єдиний унікальний номер справи 546/910/21
номер провадження 2/546/73/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2022 року м. Решетилівка

Решетилівський районний суд Полтавської області в складі головуючого судді Зіненка Ю.В., за участі помічника судді Коваленка А.В., який здійснює повноваження секретаря судового засідання, прокурора Нетикші С.М., представника позивача Українського інституту експертизи сортів рослин адвоката Позняка С.М.,розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом керівника Решетилівської окружної прокуратури Полтавської області Сагайдачного Івана Сергійовича в інтересах держави в особі Міністерства аграрної політики та продовольства України та Українського інституту експертизи сортів рослин до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Відділ надання адміністративних послуг Виконавчого комітету Решетилівської міської ради, про витребування майна з чужого незаконного володіння та скасування державної реєстрації права власності,-

встановив:

У вересні 2021 року керівник Решетилівської окружної прокуратури Сагайдачний І.С. в інтересах держави в особі Міністерства аграрної політики та продовольства України та Українського інституту експертизи сортів рослин звернувся до суду з вищезазначеним позовом, вимоги якого обґрунтовані тим, що Решетилівською окружною прокуратурою при здійсненні процесуального керівництва у кримінальному провадженні № 0000120 від 08.12.2020 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 364, ч.2 ст. 206-2 КК України встановлено факт незаконного заволодіння нерухомим майном (комплексом будівель і споруд) колишнього Державного підприємства «Решетилівська державна сортодослідна станція», яке розташовано за адресою: Решетилівський район, Кукобівська сільська рада, та належить державі в особі Міністерства аграрної політики та продовольства України. Так встановлено, що державним реєстратором виконавчого комітету Решетилівської міської ради Верховодом К.В.07.11.2019 на підставі довідки №475 від 05.11.2019 виконавчого комітету Кукобівської сільської ради Решетилівського району Полтавської області та розпорядження голови Решетилівської РДА №219 від 01.07.1998 «Про передачу майна» за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на нерухоме майно (комплекс будівель і споруд) колишнього Державного підприємства «Решетилівська державна сортодослідна станція», а саме: виробничий будинок (гараж) А-1, загальною площею 197 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Крім того, державним реєстратором виконавчого комітету Решетилівської міської ради Верховодом К.В. 22.01.2020 на підставі рішення виконавчого комітету Кукобівської сільської ради Решетилівського району №28 від 26.09.2019 «Про присвоєння адреси будівлям та спорудам» та розпорядження голови Решетилівської РДА №219 від 01.07.1998 «Про передачу майна» за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на нерухоме майно (комплекс будівель і споруд) колишнього Державного підприємства «Решетилівська державна сортодослідна станція», а саме: будівля, виробничий будинок (адмінбудинок) А-І, загальною площею 47,7кв.м, розташований за адресою: АДРЕСА_2 . В подальшому, в ході проведення огляду документів, що стали підставою для первинної реєстрації права власності на вищевказані об`єкти нерухомого майна за ОСОБА_1 , яка проводилась 07.11.2019 та 22.01.2020, державним реєстратором виконавчого комітету Решетилівської міської ради Верховодом К.В. вилучено копію розпорядження голови Решетилівської РДА №219 від 01.07.1998 «Про передачу майна», яке нібито посвідчує, що нерухоме майно -нежитлові споруди, які перебувають на балансі ДП «Решетилівська державна сортодослідна станція» та знаходяться на земельних ділянках вказаного підприємства передано у приватну власність громадянину ОСОБА_1 . Разом з тим, відповідно до інформації Архівного відділу Решетилівської районної державної адміністрації №01-11/279 від 16.12.2020, розпорядження голови Решетилівської РДА №219 від 01.07.1998 не стосується набуття права власності на нерухоме майно ОСОБА_1 . В подальшому, в ході проведення тимчасового доступу (виїмки) документів вилучено оригінал розпорядження голови Решетилівської РДА № 219 від 01.07.1998 та встановлено, що за №219 від 01.07.1998 фактично видавалось розпорядження голови Решетилівської районної державної адміністрації «Про передачу матеріальних цінностей», яким передано безкоштовно з балансу районної державної адміністрації для обслуговування апарату районної ради основні засоби та матеріальні цінності в зв`язку з утворенням виконавчого апарату районної ради як окремої структурної одиниці органів управління району.

Правонаступником державних сортодослідних станцій є Український інститут експертизи сортів рослин, однак на теперішній час Держава в особі Міністерства аграрної політики та продовольства України та Українського інституту експертизи сортів рослин позбавлена повною мірою розпоряджатися належним йому майном у зв`язку з його незаконною реєстрацією за третіми особами.

