Дата документу 25.11.2022Справа № 645/5914/17
Провадження № 2-п/554/111/2022
УХВАЛА

іменем України

про передачу справи на розгляд іншому суду

25 листопада 2022 року м. Полтава

Суддя Октябрського районного суду м. Полтави Андрієнко Г. В., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 01 червня 2018 року,-

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2022 року до Октябрського районного суду м. Полтави Ільїн В. І. із заявою, в якій просить поновити строк на подання заяви про перегляд заочного рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 01 червня 2018 року та прийняти заяву до розгляду; скасувати заочне рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 01 червня 2018 року та призначити справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження; позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити частково у розмірі 1500 грн аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Оглянувши матеріали заяви, суддя приходить до висновку, що ця судова справа підлягає передачі на розгляд іншому суду з таких підстав.

Статтею 284 ЦПК України визначений порядок і строк подання заяви про перегляд заочного рішення.

Так, заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Тобто, ЦПК України передбачено, що поновлення пропущеного строку на подання заяви про перегляд заочного рішення може мати місце за умови, якщо відповідач не отримав наявний текст заочного рішення у день його проголошення і звернувся із заявою протягом 20 днів після його отримання, або з інших причин, визнаних судом поважними.

Відповідно до частини 1 статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Правова природа строку звернення до суду дозволяє констатувати, що запровадження строку, у межах якого фізична особа може звернутися до суду з позовом чи відповідною заявою, обумовлено, передусім, необхідністю дотримання принципу правової визначеності, що є невід`ємною складовою верховенства права.

Крім того, чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи. Однак, для цього має бути також виконано умову щодо недопустимості безпідставного та необмеженого поновлення судами пропущеного строку, оскільки національним законодавством вирішення цього питання віднесено до дискреційних повноважень суду.

Обґрунтовуючи важливість дотримання принципу правової визначеності, ЄСПЛ сформовано практику, відповідно до якої національними судами пріоритетність має надаватися дотриманню встановлених процесуальним законом строків звернення до суду, а поновлення пропущеного строку допускається лише у виняткових випадках, коли мають місце не формальні та суб`єктивні, а об`єктивні та непереборні причини їх пропуску.

Зокрема, ЄСПЛ у справах «Світлана Науменко проти України», «Трегубенко проти України», «Праведна проти Росії», «Желтяков проти України» зазначає, що у випадках перегляду судових рішень, як у порядку нагляду, так і у зв`язку з нововиявленими обставинами, національним судам необхідно забезпечувати дотримання учасниками справи встановлених строків та не допускати того, щоб за допомогою таких процесуальних механізмів як продовження строку на оскарження, було порушено принцип правової визначеності.

Отже, не заперечуючи наявності дискреційних повноважень національних судів щодо вирішення питання про поновлення строку на звернення до суду, ЄСПЛ підкреслює, що останні повинні визначити, чи виправдовують підстави для подібного продовження строків втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує межі розсуду суду ні в тривалості, ні в підставах для визначеності подовжених строків (справа «Безруков проти Росії», п. 34).

Аналіз практики ЄСПЛ свідчить про те, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду, ЄСПЛ виходить із наступного: 1) поновлення пропущеного строку звернення до суду є порушенням принципу правової визначеності, відтак, у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних, об`єктивних, непереборних, не залежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.

Зі змісту заяви про перегляд заочного рішення в справі № 645/5914/17 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини видно, що вказана цивільна справа перебувала в провадженні Фрунзенського районного суду м. Харкова та 01 червня 2018 року саме цим судом в ній ухвалене заочне рішення про задоволення позову.

Тоді як в Октябрському районному суді м. Полтави відсутні матеріали вказаної судової справи, про перегляд заочного рішення в якій просить заявник, а відтак суд позбавлений об`єктивної можливості вивчити матеріали цивільної справи, які стали підставою для ухвалення оспорюваного заочного рішення суду, і так само перевірити обставини, про які відповідач зазначив у своїй заяві про перегляд заочного рішення суду.

