ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 636/2449/20 Номер провадження 22-ц/814/2853/22Головуючий у 1-й інстанції Гуменний З.І. Доповідач ап. інст. Пилипчук Л. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2022 року м.Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Пилипчук Л.І.,

судді Дряниця Ю.В., Триголов В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Полтава цивільну справу за апеляційною скаргою Квартирно-експлуатаційного відділу м.Харкова

на рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 13 липня 2021 року, постановлене суддею Гуменний З.І.,

по справі за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 та Квартирно-експлуатаційного відділу м.Харкова про зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

06.07.2020 ОСОБА_1 звернувся в суд із указаним позовом, уточнивши його вимоги заявою від 16.09.2020, у якій просить:

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 , в особі її житлової комісії, погодити зняття статусу «службове житло» з квартири АДРЕСА_1 , а командира військової частини НОМЕР_1 - затвердити вказане рішення житлової комісії;

- зобов`язати квартирно-експлуатаційний відділ м.Харкова подати до Чугуївської міської ради Харківської області клопотання про виключення з числа службових квартирно-експлуатаційного відділу м.Харкова квартиру АДРЕСА_1 .

В обґрунтування заявлених вимог позову зазначає, що разом із дружиною та неповнолітнім сином на підставі ордеру №015291 від 06.08.2009, виданого виконавчим комітетом Чугуївської міської ради, у зв`язку із проходженням військової служби, проживає у вказаній квартирі, яка має статус службового житла.

Позивач перебуває на військовій службі, ветеран війни-учасник бойових дій в зоні ООС, знаходиться на квартирному обліку в Чугуївському гарнізоні у загальній черзі з 24.09.2004 за №174 та у першочерговій черзі з 28.08.2017 за №194 для отримання постійного житла, має календарну вислугу на військовій службі більше 20 років.

Із метою реалізації житлових прав, позивач звертався до житлової комісії військової частини НОМЕР_1 із рапортом з проханням розглянути питання щодо надання згоди на зняття статусу «службове» із житлового приміщення, де він проживає з сім`єю, та до КЕВ м.Харкова - із заявою про направлення відповідного клопотання до Чугуївської міської ради Харківської області, але отримав відмови з посиланням на окреме доручення заступника Міністра Оборони України від 12.12.2019 №19360/з, щодо зупинення подання пропозицій (документів квартирних справ) щодо розгляду питань виключення квартир з числа службових.

Позивач вважає такі відмови протиправними та посилаючись на вимоги Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» та Порядок забезпечення військовослужбовців і членів їх сімей житловими приміщеннями, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2006 №1081, просить захисти порушене право на забезпечення постійним житлом згідно заявлених вимог позову.

Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 13.07.2021 позовну заяву ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 та Квартирно-експлуатаційного відділу м.Харкова про зобов`язання вчинити певні дії - задоволено.

Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 , в особі її житлової комісії, погодити зняття статусу «службове житло» з квартири АДРЕСА_1 , а командира військової частини НОМЕР_1 - затвердити вказане рішення житлової комісії військової частини НОМЕР_1 для забезпечення постійним житлом підполковника ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_2 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Борова, Зміївського району, Харківської області, та членів його родини.

Зобов`язано квартирно-експлуатаційний відділ м.Харкова подати до Чугуївської міської ради Харківської області клопотання про виключення квартири АДРЕСА_1 , з числа службових квартирно-експлуатаційного відділу.

Рішення міського суду вмотивовано тим, що бездіяльність відповідачів має наслідком унеможливлення реалізації позивачем права на житло, передбаченого Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод та Конституцією України.

Відповідач квартирно-експлуатаційний відділ м.Харкова оскаржив рішення суду першої інстанції до Харківського апеляційного суду. Посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Доводить, що при постановленні оскаржуваного рішення міський суд неправильно застосував вимоги ст.12 Закону України «Про соціальний захист та правовий статус військовослужбовців та членів сімей» та Постанову Кабінету Міністрів України №1081 від 03.08.2008, залишивши поза увагою, що позивач має забезпечуватися житлом для постійного проживання з житлового фонду Міністерства оборони України згідно з чергою, визначеною часом прийняття на облік, оскільки порушення черги призведе до порушення конституційних прав на житло інших військовослужбовців.