В подальшому ОСОБА_1 , достеменно знаючи про відсутність у нього станом на 07.11.2019 права власності на спірне майно, створивши видимість законної поведінки, звернувся до державного реєстратора виконавчого комітету Решетилівської міської ради Верховода К.В., який 07.11.2019 вніс до Державного реєстру прав на нерухоме майно відомості, що виробничий будинок (гараж) А-І, загальною площею 197 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_1 , належать відповідачу на праві власності. Крім того, ОСОБА_1 , достеменно знаючи про відсутність у нього станом на 22.01.2020 права власності на спірне майно, створивши видимість законної поведінки, звернувся до державного реєстратора виконавчого комітету Решетилівської міської ради Верховода К.В., який цього ж дня вніс до Державного реєстру прав на нерухоме майно відомості, що будівля, виробничий будинок (адмінбудинок) А-І, загальною площею 47,7 кв.м, розташований за адресою: АДРЕСА_3 , належать відповідачу на праві власності.

Таким чином, запис про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №34140792 від 07.11.2019 та запис про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 35132090 від 22.01.2020 підлягають скасуванню, а спірне нерухоме майно підлягає витребуванню у державну власність від набувача ОСОБА_1 .

Прокурор зазначає, що оскільки спірне нерухоме майно відчужено без волевиявлення власника - держави в особі Міністерства аграрної політики та продовольства України, воно підлягає витребуванню у державну власність від набувача ОСОБА_1 .

Посилаючись на вищевикладені обставини, прокурор просив: 1) скасувати державну реєстрацію права приватної власності на об`єкт нерухомого майна - виробничий будинок (гараж) А-І, загальною площею 197 кв.м, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , проведену за ОСОБА_1 з одночасним припиненням речових прав ОСОБА_1 на вказане нерухоме майно (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 242); 2) витребувати з незаконного чужого володіння ОСОБА_1 об`єкт нерухомого майна - виробничий будинок (гараж) А-І, загальною площею 197 кв.м., вартістю 1064055,75 грн розташований за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 242; 3) скасувати державну реєстрацію права приватної власності на об`єкт нерухомого майна - виробничий будинок (адмінбудинок) А-І, загальною площею 47,7 кв.м, розташований за адресою: АДРЕСА_2 , проведену за ОСОБА_1 з одночасним припиненням речових прав ОСОБА_1 на вказане нерухоме майно (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 242); 4) витребувати з незаконного чужого володіння ОСОБА_1 об`єкт нерухомого майна - виробничий будинок (адмінбудинок) А-І, загальною площею 47,7 кв.м, вартістю 464862,97 грн, розташований за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 242.

Провадження у справі відкрите ухвалою суду від 29 вересня 2021 року, підготовче засідання було призначено на 29 жовтня 2021 року.

11 листопада 2022 року на електронну адресу суду через підсистему «Електронний суд» від представника Міністерства аграрної політики та продовольства України Волошина О.В. надійшли додаткові пояснення у справі в яких зазначив, що позовну заяву вважає обґрунтованою та такою, що підлягає до задоволення. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 02.09.2019 №829 «Деякі питання оптимізації системи центральних органів виконавчої влади» до 2021 року Мінагрополітики перебувало в стані реорганізації шляхом приєднання до Мінекономіки, яке здійснювало повноваження Мінагрополітики. Спірна державна реєстрація права приватної власності на об`єкти нерухомого майна відповідачем було здійснено в період, коли Мінагрополітики перебувало в стані реорганізації, а балансоутримувач цього майна - Український інститут експертизи сортів рослин не знаходився у сфері управління Мінагрополітики, що унеможливлювало відповідний контроль за збереженням державного майна (т.1, а.с.188-190).

22 лютого 2022 року до суду надійшов відзив на позовну заяву від представника відповідача адвоката Ковжоги О.І., в якому він зазначив, що у прокурора відсутні докази про те, що відповідач зі злим наміром присвоїм собі два нерухомих об`єкта чи про те, що він приймав участь або достеменно знав або володів інформацією про підробку документів. розпоряджень або рішень сільської ради. Свого часу відповідач звернувся до Кукобівської сільської ради з питанням про можливість передачі йому нежитлових споруд з метою використання їх у своїй підприємницькій діяльності. Його завірили, що будівлі відносяться до майна сільської ради, не використовуються та відсутні правові причини для відмови йому у заяві на передачу майна. В подальшому відповідач подав документи для реєстрації нерухомого майна у державного реєстратора Виконавчого комітету Решетилівської міської ради. До того ж не була проведена експертиза документа, а саме розпорядження голови Решетилівської РДА №219 від 01.07.1998 «Про передачу майна». Крім того зазначав, що у керівника Решетилівської окружної прокуратури Полтавської області Сагайдачного І.С. були відсутні правові підстави подавати позовну заяву, оскільки позивачем є Державне підприємство з відповідною процесуальною дієздатністю, що дозволяє йому самостійно здійснювати захист своїх прав та інтересів у суді. Також просив призначити експертизу документа - розпорядження голови Решетилівської РДА №219 від 01.07.1998 «Про передачу майна» для визначення його відповідності до законодавства та почеркознавчу експертизу для визначення справжності документа (т.2, а.с.3-6).

