Ухвала

27 липня 2022 року

м. Київ

справа № 756/14950/20

провадження № 61-6333ск22

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Погрібного С. О.,

вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Дінейра» на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 08 липня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 23 червня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дінейра», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Рудік Ірина Петрівна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Шевчук Зоя Миколаївна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Савенко Ірина Вікторівна, державний реєстратор Філії Комунального підприємства «Добробут» Литвинівської сільської ради у м. Київ Донський Ярослав Сергійович, про витребування майна з чужого незаконного володіння та скасування рішень про державну реєстрацію права на нерухоме майно,

ВСТАНОВИВ:

08 липня 2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Дінейра» (далі - ТОВ «Дінейра») звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 08 липня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 23 червня 2022 року у вказаній справі.

Ухвалою Верховного Суду від 13 липня 2022 року касаційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення її недоліків, запропоновано заявнику доплатити судовий збір.

25 липня 2022 року на адресу Верховного Суду надійшли матеріали на усунення недоліків касаційної скарги, а саме: заява про усунення недоліків; платіжне доручення про сплату судового збору.

Таким чином, недоліки касаційної скарги усунуто.

У касаційній скарзі міститься посилання на пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України (суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку) як на підставу оскарження судових рішень. Зокрема, заявник у касаційній скарзі зазначає, що суди в оскаржуваних судових рішеннях не врахували висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц, від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16, від 21 листопада 2018 року у справі № 444/1786/15, від 15 травня 2019 року у справі № 522/7636/14-ц, Верховного Суду від 09 серпня 2018 року у справі № 927/876/17, від 03 липня 2019 року у справі № 128/2526/16-ц, від 18 березня 2020 року у справі № 199/7375/16-ц, від 20 травня 2020 року у справі № 199/8047/16-ц, від 02 вересня 2020 року у справі № 910/13536/19. Таке обґрунтування відповідає вимогам пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України щодо підстав касаційного оскарження.

Не може бути підставою для відкриття касаційного провадження у цій справі згідно з пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України посилання заявника у касаційній скарзі на неврахування судами висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду України від 05 жовтня 2016 року у справі № 916/2129/15, Верховного Суду від 29 березня 2018 року у справі № 904/10673/16, оскільки Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 362/44/17 (провадження № 14-183цс18) відступила від висновку Верховного Суду України, сформульованого у постанові від 05 жовтня 2016 року у справі № 916/2129/15 (№ 3-604гс16), а також висновку Верховного Суду, сформульованого у постанові від 29 березня 2018 року у справі № 904/10673/16, про те, що приписи про позовну давність до позовних вимог про витребування майна не застосовуються.

Посилання заявника у касаційній скарзі на постанови Вищого господарського суду України від 12 жовтня 2011 року у справі № 5002-12/757-2011, від 14 березня 2017 року у справі № 38/5005/5752/2012, Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», рекомендаційний лист Верховного Суду України від 01 липня 2013 року щодо вирішення питання про правомірність набуття права власності не є належним обґрунтуванням такої підстави касаційного оскарження судового рішення, яка передбачена пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України, оскільки постанови Вищого господарського суду України, Пленуму Верховного Суду України і Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, а також рекомендаційні листи Верховного Суду України не є рішеннями Верховного Суду, які можуть бути наведені як приклад неоднакового застосування норм права у подібних правовідносинах.

Посилання заявника у касаційній скарзі на постанови Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі № 320/4938/17, від 19 грудня 2019 року у справі № 520/11429/17, не є підставою для відкриття касаційного провадження згідно з пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України, а може бути лише додатковим, оскільки висновки, сформульовані у вказаних постановах, стосуються загальних питань щодо застосування судами преюдиційності обставин при розгляді справи.

Касаційна скарга подана у передбачений законом строк та з дотриманням вимог закону щодо форми та змісту.

За змістом частини сьомої статті 394 ЦПК України та відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі, в якій вирішує питання про витребування матеріалів справи.

Враховуючи те, що заявником усунуто недоліки касаційної скарги, касаційна скарга містить посилання на підставу оскарження судових рішень, а саме, на пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України, отже наявні підстави для відкриття касаційного провадження та витребування матеріалів указаної вище справи.

Заявником до касаційної скарги додано клопотання про зупинення виконання рішення Оболонського районного суду м. Києва від 08 липня 2021 року, залишеного без змін постановою Київського апеляційного суду від 23 червня 2022 року, до закінчення його перегляду у касаційному порядку.

Вказане клопотання мотивовано тим, що оскаржуване судове рішення підлягає примусовому виконанню, поворот його виконання у випадку повного чи часткового скасування буде утрудненим та практично неможливим. Заявник зазначає, що оскаржуване судове рішення у період його перегляду у Верховному Суді може бути виконане шляхом внесення відомостей до реєстру нерухомості про нового власника спірного майна. Вказує, що реєстрація права власності на спірне нерухоме майно за новим власником унеможливить повернення цього майна заявнику.

Вирішуючи клопотання про зупинення виконання судового рішення, Верховний Суд виходить із такого.

За змістом частини восьмої статті 394 ЦПК України за наявності клопотання особи, яка подала касаційну скаргу, суд у разі необхідності вирішує питання про зупинення виконання рішення (ухвали) суду або зупинення його дії.

Вирішуючи питання про зупинення виконання (дії) судового рішення, суд касаційної інстанції враховує необхідність у цьому, зокрема у разі ймовірності утруднення повторного розгляду справи внаслідок можливого скасування судового рішення, забезпечення збалансованості інтересів сторін, запобігання порушенню прав осіб.

Оскільки виконання рішення Оболонського районного суду м. Києва від 08 липня 2021 року, залишеного без змін постановою Київського апеляційного суду від 23 червня 2022 року, полягає у примусовому витребуванні нерухомого майна, Верховний Суд, оцінивши доводи клопотання про зупинення виконання судового рішення, дійшов висновку про обґрунтованість клопотання заявника та наявність підстав для зупинення виконання рішення Оболонського районного суду м. Києва від 08 липня 2021 року, залишеного без змін постановою Київського апеляційного суду від 23 червня 2022 року.

Керуючись статтями 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відкрити касаційне провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дінейра», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Рудік Ірина Петрівна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Шевчук Зоя Миколаївна, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Савенко Ірина Вікторівна, Державний реєстратор Філії Комунального підприємства «Добробут» Литвинівської сільської ради у м. Київ Донський Ярослав Сергійович, про витребування майна з чужого незаконного володіння та скасування рішень про державну реєстрацію права на нерухоме майно.

Витребувати із Оболонського районного суду м. Києва матеріали вищезазначеної цивільної справи № 756/14950/20.

Клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Дінейра» про зупинення виконання судового рішення задовольнити.

Зупинити виконання рішення Оболонського районного суду м. Києва від 08 липня 2021 року, залишеного без змін постановою Київського апеляційного суду від 23 червня 2022 року, до закінчення касаційного провадження.

Надіслати учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснити їм право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, в 10-денний строк з дня отримання ухвали.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О. В. Ступак І. Ю. Гулейков С. О. Погрібний