Номер провадження: 22-ц/813/8405/22
Справа № 522/9488/18
Головуючий у першій інстанції Домусчі Л. В.
Доповідач Кострицький В. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.11.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючий суддя Кострицький В.В. (суддя - доповідач),

судді Назарова М.В., Лозко Ю.П.,

за участю секретаря судового засідання Пінькової К.Ю.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ;

представник позивача ОСОБА_2

відповідач Акціонерне товариство комерційний банк Приватбанк

представник відповідача Пучкова Людмила Анатоліївна

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку Приватбанк на додаткове рішення Приморського районного суду м. Одеси від 02 вересня 2022 року , по цивільній справі №522/9488/18 за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про захист прав споживачів та стягнення грошових коштів ,-

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст заяви

До Приморського районного суду м.Одеси 19.04.2021 року надійшла заява представника ОСОБА_1 - адвоката Яким`як Олега Володимировича про ухвалення додаткового рішення по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про захист прав споживачів та стягнення грошових коштів.

В обґрунтування такої заяви надано наступний розрахунок:

Згідно розрахунку судових витрат позивача станом на 11.09.2019 року та звіту про надані послуги №1 від 11.09.2019 року, у вказаному наведено розрахунок часу та вартості наданої правової допомоги:

1.21.08.2018 р. Аналіз документів клієнта, та формування правової позиції по справі 3,3 год., 7260,00 грн.;

2.20.09.2018 р. Підготовка та відправка адвокатського запиту №2018/20-09 від 20.09.2018 р. 0,9 год., 1980 грн.;

3.09.10.2018 р. Підготовка та подача вимоги №2018/09-10 від 09.10.2018 р. 2,5 год., 5500,00 грн.;

4.10.10.2018 р. Підготовка та подача заяви про збільшення позовних вимог від 11.10.2018 р. 2,6 год., 5720 грн.;

5.10.10.2018 р. Підготовка та подача клопотання про витребування доказів від 11.10.2018 р. 1,2 год., 2640,00 грн.;

6.10.10.2018 р. Підготовка та подача клопотання про долучення орієнтованого розрахунку судових витрат від 11.10.2018 р. 2,5 год., 5500,00 грн.;

7.10.10.2018 р. 11.10.2018 р. Участь у судовому засіданні 11.10.2018 р. 0,9 год., 1980,00 грн.;

8.18.11.2018 р. 19.11.2018 р. Участь у судовому засіданні 19.11.2018 р. 0,3 год., 660,00 грн.;

9.08.07.2019 р. 09.07.2019 р. Участь у судовому засіданні 09.07.2019 р. 0,4 год., 880,00 грн.;

10.10.09.2019 р. 11.09.2019 р. Участь у судовому засіданні 11.09.2019 р. 0,4 год., 880,00 грн.;

11.13.11.2018 р., Підготовка та подача відповіді на відзив від 13.11.2018 р. 1,5 год., 3300,00 грн.;

12.06.05.2019 р. Підготовка та подача відповіді на відзив на клопотання про збільшення позовних вимог та судових витрат від 06.05.2019 р. 2,5 год., 5500,00 грн.;

13.06.05.2019 р. Підготовка та подача додаткових пояснень до відповіді на заперечення на відповідь на відзив на клопотання про збільшення позовних вимог та судових витрат від 06.05.2019 р. 0,8 год., 1760,00 грн.;

14.18.06.2019 р. Підготовка та подача відповіді на заперечення на відзив на клопотання про збільшення позовних вимог та судових витрат від 18.06.2019 р. 1,8 год., 3960,00 грн.;

15.06.09.2018 р. Підготовка клопотання про долучення письмових судових дебатів до матеріалів справи від 06.09.2018 р. 1,3 год., 2860,00 грн.;

16.12.09.2019 р. Підготовка та подача клопотання про долучення розрахунку судових витрат від 12.09.2019 р. 1,2 год., 2640 грн.

Загалом гонорар адвоката за період з 21.08.2018 р. по 11.09.2019 р. складає 53020,00 грн.; додаткові витрати, пов`язані з явкою до суду 3957,06 грн.; поштові витрати 113,05 грн., що разом становить 57090,11 грн.

Рух провадження у справі

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси 11.09.2019 року позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про захист прав споживачів та стягнення грошових коштів задоволений частково, стягнуто із Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 кошти за договором банківського вкладу № SAMDNWFD800 від 11.12.2013 року у розмірі 87 565, 06 дол. США (вісімдесят сім тисяч п`ятсот шістдесят п`ять доларів США 06 центів) та 3 відсотки річних за період із 10.02.2016 року по 11.10.2018 року у розмірі 7002, 81 дол. США (сім тисяч два долари США 81 центів); в іншій частині позову відмовлено; стягнуто із Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь держави судовий збір у розмірі 9605.00 грн. (дев`ять тисяч шістсот п`ять гривень 00 копійок).