31 березня 2022 року до суду від керівника Решетилівської окружної прокуратури Полтавської області Сагайдачного І.С. надійшла відповідь на відзив в якій він звертав увагу на те, що відзив поданий в порушення строків визначених ч.7 ст. 178 ЦПК України, а тому не слід брати до уваги; щодо передчасного визнання відповідача недобросовісним набувачем оспорюваного майна зазначив, що всупереч встановлених вимог законодавства ОСОБА_1 незаконно здійснив за собою реєстрацію права власності на нерухоме майно, яке у встановленому порядку з власності держави не вибувало, без наявності відповідного рішення уповноваженого органу та на підставі розпорядження Решетилівської РДА №219 від 01.07.1998, яке за змістом не відповідає оригіналу; з приводу відсутності у керівника Решетилівської окружної прокуратури Полтавської області Сагайдачного І.С. підстав для подання позовної заяви від імені Міністерства аграрної політики та продовольства України та Українського інституту експертизи сортів рослин, прокурор з посиланням на ряд постанов Верховного Суду зазначив, що звернення до суду в даному випадку спрямоване на задоволення потреб у відновленні законності при вирішенні суспільно значимого питання - повернення державного майна, яке було незаконно відчужено (т.2, а.с.28-35).

Підготовче судове засідання неодноразово відкладалося та було проведено 18 квітня 2022 року, розгляд справи призначено на 18 травня 2022 року.

Відповідач ОСОБА_1 та його представник адвокат Ковжога О.І. в судове засідання 18 травня 2022 року не з`явилися. До початку судового засідання до суду надійшла заява представника відповідача Ковжоги О.І. про виклик свідків. Ухвалою суду від 18.05.2022 у задоволенні клопотання представника відповідача було відмовлено та відкладено розгляд справи на 18 липня 2022 року.

Відповідач ОСОБА_1 та його представник адвокат Ковжога О.І. в судове засідання 18 липня 2022 року не з`явилися, від відповідача ОСОБА_1 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи в зв`язку з військовим станом та відсутністю його представника.

Ухвалою суду від 18 липня 2022 року у задоволенні клопотання представника відповідача Ковжоги Олександра Івановича про призначення експертизи, про що він зазначав у відзиві на позовну заяву, було відмовлено та відкладено судове засідання на 10 серпня 2022 року.

У судове засідання 10 серпня 2022 року відповідач ОСОБА_1 та його представник адвокат Ковжога О.І. також не з`явилися, про дату, час і місце судового засідання, з огляду на положення ч. 5 ст. 130 ЦПК України, повідомлені належним чином, 01 серпня 2022 року від представника відповідача Ковжоги О.І. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи в зв`язку тим, що він з 01.08.2022 по 26.08.2022 буде перебувати у відпустці за межами країни (т.2, а.с.129).

У судовому засіданні прокурор Нетикша С.М. просила відмовити в задоволенні вказаного клопотання, оскільки відповідач та його представник не з`являлися в жодне судове засідання, а вказані клопотання направленні на затягування розгляду справи.

Представник позивача Українського інституту експертизи сортів рослин адвокат Позняк С.М. також просив відмовити в задоволенні вказаного клопотання, оскільки представник відповідача, який є адвокатом, не надав доказів перебування у відпустці, зокрема копію наказу, а також відсутні докази його перебування за кордоном.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Відділу надання адміністративних послуг Виконавчого комітету Решетилівської міської ради в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином.

Суд, заслухавши думку учасників судового процесу щодо клопотання представника відповідача, враховуючи, що всі учасники судового засідання повідомлені належним чином про дату, час і місце судового засідання, вважає, що є передбачені законом підстави для відмови в задоволенні клопотання про відкладення судового засідання, з огляду на положення статті 223 ЦПК України та керуючись принципом розумності строків розгляду справи (позовна заява надійшла до суду 22.09.2021).

