Справа № 447/85/21 Головуючий у 1 інстанції: Павлів В.Р.
Провадження № 22-ц/811/4521/21 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2022 року м.Львів

Справа № 447/85/21

Провадження № 22ц/811/4521/21

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Приколоти Т.І.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.

секретар Іванова О.О

розглянув апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Миколаївського районного суду Львівської області ухвалене у м.Миколаїв 15 березня 2021 року у складі судді Павліва В.Р., у справі за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу кредитором спадкодавця,-

встановив:

13 січня 2021 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося з цим позовом. В обґрунтування позову посилається на те, що ОСОБА_2 звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву №б/н від 1 лютого 2011 року, згідно якої отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. ІНФОРМАЦІЯ_1 Хомин ОСОБА_3 померла. Вказує, що на час смерті заборгованість ОСОБА_2 перед банком за кредитним договором від 1 лютого 2011 становить 8 064,27 грн., яка складається з: 8 064,27 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 8 064,27 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту. Зазначає, що 2 квітня 2020 року позивачем направлена претензія кредитора до Миколаївської державної нотаріальної контори. Згідно відповіді від 21 травня 2020 року вбачається, що спадкоємці померлого позичальника із заявами про прийняття чи відмову від прийняття спадщини до нотаріальної контори не зверталися та спадкова справа після смерті спадкодавця заведена на підставі претензії АТ КБ «ПриватБанк». 12 червня 2020 року до спадкоємців ОСОБА_2 направлено лист-претензію, згідно яких позивач пред`явив свої вимоги, але ніяких дій не було виконано. Вважає, що відповідач прийняв спадщину, до складу якої входять кредитні зобов`язання померлої, оскільки на час відкриття спадщини відповідач постійно проживав зі спадкодавцем і протягом 6 місячного строку від дня відкриття спадщини не відмовився від її прийняття, посилаючись на положення частини третьої статті 1268 ЦК України. Просить позов задовольнити.

Рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 15 березня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржує АТ КБ «ПриватБанк». В апеляційній скарзі посилається на те, що рішення суду прийнято без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів по справі, та з порушенням норм процесуального і матеріального права. Не погоджується з висновками суду про відсутність доказів того, що відповідач проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а успадкував будь-яке майно позичальника та вартість такого майна. Вказує, що матеріали справи не містять доказів того, що відповідач протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, заявив про відмову від прийняття спадщини. Також зазначає, що доказів того що відповідач не проживав разом із позичальником на день її смерті матеріали справи не містять, а тому відповідач вважається таким, що фактично прийняв спадщину. Просить скасувати рішення та ухвалити нову постанову про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Встановлено, що 1 лютого 2011 року ОСОБА_2 підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, згідно якої виявила бажання отримати кредитний ліміт за платіжною карткою «Універсальна» в розмірі 2 000 грн.

Згідно розрахунку заборгованості,наданого банком, вбачається, що станом на 31 травня 2015 року та 31 січня 2019 року у позичальника перед позивачем виникла заборгованість у розмірі 8 574,69 грн.

ІНФОРМАЦІЯ_1 Хомин ОСОБА_3 померла, що стверджується копією свідоцтва про смерть Серії НОМЕР_1 , виданого 11 січня 2019 року Виконавчим комітетом Розвадівської сільської ради Миколаївського району Львівської області (актовий запис № 203).

22 січня 2019 року банк отримав інформацію про смерть клієнта, що стверджується розрахунком заборгованості за договором №б/н від 1 лютого 2011 року, укладеним між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 .

Банк звернувся до Миколаївської державної нотаріальної контори з претензією кредитора від 17 березня 2020 року за №SAMDN2397, та 27 травня 2020 року з листом-претензією до відповідача, як до спадкоємця ОСОБА_2 .

З повідомлення Миколаївської державної нотаріальної контори №298/02-14 від 10 квітня 2020 року вбачається, що 8 квітня 2020 року нотконторою заведено спадкову справу №88/2020 після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З відповіді Миколаївської державної нотаріальної контори №158/01-16 від 22 лютого 2021 року вбачається, що після смерті ОСОБА_2 заведено спадкову справу №88/20 на підставі претензії кредитора АТ КБ «ПриватБанк» від 17 березня 2020 року. Відомості про спадкоємців до майна ОСОБА_2 у Миколаївській нотконторі відсутні.