Постановою Одеського апеляційного суду від 24.02.2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково; апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» залишено без задоволення; рішення Приморського районного суду м. Одеси від 11 вересня 2019 року в частині відмови у нарахуванні та стягненні пені скасовано; прийнято в цій частині постанову якою стягнуто з публічного акціонерного товариства «комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 пеню у розмірі 79124,76 грн., в іншій частині рішення залишено без змін; стягнуто з публічного акціонерного товариства «комерційний банк «Приватбанк» на користь держави судовий збір в розмірі 1978,11 грн.

Постановою Верховного Суду від 22.06.2022 року касаційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задоволено частково, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 11 вересня 2019 року та постанову Одеського апеляційного суду від 24 лютого 2021 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про стягнення з відповідача на користь позивача суми вкладу у розмірі 87565,069 доларів США за договором № SAMDNWFD800 від 11.12.2013 року та 3% річних на підставі частини другої статті 625 ЦК України залишити без змін; постанову Одеського апеляційного суду від 24 лютого 2021 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про стягнення пені, передбаченої частиною п`ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» скасовано, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 11 вересня 2019 року в цій частині позовних вимог змінено, викладено мотиви в редакції цієї постанови; постанову Одеського апеляційного суду від 24 лютого 2021 року в частині стягнення з Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на користь держави судового збору у розмірі 1978,11 скасовано.

Короткий зміст додаткового рішення суду

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси заяву задоволено частково та стягнуто з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (, місцезнаходження: м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1-Д) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) судові витрати у розмірі 29090 грн. (двадцять дев`ять тисяч дев`яносто гривень 00 копійок). В іншій частині вимог відмовлено.

Обґрунтовуючи своє рішення суд першої інстанції виходив з того, що розподіляючи витрати, понесені ОСОБА_3 на професійну правничу допомогу, дійшов висновку про те, що наявні в матеріалах справи документи, надані стороною позивача не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному позивачем розмірі, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат. Судом першої інстанції з урахуванням заяви представника Банку вважав, що понесені витрати є неспівмірними із складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг, затраченим ним часом на надання таких послуг, які не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, а відтак, дійшов висновку щодо зменшення витрат, а саме на: підготовку та відправку адвокатського запиту №2018/20-09 від 20.09.2018 р., з 1980 грн. до 990 грн.; підготовку та подачу вимоги №2018/09-10 від 09.10.2018 р. з 5500,00 грн. до 2750,00 грн.; підготовку та подачу заяви про збільшення позовних вимог від 11.10.2018 р. з 5720 грн. до 2860,00 грн.; підготовки та подачі клопотання про витребування доказів від 11.10.2018 р. з 2640,00 грн. до 400,00 грн.; підготовку та подачу клопотання про долучення орієнтованого розрахунку судових витрат від 11.10.2018 р. з 5500,00 грн. до 400,00 грн.; підготовку та подачу відповіді на відзив на клопотання про збільшення позовних вимог та судових витрат від 06.05.2019 р. з 5500,00 грн. до 2750,00 грн.; підготовку та подачу відповіді на заперечення на відзив на клопотання про збільшення позовних вимог та судових витрат від 18.06.2019 р. з 3960,00 грн. до 1980, 00 грн., що разом становить 14130,00 грн. В іншій частині витрат, а саме аналіз документів клієнта, та формування правової позиції по справі 7260,00 грн.; участь у судовому засіданні 11.10.2018 р. 1980,00 грн.; участь у судовому засіданні 19.11.2018 р. 660,00 грн.; участь у судовому засіданні 09.07.2019 р. 880,00 грн.; участь у судовому засіданні 11.09.2019 р. 880,00 грн.; підготовка та подача відповіді на відзив від 13.11.2018 р. 3300,00 грн., на загальну суму 14960,00 грн. суд вважає обґрунтованими вказані витрати та прийшов до висновку про задоволення вимог у цій частині. За вказаних вище обставин, враховуючи складність справи та виконаної адвокатом роботи, які підтверджені належними доказами, принципу справедливості, співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, а також з урахуванням поданого представником відповідача заперечення щодо розміру заявлених до стягнення витрат на правничу допомогу та його доводів щодо їх неспівмірності, суд першої інстанції прийшов висновку про необхідність зменшення їх розміру та стягнення з відповідача на користь позивача 29090,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

Не погодившись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, АТ Приватбанк. подано апеляційну скаргу . В поданій апеляційній скарзі скаржник просить скасувати додаткове рішення Приморського районного суду м. Одеси 02 вересня 2022 року .