При цьому суд керується висновком Верховного Суду, викладеному у постанові від 01 січня 2020 року (справа № 361/8331/18), відповідно до якого, якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору.

Заслухавши прокурора, представника позивача, дослідивши матеріали справи та давши їм належну оцінку, суд доходить висновку, що позов керівника Решетилівської окружної прокуратури Полтавської області Сагайдачного І.С. в інтересах держави в особі Міністерства аграрної політики та продовольства України та Українського інституту експертизи сортів рослин підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Судом встановлено, що відповідно до наказу Міністерства аграрної політики та продовольства України від 30.12.2011 №807 «Про реорганізацію державних сортодослідних станцій» було реорганізовано, зокрема Решетилівську державну сортодослідну станцію, шляхом приєднання до державного підприємства «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу» (т.1, а.с.41-43).

Наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 18 листопада 2016 року №473 «Про передачу нерухомого майна з балансу державного підприємства «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу» на баланс Українського інституту сортів рослин» було передано безоплатно нерухоме майно, зокрема яке розташоване в с. Жовтневе Решетилівського району Полтавської області (в тому числі будинок адміністративний, 1953 року побудови, інвентарний номер 103001 - рядок 101 додатку 1 до наказу, та ангар для зберігання продукції, 1995 року побудови, інвентарний номер 103005 - рядок 104 додатку 1 до наказу) з балансу державного підприємства «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу» на баланс Українського інституту сортів рослин (т.1, а.с.44, 45-48).

Відповідно до акту приймання - передачі нерухомого майна з балансу державного підприємства «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу» на баланс Українського інституту сортів рослин, затвердженого Міністром аграрної політики та продовольства України 13 березня 2017 року, Український інститут сортів рослин прийняв на баланс нерухоме майно, розташоване, зокрема в с. Жовтневе Решетилівського району Полтавської області (додаток 7 до акту), в тому числі адміністративний будинок та ангар для зберігання продукції (т.1, а.с.49 - 51).

Наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 14.02.2018 №73 внесено зміни до наказу Міністерства аграрної політики та продовольства України від 30.12.2011 №807 «Про деякі питання реорганізації державних сортодослідних станцій» та відповідно до підпункту 6 пункту 3 Решетилівську державну сортодослідну станцію , Полтавська область, Решетилівський район, с. Жовтневе) реорганізовано шляхом приєднання до Українського інституту експертизи сортів рослин (, м.Київ, вул. Генерала Родімцева, буд.15). Згідно пункту 4 вказаного наказу Український інституту експертизи сортів рослин визначено правонаступником майна, майнових прав і обов`язків державних сортодослідних станцій.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 09.10.2019 №954 - р зі сфери управління Міністерства аграрної політики та продовольства передано цілісні майнові комплекси державних підприємств, установ, організацій, у тому числі Український інститут експертизи сортів рослин () та Решетилівську державну сортодослідну станцію () до сфери управління Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України (т.1, а.с.55-59).

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 21.02.2021 №504 Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України було перейменовано на Міністерство економіки України (т.1, а.с.59).

Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 18 червня 2021 року №693 - р цілісні майнові комплекси підприємств, установ та організацій, в тому числі Український інститут експертизи сортів рослин, передано із сфери управління Міністерства економіки до сфери управління Міністерства аграрної політики та продовольства (т.1, а.с.60, 61-62).

Згідно статуту Український інститут експертизи сортів рослин є науковим експертним закладом із проведення державної науково-технічної експертизи сортів рослин, яким надається підтримка держави (т.1, а.с.63-78).

На замовлення Українського інституту експертизи сортів рослин Товариством з обмеженою відповідальністю «Лекс Статус» було виготовлено технічний паспорт станом на 23 червня 2020 року на громадський будинок з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами, що розташовані в с. Покровське (колишня назва - Жовтневе) Решетилівського району Полтавського області, серед яких, зокрема було зазначено адміністративний будинок, 1953 року спорудження, та ангар, 1995 року побудови, що є предметом даного спору (т.1, а.с. 101-109)/

Таким чином дослідженими доказами повністю підтверджується те, що спірні об`єкти нерухомого майна перебували на балансі та у власності державної науково-дослідної установи.

В свою чергу розпорядженням голови Решетилівської районної державної адміністрації від 01.07.1998 №219 «Про передачу майна», розглянувши заяву ОСОБА_1 , останньому було передано у приватну власність нежитлові споруди, які перебувають на балансі ДП «Решетилівська державна сортодослідна станція» та знаходяться на земельних ділянках вказаного підприємства на території села Жовтневе Жовтневої сільської ради Решетилівського району, а саме: А-погріб, Б - технічна споруда над погребом, В- літній будиночок, Г - гаражі, Д - адміністративна будівля (т.1, звор. а.с.100).

