Справа № 346/2111/22
Провадження № 22-ц/4808/1109/22
Головуючий у 1 інстанції Яремин М. П.
Суддя-доповідач Василишин Л. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2022 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Василишин Л.В.

суддів: Томин О.О., Максюти І.О.

секретаря Петріва Д.Б.

за участю апелянта ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скарг у ОСОБА_1 на рішення Коломийського міськрайонного суду від 03 серпня 2022 року, ухвалене у складі судді Яремин М.П. в м. Коломия, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини,

в с т а н о в и в:

У червні 2022 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини.

Позов мотивувала тим, що вона п`ять років проживала з відповідачем без реєстрації шлюбу. Від спільного проживання у них народилася дочка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після припинення спільного проживання дитина залишилася проживати з нею, відповідач у добровільному порядку коштів на утримання дочки не надає, а їй самій важко забезпечувати дитину всім необхідним. Батько дитини, який є здоровим та працездатним, має можливість та зобов`язаний брати участь у її утриманні. Тому просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дочки в розмірі 1/4 частки його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а також стягнути з відповідача на її користь судові витрати, які складаються з 2 000 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 03 серпня 2022 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання їхньої малолітньої дочки - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В решті вимог відмовлено.

Стягнення аліментів ухвалено розпочати з 10 червня 2022 року і проводити до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 992,40 грн.

Рішення в частині стягнення аліментів допущено до негайного виконання в межах суми платежу за один місяць.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на неповне з`ясування судом обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Зокрема апелянт зазначає, що суд розглянув справу за правилами спрощеного позовного провадження, незважаючи на його заперечення та клопотання про розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

Також суд не врахував його відзив на позовну заяву, в якому він заперечив доводи позивачки щодо ухилення від матеріального забезпечення сім`ї та просив суд призначити йому сплату аліментів на утримання дочки у твердій грошовій сумі в розмірі 1 500 грн, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з моменту звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття.

Крім того апелянт зауважує, що після подачі даного позову позивачка без його відома та погодження виїхала за межі України. Місцезнаходження її та їхньої малолітньої дочки йому невідоме, на телефонні виклики позивачка не відповідає. На його звернення до правоохоронних органів йому повідомлено, що згідно бази даних « ОСОБА_3 » позивачка 22 червня 2022 року покинула територію України та перебуває за її межами. Служба у справах дітей Коломийської міської ради листом від 11 липня 2022 року повідомила його про неможливість провести обстеження умов проживання ОСОБА_2 та мололітньої ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю їх по місцю реєстрації та проживання. Довідкою Коломийської початкової школи № 20 підтверджується, що дитина ОСОБА_1 відвідувала дошкільну групу «Бджілка», однак з 24 лютого 2022 року по 17 червня 2022 року на неодноразові звернення вихователя групи матір на зв`язок не виходила і про місце знаходження дитини не повідомляла. Наведене, на думку апелянта, є поважною причиною для відкладення розгляду справи до вияснення місця перебування малолітної дитини та її матері позивачки у справі.

Стверджує, що він має можливості і наміри сплачувати кошти на утримання дочки, але в тому випадку, коли позивачка буде надавати йому можливість бачитися та спілкуватися з дочкою.

З наведених мотивів просить рішення суду першої інстанції скасувати та направити справу на новий розгляд в порядку загального позовного провадження.

Відзив на апеляційну скаргу в порядку статті 360 ЦПК України до апеляційного суду не надходив.

В засіданні апеляційного суду апелянт вимоги скарги підтримав, просив її задоволити. Суду пояснив, що окрім доводів скарги просить врахувати і те, що він не є батьком ОСОБА_1 . З цього приводу ним подано відповідний позов, який зараз знаходиться в провадженні суду. Тому вважає, що в сукупності обставин підстави для стягнення аліментів у суду були відсутні.

Позивачка та її представник в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник позивачки надіслав суду клопотання про розгляд справи без його участі та участі позивачки, просив в задоволенні апеляційної скарги відмовити.

З урахуванням положень частини другої статті 372 ЦПК України апеляційний суд ухвалив про розгляд справи за відсутності позивачки та її представника.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення скарги без задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що сторони є батьками малолітньої дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 (а.с. 7).