В обґрунтування апеляційної скарги, скаржник зазначив, що надаючи оцінку співмірності розміру понесених стороною витрат на адвоката з обсягом наданих ним послуг і виконаних робіт, суди, як правило, з`ясовують, які конкретно роботи (послуги) виконав (надав) адвокат. При цьому, суди враховують не лише, чи передбачено виконання цих робіт договором, але й чи відповідають вони критерію необхідності - чи було їх вчинення обов`язковим, і чи доцільним було їх виконання - чи вплинули вони на перебіг розгляду справи. У той же час, витрати на аналіз законодавства, судової практики, підготовку додаткових пояснень чи інших процесуальних документів, які не є заявами по суті справи, і вчинення (виконання) яких не вимагається, згідно з процесуальним законом, не є обов`язковими для відшкодування у кожному без винятку випадку, проте можуть бути відшкодовані, якщо ця робота вплинула на розгляд справи. Скаржник ввважав, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат, встановлення їхньої дійсності та необхідності, а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Отже, при наявності усіх підтверджуючих документів, які повинні відповідати вимогам закону, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат (у даному випадку, за наявності заперечень учасника справи), що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. На думку скаржника суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з адвокатських послуг ринковими цінами. При визначенні суми відшкодування суд мав виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Скаржник не погоджується з сумою стягнутих коштів у розмірі 3300,00 гри за послугу "підготовка та подача відповіді на відзив від 13.11.2018", оскільки Позивачем не було обґрунтовано та надано доказів, що неподання такого роду процесуального документу могло вплинули на перебіг розгляду даної судової справи та правова позиція Позивача була укріплена саме за допомогою викладених у такому документі аргументів та доводів. До того ж, відсутні будь які аргументування суду в мотивувальній частині рішення щодо неминучості таких витрат для Позивача та важливість (для вирішення справи в цілому) подання Позивачем такого документу до суду. Скаржник не погоджується з сумою стягнутих коштів у розмірі 2750,00 гри за послугу " підготовка та подача відповіді на відзив на клопотання про збільшення позовних вимог та судових витрат від 06.05.2019*, оскільки не було доведено Позивачем щодо неминучості таких витрат на послугу, яка не може фактично вплинути на розгляд справи та на результат оцінки судом в цілому доказів, які були надані сторонами справи. Скаржник не погоджується з сумою стягнутих коштів у розмірі 1980,00 гри за послугу "підготовка та подача відповіді на заперечення на відзив на клопотання від 18.06.2019", оскільки вважає, що підготовка відповіді на заперечення на відзив на клопотання - не є обов`язковим процесуальним документом, а тим більше таким, що може вплинути якимось чином на розгляд справи по суті та на надання вірної оцінки судом фактичним обставинам справи. До того ж, звертали увагу апеляційного суду на те, що мотивувальна частина додаткового рішення суду першої інстанції не містить посилання на наявність в матеріалах справи обов`язкового документу, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформленого у встановленому законом порядку, хоча при цьому Приморський районний суд м.Одеси сам же посилається на висновки Верховного Суду від 23.06.2022 року у справі № 607/4341/20, обов`язковим переліком документів на підтвердження відповідних витрат, незалежно від юрисдикції спору є: договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.): розрахунок наданих послуг з їх детальним описом; документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, тощо). Вважав, що суд першої інстанції сам посилався на рішення на п.1 додатку № 1 до Договору про надання правової допомоги N° 21-08/2018 від 21.08.2018, в якому зазначено, що винагорода адвоката визначається шляхом помноження кількості годин, витрачених на надання послуг за замовленням клієнта, на погодинну ставку адвоката адвокатського об`єднання 2200,00 грн. Таке визначення порядку обрахування гонорару не є фіксованим розміром гонорару, який визначається виключно у твердій сумі та не може залежати від годин, витрачених на роботу та інших обставин, які можуть впливати на підсумкову та загальну суму гонорару. Отже, враховуючи, що у матеріалах справи взагалі відсутній платіжний документ, який би підтвердив фактичну сплату Позивачем коштів Адвокату та відсутній акт приймання-передачі виконаних робіт/наданих послуг Адвокатом, є недоведеною сума гонорару, яку Позивач просить суд стягнути з Відповідача. Європейський суд з прав людини вказує, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Виходячи з цього скаржник вважав, що суд першої інстанції мав здійснити оцінку кожного аргументу сторін стосовно його доречності чи недоречності і лише після цього надати обґрунтовану відповідь на доречні, на його думку, аргументи. Тільки у такому випадку суд виконає свій обов`язок щодо належного обґрунтування судового рішення.

Короткий зміст відзиву на апеляційну скаргу

Не погоджуючись з доводами апеляційної скарги представник позивача, звернувся до апеляційного суду з відзивом на апеляційну скаргу АТ Приватбанк.