На підставі даного розпорядження голови Решетилівської районної державної адміністрації від 01.07.1998 №219 відповідачем ОСОБА_1 було виготовлено технічну документацію на комплекс будівель і споруд №1, будинок АДРЕСА_4 (гараж) (т.1, а.с.114-126, 127-139) та відповідно до рішення Виконавчого комітету Кукобівської сільської ради Решетилівського району Полтавської області від 26.09.2019 №28 було присвоєно будівлям та спорудам, що розташовані на території Решетилівської сортодослідної станції адресу: Полтавська область, Решетилівський район, Кукобівська сільська рада комплекс будівель і споруд №1, №1 - адмінбудинок, №2- гаражі (т.1, звор. а.с.126).

В подальшому державним реєстратором Виконавчого комітету Решетилівської міської ради Верховодом К.В. 07.11.2019 на підставі довідки №475 від 05.11.2019 виконавчого комітету Кукобівської сільської ради Решетилівського району Полтавської області та розпорядження голови Решетилівської РДА №219 від 01.07.1998 за ОСОБА_1 було зареєстровано право власності на нерухоме майно (комплекс будівель і споруд) колишнього Державного підприємства «Решетилівська державна сортодослідна станція», а саме: виробничий будинок (гараж) А-1, загальною площею 197 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_3 , гараж 2 (т.1, а.с.80).

Крім того державним реєстратором виконавчого комітету Решетилівської міської ради Верховодом К.В. 22.01.2020 на підставі рішення виконавчого комітету Кукобівської сільської ради Решетилівського району №28 від 26.09.2019 та розпорядження голови Решетилівської РДА №219 від 01.07.1998 за ОСОБА_1 було зареєстровано право власності на нерухоме майно (комплекс будівель і споруд) колишнього Державного підприємства «Решетилівська державна сортодослідна станція», а саме: будівля, виробничий будинок (адмінбудинок) А-І, загальною площею 47,7 кв.м, розташований за адресою: АДРЕСА_2 (т.1, а.с.81).

Прокурор, звертаючись з даним позовом в інтересах держави, та представник позивача в судовому засіданні зазначали, що ОСОБА_1 незаконно здійснив за собою реєстрацію права власності на нерухоме майно, яке у встановленому порядку з власності держави не вибувало, без наявності відповідного рішення уповноваженого органу та на підставі розпорядження Решетилівської РДА №219 від 01.07.1998, яке за змістом не відповідає оригіналу.

Суд погоджується з твердженнями прокурора та представника позивача з огляду на таке.

Як було встановлено в ході розгляду даної справи 04 листопада 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Решетилівської районної державної адміністрації із заявою про видачу йому завіреної належним чином копії розпорядження голови Решетилівської райдержадміністрації від 01.07.1998 року №219 (т.1, а.с.94).

Під час проведення досудового розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 364 КК України, було встановлено, що листом за підписом в.о. голови Решетилівської районної державної адміністрації Черкуна І.П. від 11.11.2019 №01-50/2079 «Про надання інформації» ОСОБА_1 було надано завірену копію розпорядження №219 від 01.07.1998 «Про передачу майна» (т.1, а.с.100).

Водночас відповідно до листа Решетилівської районної державної адміністрації Полтавської області від 16.12.2020 Решетилівському відділу Кобеляцької місцевої прокуратури Полтавської області за підписом голови райдержадміністрації Черкуна І., лист райдержадміністрацій з додатками від 11.11.2019 №01-50/2079 відсутній та не реєструвався (т.1, а.с.93).

Цим же листом за підписом голови райдержадміністрації Черкуна І. Решетилівському відділу Кобеляцької місцевої прокуратури Полтавської області було направлено відповідь архівного відділу райдержадміністрації від 16.12.2020 №01-11/279, з якою надіслано копію розпорядження голови Решетилівської районної державної адміністрації від 01 липня 1998 року №219 «Про передачу матеріальних цінностей» та зазначено, що заяви та документів, що стали підставою для винесення згаданого розпорядження немає, а громадянин ОСОБА_1 не згадується (т.1 а.с.96).

Відповідно до надісланого архівним відділом Решетилівської районної державної адміністрації копії розпорядження голови Решетилівської районної державної адміністрації «Про передачу матеріальних цінностей» було передано безкоштовно з балансу районної державної адміністрації для обслуговування апарату районної ради основні засоби та матеріальні цінності згідно додатку (т.1 а.с.97).