Заперечує застосування до спірних правовідносин Положення про порядок надання службових житлових приміщень і користування ними в УРСР, оскільки порядок зняття статуту «службове житло» з квартир, в яких проживають військовослужбовці та члені їх сімей регламентовані Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністра оборони України від 31.07.2018 №380.

Зазначає, що судова практика судів апеляційної та касаційної інстанцій з вирішення аналогічних питань не є сталою та просить врахувати постанову Верховного Суду у справі №953/18314/19 від 21.09.2020, постанову Харківського апеляційного суду №640/16889/18 від 18.02.2021.

Заперечує висновки суду першої інстанції щодо втручання публічної влади в право на володіння майном, як таке, що не стосується предмета спору, а застосована практика Європейського суду з прав людини є не коректною.

Зазначає, що оскаржуваним рішенням суд першої інстанції зобов`язав КЕВ м.Харкова вчинити дії залишивши поза увагою відсутність рішення житлової комісії військової частини та наказу командира військової частини про затвердження такого рішення.

Ухвалами Харківського апеляційного суду від 18.10.2021 відкрито апеляційне провадження у вказаній справі за апеляційною скаргою Квартирно-експлуатаційного відділу м.Харкова на рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 13.07.2021; закінчено підготовчі дії у вказаній справі та призначено її до судового розгляду із повідомленням сторін.

01.11.2021 представником позивача - адвокатом Буряк О.М. подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, як законне та обґрунтовано.

Розпорядженням Верховного Суду від 25.03.2022 №14/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» змінено територіальну підсудність справ Харківського апеляційного суду - Полтавському апеляційному суду.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 08.08.2022 справу прийнято до провадження та призначено до судового розгляду із повідомленням учасників справи.

02.11.2022 КЕВ м.Харкова подано до Полтавського апеляційного суду клопотання про розгляд справи без участі представника відділу. Доводи апеляційної скарги підтримує, наполягає на її задоволенні.

Інші учасники судового процесу в судове засідання не з`явилися, будучи повідомленими про день та час розгляду справи, що з огляду на положення ч.2 ст.372 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи за їх відсутності.

Вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Судом установлено та підтверджується матеріалами справи, що згідно витягу з послужного списку підполковника ОСОБА_1 про проходження дійсної військової служби у Збройних Силах України, останній проходить військову службу в Збройних Силах України з 25.07.1997 по теперішній час./а.с.20/.

Із 24.09.2004 ОСОБА_1 перебуває на квартирному обліку в Чугуївському гарнізоні у загальній черзі за №174 та у першочерговій черзі з 28.08.2017 за №194./а.с.29/

ОСОБА_1 зареєстрований в квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , разом із дружиною ОСОБА_1 , сином ОСОБА_2 /а.с.18/

В зазначену квартиру ОСОБА_1 вселився на підставі службового ордера №015291 від 06.08.2009, який видано виконавчим комітетом Чугуївської міської ради, у зв`язку з проходженням військової служби./а.с.24/.

ОСОБА_1 звертався до КЕВ м. Харкова з проханням надати йому житло для постійного проживання, однак з відповіді №2345 від 29.05.2020 КЕВ м.Харкова вбачається, що згідно окремого доручення заступника Міністра оборони України від 12.12.2019 №19360/з із метою створення службового житлового фонду у гарнізонах ЗСУ, в зв`язку з реформуванням шляхів забезпечення військовослужбовців та осіб, звільнених з військової служби в запас або у відставку, житлом в межах чинного законодавства, надано відповідне розпорядження стосовно неподавання командирами військових частин, керівниками установ та організацій ЗСУ до квартирно-експлуатаційних відділів пропозицій щодо виключення житла із числа службового до окремого розпорядження./а.с. 30/.