За даними довідки про склад сім`ї № 10, виданої ОСББ «Факт», позивачка разом з дочкою зареєстровані та проживають по АДРЕСА_1 . Зі слів ОСОБА_2 за даною адресою з нею з 2018 року проживає ОСОБА_1 (а.с. 30).

Згідно копії пенсійного посвідчення серії НОМЕР_2 від 22 липня 2010 року ОСОБА_1 є пенсіонером та отримує пенсію за вислугу років (а.с. 29).

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 , суд першої інстанції, врахувавши вік дочки сторін та пов`язані з цим витрати на її харчування, забезпечення найбільш необхідними речами, майновий стан платника аліментів, а також те, що кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків дитини, разом з яким проживає дитина, вважав за можливе визначити аліменти у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, що відповідатиме вимогам розумності і справедливості та установленій судовій практиці.

При цьому, суд врахував позицію представника відповідача, який у відзиві на позовну заяву заперечив лише проти способу стягнення аліментів та вказав, що відповідач згідний сплачувати аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 1 500 грн щомісячно. При цьому, свою позицію мотивував наявністю у відповідача проблем зі здоров`ям та необхідністю орендувати житло, що унеможливлює сплату аліментів в розмірі 1/4 частки його заробітку (доходу), однак доказів на обґрунтування даної позиції не надав.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Статтею 51 Конституції України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

За приписами статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Відповідно до статей 180, 181 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, визначені статтею 182 СК України.

Згідно з частиною першою цієї статті при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Частиною другою статті 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до частини першої статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

У спірному випадку суд першої інстанції врахував доводи представника відповідача щодо стану здоров`я та матеріального становища відповідача, однак, оскільки такі не підтверджені жодними доказами, правильно не взяв їх до уваги.

Враховуючи наведене та положення ч. 5 ст. 183 СК України, п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України, з аналізу яких слідує, що аліменти в розмірі однієї чверті на одну дитину є неоспорюваною сумою, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про необхідність стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання їхньої малолітньої дочки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі саме 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 правильності зазначених висновків суду першої інстанції не спростовують, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права і не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.

Крім доводів, зазначених у апеляційній скарзі, ОСОБА_1 у засіданні апеляційного суду заперечив факт свого батьківства щодо дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та заявляв клопотання про витребування копії актового запису про її народження.

Ухвалою від 01 листопада 2022 року Івано-Франківський апеляційний суд витребував у Центрального відділу державної реєстрації актів цивільного стану Управління державної реєстрації Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) належним чином засвідчену копію актового запису про народження № 275 від 05 липня 2019 року щодо дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На виконання вказаної ухвали суду Центральний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Управління державної реєстрації Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) надав копію актового запису про народження № 275 від 05 липня 2019 року щодо дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно з яким підставою запису відомостей про батька є заява матері та батька дитини про визнання батьківства № 15/13.18.05.01-11 від 05 липня 2019 року. Відповідно до пункту 20 актового запису, прізвище дитини ОСОБА_4 присвоєно за письмовою згодою батьків (а.с. 104).

Статтею 121 СК України встановлено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статями 122 та 125 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 122 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Аналогічні положення містить частина перша статті 135 СК України.

Статтею 125 СК України встановлено, що якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров`я про народження нею дитини. Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини або за рішенням суду.

Відповідно до частини першої статті 126 СК України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.

Зі змісту зазначених норм слідує, що для офіційного підтвердження того, що особа є батьком дитини необхідне визнання вказаного факту державою, який підтверджується відповідними відомостями у актовому записі про народження дитини, внесеними на підставі спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду.

Враховуючи, що відомості про батька дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , внесені в актовий запис про її народження на підставі спільної заяви батьків, то на відповідача, батьківство якого не спростовано на час розгляду справи, поширюється обов`язок утримувати дану дитину.

З огляду на викладене та з урахуванням положень статті 375 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що підстав для задовлення апеляційної скарги немає, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є малозначними справами. Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то вона відноситься до малозначних справ.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Керуючись статтями 374, 375, 381 - 384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Коломийського міськрайонного суду від 03 серпня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 23 грудня 2022 року.

Суддя-доповідач Л.В. Василишин

Судді: О.О. Томин

І.О. Максюта