З вище наведеного слідує, що розпорядження голови Решетилівської районної державної адміністрації №219 від 01.07.1998, яке міститься в архівному відділі Решетилівської райдержадміністрації, жодним чином не стосується передачі майна відповідачу ОСОБА_1 .

В свою чергу відповідач ОСОБА_1 набув право власності на нежитлові споруди, які перебувають на балансі ДП «Решетилівська державна сортодослідна станція» на території села Жовтневе Жовтневої сільської ради Решетилівського району на підставі розпорядження голови Решетилівської районної державної адміністрації, яке не видавалося.

Зворотного сторона відповідача не довела, в жодне судове засідання ні відповідач, ні його представник не з`явилися, оригіналу розпорядження №219 від 01.07.1998, що стосується передачі майна ОСОБА_1 суду не надали.

Щодо викладених у відзиві представником відповідача доводів на обґрунтування своєї позиції суд звертає увагу на наступне.

Відповідно до частини 1,2 статті 174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.

У відзиві відповідач викладає заперечення проти позову. Відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі (частини 1,7 статті 178 ЦПК України).

Ухвалу суду від 29 вересня 2021 року про відкриття провадження по справі, якою встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву, відповідач ОСОБА_1 отримав 20 жовтня 2021 року (т.1, а.с.186).

В свою чергу відзив на позовну заяву надійшов до суду 22 лютого 2022 року (т.2, а.с.3-6).

Відповідно до частини 8 статті 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

З огляду на викладене, правова оцінка викладеним у ній доводам судом не надається.

Щодо позовних вимог про витребування на користь держави з незаконного чужого володіння відповідача ОСОБА_1 спірних об`єктів нерухомого майна суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Частиною першою статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 41 Конституції України та статтею 319 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним і право розпоряджатися майном належить лише власникові майна.

Згідно зі статтею 321 ЦК України встановлено принципи непорушності права власності. Відповідно до цієї норми право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України).

Згідно з пунктами 19, 22 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 р. № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» застосовуючи положення статті 387 ЦК, суди повинні виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним.

Відповідно до змісту статті 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 4 статті 263 ЦПК України).

Відповідно до висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 07 квітня 2021 року у справі №202/589/18 за змістом статті 388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можливі за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею.

Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює витребування майна від добросовісного набувача.

Положення статті 388 ЦК України застосовується як підстава позову про повернення майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, яке було відчужене третій особі, якщо між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин.

Відповідно до положень частини першої статті 388 ЦК України власник має право витребувати своє майно із чужого незаконно володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі. При цьому суди повинні мати на увазі, що власник має право витребувати майно у добросовісного набувача лише у випадках, вичерпний перелік яких наведено в частині першій статті 388 ЦК України.

Як було встановлено судом, право власності на спірні об`єкти нерухомого майна відповідач ОСОБА_1 отримав безвідплатно на підставі розпорядження голови райдержадміністрації, яке не видавалося. Відповідно до частини третьої статті 388 ЦК України якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. Отже, в разі безвідплатного набуття майна в особи, яка не мала права його відчужувати, власник на підставі статті 387 ЦК України має право витребувати його від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним, незалежно від добросовісності останньої.

Відповідно до статті 330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Частинами першою, другою статті 388 ЦК України встановлений перелік випадків, коли власник має право на витребування майна від добросовісного набувача за відплатним договором. Водночас з огляду на висновок про безвідплатність набуття майна зазначені норми не підлягають застосуванню у цій справі.

Натомість застосовується стаття 387 ЦК України, відповідно до якої власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Такий висновок зроблено судом на підставі правових висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі № 466/8649/16-ц.

З огляду на викладене, встановивши, що відповідач ОСОБА_1 незаконно, без відповідної правової підставизаволодів спірним нерухомим майном, позовні вимоги в частині витребування цього майна на користь держави з незаконного чужого володіння відповідача ОСОБА_1 підлягає до задоволення.

Щодо позовних вимог про скасування державної реєстрації права приватної власності на спірні об`єкти нерухомого майна з одночасним припиненням речових прав відповідача на зазначене нерухоме майно суд зазначає наступне.

Відповідно до абзацу другого частини 3 статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 листопада 2018 року у справі №183/1617/16 звертала увагу на те, що метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно (див. принцип реєстраційного підтвердження володіння нерухомістю у пункті 89 постанови Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц).

