗК України).

Як передбачено ст. 202 ЗК України, державна реєстрація земельних ділянок здійснюється у складі державного реєстру земель.

Згідно з ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Із положень ст. 152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб (п. 10 ч. 2 ст. 16 ЦК України).

В силу ч. 1 ст. 21 ЦК України, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За змістом ст. 5 ЦПК України застосовуваний судом спосіб захисту цивільного права має відповідати критерію ефективності, тобто цей спосіб має бути дієвим, а його реалізація повинна мати наслідком відновлення порушених майнових або немайнових прав та інтересів особи.

Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції

Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що громадяни та юридичні особи як суб`єкти права можуть набувати земельні ділянки державної або комунальної власності у приватну власність.

Приватизація земельних ділянок, у тому числі земельних ділянок для ведення індивідуального або колективного садівництва, здійснюється за відповідним рішенням органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування в межах їх компетенції. Право власності громадян на земельні ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права. На час виникнення спірних правовідносин це право посвідчувалося державним актом.

Громадяни набувають земельні ділянки у власність, зокрема, в порядку їх відведення із земель державної та комунальної власності. Надання земельних ділянок із земель державної та комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації здійснюється відповідними органами після вибору місця розташування земельної ділянки та виготовлення проекту землеустрою з її відведення.

Для відведення земельної ділянки у власність громадянин подає відповідному органу державної виконавчої влади або органу місцевого самоврядування заяву про вибір місця розташування земельної ділянки, до якої додаються обґрунтування необхідності відведення земельної ділянки та графічні матеріали бажаного місця розташування земельної ділянки з її розмірами. Після погодження цих документів указаний орган розглядає матеріали вибору земельної ділянки та надає дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо її відведення. У подальшому орган державної виконавчої влади або орган місцевого самоврядування своїм рішенням затверджує проект землеустрою та передає земельну ділянку у власність громадянина.

На час виникнення спірних правовідносин державний акт на право власності на земельну ділянку складався та видавався відповідним органом державної виконавчої влади або органом місцевого самоврядування після перенесення меж цієї ділянки в натуру (на місцевості) та закріплення їх достроковими межовими знаками встановленого зразка відповідно до розробленого проекту землеустрою.

Землекористування в Україні здійснюється з дотриманням правового режиму використання земель. У зв`язку з цим, чинне законодавство встановлює поділ земель України на відповідні категорії на основі природних (екологічних) ознак та соціально-економічних і виробничих характеристик використання земель. При цьому законом визначено порядок встановлення та зміни цільового призначення земель, а саме, віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень уповноважених органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

До земель лісогосподарського призначення належать землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства.

За загальним правилом землі лісогосподарського призначення не можуть передаватися у приватну власність. Громадяни та юридичні особи можуть набувати у власність для ведення лісового господарства земельні лісові ділянки загальною площею до 5 гектарів у складі угідь селянських, фермерських та інших господарств.

Віднесення земельної ділянки до земель лісогосподарського призначення може бути підтверджено як матеріалами лісовпорядкування, так і даними державного лісового кадастру, який ведеться на основі державного земельного кадастру.

Земельні ділянки як об`єкти цивільних прав мають бути сформовані та зареєстровані у Державному земельному кадастрі в установленому законом порядку. Державна реєстрація земельної ділянки скасовується на підставі судового рішення внаслідок визнання судом такої реєстрації незаконною.

Власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоча б ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння майном.

Право на звернення до суду гарантується чинним законодавством і може бути реалізоване, зокрема, коли особа вважає, що її право порушується, не визнається або оспорюється. У разі доведення в установленому законодавством порядку обставин, якими обґрунтовувалися вимоги, у тому числі й про усунення перешкод у здійсненні невизнаного права шляхом зобов`язання вчинити певні дії, особа має суб`єктивне матеріальне право на їх задоволення.

Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, у зв`язку з чим учасники справи мають довести належними та допустимими доказами обставини, на які вони посилаються, а суд зобов`язаний надати належну оцінку цим доказам.