Задовольняючи вимоги позову, місцевий суд виходив із того, що реалізація забезпечення позивача, як військовослужбовця, постійним житлом шляхом його виключення з числа службових жодним чином не пов`язується законодавством з квартирною чергою особи, яка обрала такий спосіб забезпечення житлом. На цей час, у встановленому порядку не видано жодних законодавчих норм, які б обмежували встановлену п.10 Інструкції та ч.3 п.3 Порядку житлову пільгу щодо можливості реалізації права позивача на виключення його квартири з числа службових. Тоді як відмова відповідачів у вчинення відповідних дій є позбавленням права на житло та принципу законного очікування, спрямованого на те, щоб у випадках, коли особа переконана, що досягне певного результату, якщо буде діяти відповідно до норм правової системи, забезпечити захист цих очікувань.

Апеляційний суд не погоджується із висновком суду першої інстанції в частині того, що даний спір підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства.

Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судоустрій будується за принципами територіальності, спеціалізації та інстанційності.

Судова юрисдикція - це інститут права, покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства: цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до положень статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають, із цивільних, трудових, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Частиною другою статті 2 КАС України передбачено, що до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір (пункт 1 частини першої статті 4 КАС України).

Публічно-правовий спір - це, зокрема, спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій (пункт 2 частини першої статті 4 КАС України).

Суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

Отже, до справ адміністративної юрисдикції процесуальний закон відніс публічно-правові спори, ознакою яких є не лише особливий суб`єктний склад, але і їх виникнення з приводу виконання чи невиконання суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій, крім спорів, для яких закон установив інший порядок судового вирішення. Ці функції суб`єкт повинен виконувати саме у тих правовідносинах, в яких виник спір.

Стосовно терміну «владні управлінські функції», то зміст поняття «владні» полягає в наявності у суб`єкта повноважень застосовувати надану йому владу, за допомогою якої впливати на розвиток правовідносин, а «управлінські функції» - це основні напрямки діяльності органу влади, його посадової чи службової особи або іншого уповноваженого суб`єкта, спрямовані на управління діяльністю підлеглого суб`єкта.

Із огляду на викладене до юрисдикції адміністративного суду належить спір, який виник між двома чи більше суб`єктами стосовно їх прав та обов`язків у правовідносинах, в яких хоча б один суб`єкт законодавчо вповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб`єкта (суб`єктів), а останній (останні) відповідно зобов`язаний (зобов`язані) виконувати вимоги та приписи такого суб`єкта владних повноважень. Наведене відповідає сталій позиції Великої Палати Верховного Суду, сформованій у справах №368/561/19 та №712/5476/19 від 29.09.2020, №640/22013/18 від 13.10.2020, №175/1571/15 від 23.11.2021.

Звертаючись до суду із зазначеним позовом, позивач, посилаючись на протиправні дії відповідачів, просить зобов`язати в/ч НОМЕР_1 , в особі її житлової комісії, погодити зняття статусу «службове житло» із квартири, а командира - затвердити вказане рішення житлової комісії; КЕВ міста Харкова подати до Чугуївської міської ради Харківської області клопотання про виключення із числа службового житла спірну квартиру.

У пункті 11 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями встановлено механізм виключення житлового приміщення з числа службового, передбачено, що виключення житлового приміщення з числа службового провадиться згідно з рішенням виконавчого органу районної, міської, районної у місті ради за клопотанням начальника гарнізону, командира військової частини та квартирно-експлуатаційного органу.

Пунктом 10 розділу 7 Інструкції №380 передбачено, що військовослужбовці, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, а також особи, звільнені з військової служби за станом здоров`я, віком, у зв`язку із скороченням штатів, особи з інвалідністю І чи ІІ групи, члени сімей військовослужбовців, які загинули (померли) або пропали безвісти під час проходження військової служби, що забезпечені службовими житловими приміщеннями незалежно від місця його знаходження, мають право на виключення цього житла з числа службового та забезпечення ним для постійного проживання за умови перебування на обліку та в порядку, визначеному пунктами 3-7 цього розділу.

Виключення квартир з числа службових для забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей здійснюється на підставі клопотання КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району за встановленим порядком.

До виконавчих органів районної, міської, районної у місті ради КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району надає облікову справу військовослужбовця разом з витягом із Списку надання постійного житла у Збройних Силах України, копію протоколу житлової комісії військової частини (об`єднаної житлової комісії), витяг із наказу командира військової частини про надання військовослужбовцю житлового приміщення для постійного проживання.