Однією з підстав державної реєстрації права власності на нерухоме майно є рішення суду, яке набрало законної сили, щодо права власності на це майно (пункт 9 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння є таким рішенням і передбачає внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

З огляду на вказане у разі задоволення позовної вимоги про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння суд витребує таке майно на користь позивача, а не зобов`язує відповідача повернути це майно власникові. Таке рішення суду є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем.

Відповідно до усталеної практики Великої Палати Верховного Суду якщо позивач вважає, що його право порушене тим, що право власності зареєстроване за відповідачем, то належним способом захисту є віндикаційний позов, оскільки його задоволення, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Натомість вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є необхідним для ефективного відновлення його права (див., зокрема, пункт 100 постанови Великої Палати Верховного Суду від 7 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц (провадження № 14-256цс18)).

Як зазначено вище, задоволення віндикаційного позову є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Водночас такий запис вноситься виключно в разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за відповідачем, а не за іншою особою. Такі висновки сформульовані, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16.

Отже, ефективність віндикаційного позову забезпечується саме наявністю державної реєстрації права власності за відповідачем, оскільки за відсутності такої реєстрації судове рішення про задоволення віндикаційного позову не є підставою для державної реєстрації права власності за позивачем. Тому позовна вимога про скасування державної реєстрації права власності відповідача суперечить позовній вимозі про витребування нерухомого майна.

Велика Палата Верховного Суду також звертала увагу на те, що відповідно до пункту 1 частини першої статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» право власності підлягає державній реєстрації. Задоволення позовної вимоги про скасування державної реєстрації права власності суперечить зазначеній імперативній вимозі закону, оскільки виконання судового рішення призведе до прогалини в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно в частині належності права власності на спірне майно. Отже, замість скасування неналежного запису про державну реєстрацію до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно має бути внесений належний запис про державну реєстрацію права власності позивача. Такий запис, як зазначено вище, вноситься на підставі судового рішення про задоволення віндикаційного позову (постанова Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі № 466/8649/16-ц).

З огляду на викладене, у задоволенні позову в частині скасування державної реєстрації права приватної власності на спірні об`єкти нерухомого майна з одночасним припиненням речових прав ОСОБА_1 на зазначене нерухоме майно відмовити.

Надаючи оцінку викладеним у позовній заяві доводам прокурора щодо наявності у нього повноважень на звернення до суду із цим позовом в інтересах держави, суд зазначає таке.

Пунктом 2 частини першої статті 2 Закону України «Про прокуратуру» визначено, що на прокуратуру покладається функція представництва інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених цим Законом та главою 12 розділу III ЦПК України.

Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті (частина третя статті 23 Закону України «Про прокуратуру»).

Вказаним приписам кореспондують відповідні приписи ЦПК України, зокрема у частині четвертій статті 56 цього Кодексу визначено, що прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу.

Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність такого органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо.

Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює (доповнює) в судовому провадженні відповідний компетентний орган, який усупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно.

Такі висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі № 912/2385/18 (провадження № 12-194гс19).

Виходячи зі змісту наведених норм права, підставою для представництва прокурором інтересів держави в суді є належне обґрунтування, підтверджене достатніми доказами, зокрема, але не виключно, вжиття прокурором всіх передбачених чинним законодавством заходів, які передують зверненню прокурора до суду для здійснення представництва інтересів держави, повідомленням прокурора на адресу відповідного органу про звернення до суду від його імені, відповідними запитами, а також копіями документів, отриманих від органу, що свідчать про наявність підстав для такого представництва.

Таким чином, у кожному такому випадку прокурор повинен навести, а суд - перевірити причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом і які є підставами для звернення прокурора до суду (постанова Верховного Суду від 28 квітня 2022 року у справі № 209/2265/21).

Звертаючись до суду з даним позовом, прокурор посилався на те, що набуття відповідачем права власності на нерухоме майно на підставі розпорядження голови Решетилівської районної державної адміністрації, яке не видавалося порушує інтереси держави в особі Міністерства аграрної політики та продовольства України, яке самостійно ефективні заходи цивільно - правового характеру щодо повернення майна у власність держави не вживає. Отже, відповідно до статті 23 Закону України «Про прокуратуру», статті 56 ЦПК України наявні правові підстави для звернення прокурора до суду з метою захисту інтересів держави.

На підтвердження зазначених обставин прокурор, серед іншого, надав повідомлення в порядку частини 4 статті 23 Закону України «Про прокуратуру», надіслане Решетилівською окружною прокуратурою Полтавської області на адресу Міністерства аграрної політики та продовольства України, Українському інституту експертизи сортів рослин та відповіді державних органів та установ, з яких вбачається, що вони самостійно не мають наміру оскаржувати реєстрацію права власності на спірні об`єкти нерухомого майна (т.1, а.с.144 - 162).