Прокурор обґрунтував свій позов наступними письмовими доказами:

- інформацією Українського державного проектного лісовпорядного виробничого об`єднання ВО «Укрдержліспроект» №189 від 19 квітня 2021 року фрагментом з публічної кадастрової карти України з нанесеними межами кварталу 45 Подільського лісництва Підприємства та кварталу 7 Староушицького лісництва цього ж підприємства і межами їх таксаційних виділів відповідно до матеріалів лісовпорядкування 2001 та 2011 років та межею земельної ділянки згідно з поданим кадастровим номером (т. 1 а.с. 19-21). Зазначена карта не містить вихідних даних місця розташування земельних ділянок і даних їх поворотних точок (меж). На карту за допомогою комп`ютерної графіки нанесені позначки розташування земельних ділянок з певними кадастровими номерами (у тому числі земельної ділянки з кадастровим номером :09:005:0041) без зазначення критеріїв ідентифікації цих ділянок. Карта не підтверджена офіційними відомостями Державного земельного кадастру;

- інформацією Підприємства №126 від 30 квітня 2021 року та №195 від 15 червня 2021 року (т. 1 а.с. 22-24) про те, що ряд земельних ділянок, у тому числі земельна ділянка з кадастровим номером :09:005:0041, які за даними публічної кадастрової карти передані у приватну власність для ведення садівництва співпадають з матеріалами базового лісовпорядкування (планшети 2001, 2011 років) в результаті накладення цифрових баз Держгеокадастру та Українського державного проектного лісовпорядного виробничого об`єднання ВО «Укрдержліспроект». Ці ділянки входили до складу Новоушицької лісомеліоративної станції, частина якої передана в постійне користування Підприємства. В 2014 році виготовлено Технічну документацію щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості), на підставі якої реєстратором проведено нанесення меж державного лісового фонду Підприємства. Відповідно до публічної кадастрової карти перераховані земельні ділянки (у тому числі земельна ділянка з кадастровим номером :09:005:0041) знаходяться за межами нанесеної лінії;

- інформацією Департаменту природних ресурсів та екології Облдержадміністрації №04.1/2370 від 5 травня 2021 року (без картографічного матеріалу) (т. 1 а.с. 25) про те, що ряд земельних ділянок, у тому числі земельна ділянка з кадастровим номером :09:005:0041, знаходяться на території ландшафтного заказника місцевого значення «Староушицький» площею 2715,0 га, створеного рішенням Хмельницької обласної ради від 17 грудня 1993 року №3. Заказник входить до складу природно-заповідного фонду України, щодо якого встановлюється особливий режим охорони, відтворення та використання (землі природоохоронного призначення, а не лісогосподарського призначення);

- інформацією Управління №03-484 від 29 квітня 2021 року (без картографічного матеріалу) (т. 1 а.с. 26) про те, що за інформацією Підприємства виявлено накладення ряду земельних ділянок, у тому числі земельної ділянки з кадастровим номером :09:005:0041, на земельну ділянку лісового фонду, на вилучення якої лісгосп згоди не давав;

- технічною документацією із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) Підприємства для ведення лісового господарства на території Чабанівської сільської ради Кам`янець-Подільського району Хмельницької області (т. 1 а.с. 44-51), виготовленої Приватним підприємством «Хмельницькгеопроект» у 2014 році (до складу зазначеної земельної ділянки з кадастровим номером :09:004:0005 не входить спірна земельна ділянка з кадастровим номером :09:005:0041);

- державним актом на право користування землею серії Б №041633 за 1980 рік, який виданий Новоушицькій лісомеліоративній станції в Кам`янець-Подільському районі про закріплення у безстрокове користування 3113,3 га землі; планшетами лісовпорядкування №21 за 1981 рік, №8 за 2011 рік, №2 за 1990 рік, №2 за 2000 рік; проектами організації і розвитку лісового господарства Кам`янець-Подільського держлісгоспу Хмельницького державного лісогосподарського об`єднання «Хмельницькліс» за 2002 рік і Державного підприємства «Кам`янець-Подільський лісгосп» Хмельницького обласного управління лісового та мисливського господарства за 2012 рік (т. 1 а.с. 198-222). Ці документи не містять текстового і графічного посилання на розташування спірної земельної ділянки з кадастровим номером :09:005:0041 по відношенню до земель лісогосподарського призначення.

Відповідачка ОСОБА_1 через свого представника, адвоката Воронюка Т.В., заперечила проти заявленого Прокурором позову посилаючись на те, що спірна земельна ділянка (з кадастровим номером :09:005:0041) не належить до земель лісогосподарського призначення та не накладається на земельну ділянку Підприємства (з кадастровим номером :09:004:0005), відноситься до земель сільськогосподарського призначення колишнього колгоспу ім. Чапаєва і передана у приватну власність ОСОБА_1 з дотриманням вимог чинного законодавства.