Крім того, правових підстав для застосування порядку, передбаченого ст. ст. 488-495 ЦПК України для відновлення справи № 645/5914/17 як втраченого судового провадження суд не вбачає, оскільки Фрунзенський районний суд м. Харкова з 23 листопада 2022 року на теперішній час офіційно відновив здійснення правосуддя в межах своєї юрисдикції (підсудності).

Щодо посилань у заяві на те, що вона подана до цього суду відповідно до розпорядження Голови Верховного Суду від 08 березня 2022 року № 2/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» суддя зазначає таке.

Згідно із Розпорядженням Голови Верховного Суду № 65 від 17 листопада 2022 року «Про відновлення територіальної підсудності судових справ окремих судів м. Харкова та Харківської області» відновлено, зокрема, територіальну підсудність судових справ Московського, Фрунзенського районних судів м. Харкова із 23 листопада 2022 року.

Цим же розпорядженням, серед іншого, Октябрському районному суду м. Полтави визначено забезпечити розгляд тих справ (проваджень), які до 22 листопада 2022 року включно надійшли на розгляд суду відповідно до розпоряджень Голови Верховного Суду від 08, 14 та 16 березня 2022 року про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану.

При цьому, вказану заяву було передано до провадження судді на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 23 листопада 2022 року, тобто після терміну, визначеного зазначеним розпорядженням, та після відновлення територіальної підсудності Фрунзенським районним судом м. Харкова.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 9 ст. 187 ЦПК України якщо за результатами отриманої судом інформації буде встановлено, що справа не підсудна цьому суду, суд надсилає справу за підсудністю в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

При цьому суд враховує, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції 1950 року кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Європейський суд з прав людини у пункті 24 рішення від 20 липня 2006 року в справі «Сокуренко і Стригун проти України» зазначив, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

Термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів, у тому числі й територіальної.

Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом (частина 1 ст. 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод також містить рекомендації щодо заходів, які полегшують доступ до правосуддя № R (81) 7, прийнята Комітетом міністрів Ради Європи 14 травня 1981 року.

Суд при постановленні ухвали враховує прецедентну практику Європейського суду з прав людини, яка виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року.

У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

У зв`язку з наведеним, вказані вимоги суду не є порушенням права на справедливий судовий захист та не можуть вважатися обмеженням права доступу до суду.

Також суд бере до уваги, що недотримання правил територіальної юрисдикції (підсудності) є порушенням процесуального закону, який є підставою для скасування рішення з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю (ч. 1 ст. 378 ЦПК України).

З огляду на вищенаведене, суддя приходить до висновку, що подана ОСОБА_1 заява не підлягає розгляду Октябрським районним судом м. Полтави, за відсутності матеріалів судової справи № 645/5914/17, а тому, дотримуючись правил підсудності, суддя вважає необхідним передати заяву про перегляд заочного рішення до суду, що його ухвалив, як це передбачено вимогами ч. 1 ст. 284 ЦПК України, а саме до Фрунзенського районного суду м. Харкова.

Згідно з ч. 3 ст. 31 ЦПК України передача справи на розгляд іншого суду за встановленою цим Кодексом підсудністю з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої цієї статті, здійснюється на підставі ухвали суду не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги - не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 ЦПК України спори між судами про підсудність не допускаються.

Керуючись ст. ст. 31, 32, 187, 260, 261, 284 ЦПК України, суддя

У Х В А Л И В :

Цивільну справу № 645/5914/17 (провадження № 2-п/554/111/2022) за заявою ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 01 червня 2018 року передати на розгляд до Фрунзенського районного суду м. Харкова (бульвар Богдана Хмельницького, 32/38, м. Харків, 61000) за підсудністю.

Передачу справи на розгляд Фрунзенського районного суду м. Харкова здійснити на підставі даної ухвали не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги - не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складання ухвали. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга буде подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідної ухвали суду.

Суддя Г. В. Андрієнко