Згідно із ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до 1218 цього Кодексу до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно із ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч. 3 ст. 46 цього Кодексу).

Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно із ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ст. 1281 ЦК України кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги.

Згідно зі ст. 1282 цього Кодексу, спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

Статтею 1281 ЦК України передбачено, що спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі №522/407/15-ц, сплив визначених статтею 1281 ЦК України строків пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців має наслідком позбавлення кредитора права вимоги за зобов`язанням (припинення його цивільного права), а отже, і неможливість вимагати у суді захисту відповідного права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з наступного.

Кредитний договір укладений між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 1 лютого 2011 року. Про смерть позичальника банк дізнався 22 січня 2019 року. Кредитор 17 березня 2020 року, з пропуском встановленого законом строку, звернувся до Миколаївської державної нотаріальної контори з претензією, у якій просив включити кредиторські вимоги АТ КБ «ПриватБанк» в спадкову масу, про що зробити запис в книзі обліку спадкових справ та повідомити спадкоємців померлої про наявність заборгованості перед банком.

Частина 4 ст. 1281 ЦК України визначає наслідком пропуску кредитором спадкодавця строків пред`явлення вимог до спадкоємців позбавлення права вимоги такого кредитора, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті.

Відповідно до постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», з урахуванням приписів ст. 1282 ЦК України спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину.

З відповіді Миколаївської державної нотаріальної контори від 22 лютого 2021 року вбачається, що відомостей про спадкоємців до майна померлої ОСОБА_2 немає, тобто з питань оформлення спадщини після смерті спадкодавця до цієї нотаріальної контори ніхто із спадкоємців за законом та заповітом не звертався.

Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Згідно із ч. 5 ст. 1268 цього Кодексу незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Згідно із ч. 3 ст. 1296 цього Кодексу відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Хоч отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до ст. 1296 ЦК України є його правом, а не обов`язком, проте, відсутність у спадкоємця такого свідоцтва не може бути підставою для відмови в задоволенні вимог кредитора.

Після смерті боржника зобов`язання з повернення кредиту входять до складу спадщини.

У разі смерті спадкодавця спадкоємці, які прийняли спадщину, не відмовились від її прийняття, замінюють його особу у всіх правовідносинах, що існували на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті спадкодавця.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з урахуванням наступного.

Згідно зі статтею 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою.

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України).

Чинне законодавство розмежовує поняття прийняття спадщини (глава 87 ЦК України «Здійснення права на спадкування») та оформлення спадщини (глава 89 ЦК України «Оформлення права на спадщину»).

Відповідно до частини першої статі 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Разом з тим незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України).

Однак відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).

Таким чином, спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку.

Оскільки зі смертю боржника зобов`язання по поверненню кредиту включаються до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статті 1282 ЦК України щодо обов`язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною другою цієї норми.

Згідно зі статтею 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі.

Разом з тим положення зазначеної норми застосовуються у випадку дотримання кредитором норм статті 1281 ЦК України щодо строків пред`явлення ним вимог до спадкоємців. Недотримання цих строків, які є присічними (преклюзивними), позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 8 квітня 2015 року у справі № 6-33цс15.

Відповідно до частини другої статті 1281 ЦК України кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги.

Суд першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів прийшов до правильного висновку про те, що позивач дізнався про смерть позичальника 22 січня 2019 року,однак звернувся з вимогою до спадкоємця 17 березня 2020 року, тобто поза межами передбаченого частиною другою статті 1281 ЦК України шестимісячного строку, який є присічним, а тому обґрунтовано відмовив у задоволенні позову.

Також докази того, що відповідач є спадкоємцем позичальника, відсутні.

Звисновками суду, які відповідають встановленим обставинам справи, належить погодитися, оскільки судом правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду. Підстави для скасування рішення суду відсутні.

Керуючись: п.1 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 15 березня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 26 грудня 2022 року.

Головуючий______________________Т. І. Приколота

Судді: _______________ Ю.Р. Мікуш _______________Р.В. Савуляк