На підтвердження зазначених обставин адвокат Воронюк Т.В. подав суду:

- інформацію Управління у Кам`янець-Подільському районі Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області №18-22-0.371-398/32-21 від 2 листопада 2012 року (т. 1 а.с. 139-140) про те, що згідно даних публічної кадастрової карти земельна ділянка ОСОБА_1 не накладається на земельну ділянку, що відображена та зазначена у планово-картографічних матеріалах лісовпорядкування, які містяться у технічній документації щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) на території Чабанівської сільської ради Підприємства;

- проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки громадянці ОСОБА_1 для ведення індивідуального садівництва на території Чабанівської сільської ради за межами населеного пункту Чабанівської сільської ради Кам`янець-Подільського району Хмельницької області (т. 1 а.с. 141-155), яка містить вихідну земельно-кадастрову документацію та довідку згідно форми 6-зем про належність земельної ділянки (з кадастровим номером :09:005:0041) до земель сільськогосподарського призначення. Ця технічна документація погоджена в установленому порядку та була об`єктом державної експертизи землевпорядної документації (від 6 серпня 2009 року №815);

- інформацію Товариства з обмеженою відповідальністю «Джафар» №2 від 27 січня 2022 року, яке є ліцензійною землевпорядною організацією (т. 1 а.с. 226), про те, що згідно даних публічної кадастрової карти земельна ділянка площею 0,1053 га, кадастровий номер :09:005:0041, що перебуває у власності ОСОБА_1 , не накладається на земельну ділянку, кадастровий номер :09:004:0005, що перебуває у користуванні Підприємства, а знаходиться поряд.

Подані прокурором докази у сукупності з іншими даними справи об`єктивно та достатньо не підтверджують факт передачі у власність ОСОБА_1 земельної ділянки із земель лісогосподарського призначення державної власності. Водночас зібрані докази вказують на те, що спірна земельна ділянка передана у власність ОСОБА_1 для ведення садівництва з дотриманням вимог чинного законодавства.

У зв`язку з цим підстави для визнання недійсним розпорядження Райдержадміністрації №721/2009-р від 2 жовтня 2009 року, скасування у Державному земельному кадастрі державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером :09:005:0041, із одночасним припиненням у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно усіх зареєстрованих щодо цієї ділянки речових прав та їх обтяжень, і повернення цієї ділянки в державну власність відсутні.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність позову Прокурора та необхідність відмови у ньому.

Посилання заступника керівника Хмельницької обласної прокуратури на незаконність передачі спірної земельної ділянки у приватну власність ОСОБА_1 та неналежну оцінку судом зібраних доказів не відповідають фактичним обставинам справи.

Суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та визначився з правовими нормами, які регулюють спірні правовідносини. Доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального права є необґрунтованими.

Посилання заступника керівника Хмельницької обласної прокуратури в апеляційній скарзі на правовий висновок Верховного Суду у справі №361/6826/16-ц (постанова від 13 листопада 2019 року) щодо достатності доказів на підтвердження належності земельної ділянки до земель лісогосподарського визначення є безпідставними, оскільки в цій справі та справі, яка переглядається судом апеляційної інстанції, встановлені різні обставини.

Так, у названій справі суд касаційної інстанції визнав планово-картографічні матеріали лісовпорядкування, які складені на підставі натурних лісовпорядних робіт та камерального дешифрування аерознімків, містять детальну характеристику лісу, відповідають вимогам нормативних актів щодо їх змісту, порядку оформлення та якості виготовлення належними доказами, виходячи зі змісту інформації, яку вони містять.

Натомість, у справі яка переглядається судом апеляційної інстанції, планово-картографічні матеріали лісовпорядкування не відповідають зазначеним критеріям.

Також висновки суду не суперечать правовим позиціям, які висловлені Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постановах від 2 жовтня 2018 року (справа №910/18036/17), від 23 жовтня 2019 року (справа №917/1307/18), від 18 листопада 2019 року (справа №902/761/18) і від 4 грудня 2019 року (справа №917/2101/17) щодо реалізації та дотримання судом принципу змагальності сторін.

У разі обґрунтованості позову Прокурора земельна ділянка мала бути повернена державі, тобто позивач обрав належний спосіб захисту цивільного права. Висновок суду першої інстанції про обрання Прокурором неефективного способу захисту цивільного права є помилковим. Однак ця невідповідність не вплинула на правильність вирішення спору, тому в силу ч. 2 ст. 376 ЦПК України рішення суду не може бути скасоване.

3.Висновки суду апеляційної інстанції

Рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм закону, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Щодо судових витрат

Оскільки в позові Прокурора відмовлено, то в силу ст. 141 ЦПК України понесені ним судові витрати не можуть бути покладені на відповідачів.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу заступника керівника Хмельницької обласної прокуратури залишити без задоволення, а рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 3 серпня 2022 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 12 грудня 2022 року.

Судді: О.І. Ярмолюк

Л.М. Грох

Т.О. Янчук

Головуючий у першій інстанції Шевцова Л.М.

Доповідач Ярмолюк О.І. Категорія 47