Ураховуючи, що прокурор у позовній заяві навів підставу для представництва інтересів держави, обґрунтував, у чому полягає порушення цих інтересів, суд вважає, що вказані доводи є обґрунтованими.

Щодо судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до підпункту 1 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» За подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою сплачується судовий збір в розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

На підтвердження вартості нерухомого майна прокурором долучено довідку про оціночну вартість об`єкта нерухомості - адміністративної будівлі, загальною площею 47,7 кв.м, яка знаходиться за адресою: Полтавська область, Решетилівський район, територія Решетилівської державної сортодослідної станції, буд. 1, рік введення в експлуатацію - 1953, відповідно до якої вартість вказаної будівлі становить - 464862,97 грн (т.1, а.с.140-141) та довідку про оціночну вартість об`єкта нерухомості - виробничого будинку (гаражу) А-І, загальною площею 197,0 кв.м, яка знаходиться за адресою: Полтавська область, Решетилівський район, територія Решетилівської державної сортодослідної станції, буд. А-1, рік введення в експлуатацію - 1953, відповідно до якої вартість вказаної будівлі становить - 1064055,75 грн (т.1, а.с.142-143).

Суд приймає вказані довідки в якості розрахунку суми судового збору та враховує, що жодних заперечень щодо вартості спірного майна відповідач суду не надавав.

Прокурором при зверненні до суду з позовом було заявлено дві вимоги майнового характеру та дві вимоги немайнового характеру та відповідно сплачено судовий збір в сумі 27473,78 грн (1528918,72 грн х 1,5% = 22933,78 грн + 2270,00 грн + 2270,70 грн), що підтверджується платіжним дорученням №2167 від 08 вересня 2021 року (т.1, а.с. 1).

Враховуючи, що позов прокурора підлягає до часткового задоволення тільки в частині майнових вимог, то із відповідача ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в сумі 22933,78 грн.

На підставі викладеного та, керуючись ст.ст ст.ст. 4, 11, 12, 13, 76-81, 83, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

Позов керівника Решетилівської окружної прокуратури Полтавської області Сагайдачного Івана Сергійовича в інтересах держави в особі Міністерства аграрної політики та продовольства України та Українського інституту експертизи сортів рослин до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Відділ надання адміністративних послуг Виконавчого комітету Решетилівської міської ради, про витребування майна з чужого незаконного володіння та скасування державної реєстрації права власності задовольнити частково.

Витребувати на користь держави з незаконного чужого володіння ОСОБА_1 об`єкт нерухомого майна - виробничий будинок (гараж) А-І, загальною площею 197 кв.м, розташований за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 242.

Витребувати на користь держави з незаконного чужого володіння ОСОБА_1 об`єкт нерухомого майна - виробничий будинок (адмінбудинок) А-І, загальною площею 47,7 кв.м, розташований за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 242.

У задоволенні позову в частині скасування державної реєстрації права приватної власності на спірні об`єкти нерухомого майна з одночасним припиненням речових прав ОСОБА_1 на зазначене нерухоме майно відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Полтавської обласної прокуратури (м. Полтава, вул. 1100-річчя Полтави, 7, р/р №UA0006160, банк ДКСУ м. Київ, , МФО 820172) судові витрати, що складаються з судового збору у розмірі 22933 (двадцять дві тисячі дев`ятсот тридцять три) гривні 78 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Прокурор - керівник Решетилівської окружної прокуратури Полтавської області Сагайдачний Іван Сергійович, адреса: вул. Покровська, 22, м. Решетилівка, Полтавська область, 38400, .

Позивач - Міністерство аграрної політики та продовольства України, місцезнаходження: вул. Хрещатик, 24, м. Київ, 01001, .

Позивач - Український інститут експертизи сортів рослин, місцезнаходження: вул. Генерала Родимцева, 15, м. Київ, 03041, .

Представник позивача - Позняк Сергій Миколайович, робоча адреса: АДРЕСА_5 .

Відповідач - ОСОБА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_6 .

Представниця відповідача - Ковжога Олександр Іванович , адреса: АДРЕСА_7 .

Третя особа - відділ надання адміністративних послуг Виконавчого комітету Решетилівської міської ради, місцезнаходження: 38400, м. Решетилівка Полтавської області, вул. Покровська, 14, .

Повний текст рішення складений 15 серпня 2022 року.

Суддя Ю.В. Зіненко