Ордер на постійну житлову площу в закритих військових містечках оформлюється та видається відповідним начальником КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району протягом п`яти робочих днів.

Отже, у спірних правовідносинах КЕВ наділений повноваженнями приймати рішення, що впливають на можливість реалізації позивачем соціальних гарантій в силу його особливого статусу, визначеного Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», тобто внаслідок проходження ним публічної служби, різновидом якої є служба військова.

При цьому слід ураховувати, що для визначення юрисдикції суду у спорі з приводу прийняття громадянина на публічну службу, її проходження чи звільнення суд має встановити, чи проходила особа публічну службу, а також, у зв`язку з чим - прийняттям, проходженням або звільненням - виник спір (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29.09.2020 у справі №712/5476/19.

Публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування (пункт 17 частини першої статті 4 КАС України у чинній редакції).

Військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби (частина перша статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»).

Отже, військова служба є різновидом служби публічної, тому спори з приводу проходження військової служби, зокрема з приводу соціального захисту військовослужбовців, належать до юрисдикції адміністративних судів.

Позивач, мотивував позов приписами Конституції України, Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» і Інструкції № 380.

При цьому, передбачена пунктом 10 Інструкції №380 соціальна гарантія, якої, як вважав позивач, його протиправно позбавили, передбачена для осіб, котрі проходять військову, тобто публічну службу.

Таким чином, право, яке позивач вважає порушеним, він набув саме у зв`язку з проходженням військової служби.

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби (пункт 2 частини першої статті 19 КАС України).

Велика Палата Верховного Суду у пункті 82 постанови від 08.06.2022 у справі №362/643/21 дійшла висновку, що спори щодо оскарження особами з числа військовослужбовців рішень, дій чи бездіяльності відомчих житлових (житлово-побутових, з контролю за розподілом житла) комісій є спорами з приводу проходження позивачами військової служби як різновиду служби публічної. Такі спори належать до юрисдикції адміністративних судів.

При таких обставинах у справі, яка розглядається, суд першої інстанції не врахував, що зазначений спір є публічно-правовим та підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки він виник щодо можливості реалізації позивачем права на соціальну гарантію, надану йому в силу особливого статусу військовослужбовця.

Подібних висновків дійшов Верховний Суд, про що зазначив у постановах від 03.09.2022 у справі №362/6167/20, від 19.10.2022 у справі №522/14188/20.

Згідно п.1 ч.1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

За змістом ч.1 ст.256 ЦПК України якщо провадження у справі закривається з підстави, визначеної пунктом 1 частини першої статті 255 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи. Суд апеляційної або касаційної інстанції повинен також роз`яснити позивачеві про наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. Заява подається до суду, який прийняв постанову про закриття провадження у справі.

Згідно ч.1 ст.377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.377 ЦПК України порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.

Оскільки суд першої інстанцій дійшов помилкового висновку про можливість розгляду цієї справи за правилами цивільного судочинства, а також враховуючи, що позовні вимоги підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства, апеляційний суд скасовує рішення суду першої інстанції із закриттям провадження у справі.

Керуючись ст.ст. 367 ч.1,2, 368 ч.1, 374 ч.1 п.4, 377 ч.2, 255 ч.1 п.1, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу м.Харкова - задовольнити частково.

Рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 13 липня 2021 року - скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 та Квартирно-експлуатаційного відділу м.Харкова про зобов`язання вчинити певні дії - закрити.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що розгляд справи за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 та Квартирно-експлуатаційного відділу м.Харкова про зобов`язання вчинити певні дії - віднесений до юрисдикції адміністративного суду.

Роз`яснити ОСОБА_1 його право протягом десяти днів з дня отримання цієї постанови звернутися до Полтавського апеляційного суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Попередити ОСОБА_1 про те, що у разі неподання заяви про направлення справи за встановленою юрисдикцією, після закінчення строку на її подання, матеріали справи будуть повернуті до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 15.11.2022.

Головуючий суддя Л.І. Пилипчук

Судді Ю.В. Дряниця

В.М. Триголов