В обґрунтування відзиву представник відповідача зазначає, що позиція апелянта суперечить поведінці Відповідача, який під час розгляду справи судом першої інстанції заявляв клопотання про зменшення судових витрат (жовтень 2019 року), а у судовому засіданні 02.09.2022 року погоджувався на стягнення половини заявлених судових витрат. Зокрема, Відповідач в судовому засіданні заявляв, що сума завелика мінімум вдвічі, хоч так і не зміг обґрунтувати кількісно свої аргументи. Що більше, оскаржуване рішення було прийняте з урахуванням позиції Відповідача. Відповідно до додаткового рішення суду Приморським районним судом м. Одеси було стягнено на користь Позивача не усі заявлені витрати, а лише половину. Тож, при розгляді справи судом першої інстанції Відповідач погоджувався на часткове задоволення вимог Позивача щодо стягнених судових витрат, в той час, як в апеляційній заяві просить повністю відмовити у стягненні судових витрат. Враховуючи викладене, поведінка Відповідача не відповідає доктрині «venire contra factum proprium» (заборони суперечливої поведінки). У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі N° 390/34/17 зазначено, що: «добросовісність (п.6 ст.3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), базується ще на римській максимі - «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них». Таким чином, поведінка Відповідача, який раніше погоджувався на зменшення стягнених судових витрат, а зараз вимагає повної відмови у їхньому стягненні, суперечить добросовісності та чесній діловій практиці не відповілає його попереднім заявам. У зв`язку з цим стандарти доказування в ЄСПЛ щодо стягнення судових витрат відрізняються від стандартів українського цивільного судочинства. У цивільному процесі діє стандарт доказування «достатності доказів». Відповідно до статей 80, 89 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановления обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. 3 оскаржуваного рішення спостерігається, що Приморський районний суд м. Одеси всебічно оцінив докази, надані на підтвердження судових витрат. По-перше, судом було проаналізовано договір N.21-08/2018 про надання правової допомоги від 21.08.2018 р., додаток №1 до Договору про надання правової допомоги №21-08/2018 від 21.08.2018 р., розрахунок судових витрат позивача станом на 11.09.2019 Р., звіт про надані послуги №l від 11.09.2019 р. (а.с. 1-9 том 2). По-друге, суд перевірив матеріали справи на наявність документів, про підготовку яких представник Позивача зазначав у своєму розрахунку. По-трете, не всі заявлені витрати Позивача були враховані судом. Наприклад, судом не було враховано п.13 та 15 розрахунку, згідно з якими вказано «06.05.2019 р. Підготовка та подача додаткових пояснень до відповіді на заперечення на відповідь на відзив на клопотання про збільшення позовних вимог та судових витрат від 06.05.2019 р. 0,8 год., 1760,00 грн.» та «06.09.2018 р. Підготовка клопотання про долучення письмових судових дебатів до матеріалів справи від 06.09.2018 р. 1,3 год., 2860,00 грн.», оскільки матеріали справи не містили зазначених документів. Також суд не врахував вимоги про стягнення додаткових витрат, пов`язаних із явкою до суду в розмірі 3957,06 грн. та поштові витрати в розмірі 113, 05 грн., оскільки представником Позивача не надано суду жодних погоджень з клієнтом на такі витрати. Крім того, суд здійснив оцінку доказів відповідно до наявних позицій Верховного суду. Про належну оцінку обґрунтованості розміру витрат свідчить також наявність в оскаржуваному рішенні переліку витрат, які на переконання суду з урахуванням позиції Відповідача є неспівмірними, не відповідають критерію розумності та реальності. Отже, судом було всебічно досліджено докази на підтверлження понесених судових витрат, а його рішення є законним та обґрунтованим. Доводи Апелянта не є обґрунтованими та доведеними належними допустимими доказами. У своїй заяві Апелянт вимагає повністю відмовити в задоволенні вимоги Позивача щодо стягнення судових витрат. Тобто фактично просить позбавити Позивача права на повернення витрат, пов`язаних з правничою допомогою та розглядом справи. Відповідач, у зв`язку з протиправними діями якого ці витрати були понесені Позивачем для поновлення своїх прав та інтересів, не обґрунтовує в апеляційній скарзі, чому він не погоджується з розміром присуджених витрат, чому стягнені витрати не узгоджуються складністю справи та часом, витраченим на неї тощо. Обгрунтувания Апелянта зводиться виключно до цитування норм та судової практики, а не доведення неспівмірності конкретних витрат, як це вимагається ч. 6 ст. 137 ЦПК України Крім того, у своїй скарзі Відповідач не погоджується тільки з трьома витратами, а саме з витратами на: підготовку та подачу відповіді на відзив від 13.11.2018; підготовку та подачу відповіді на відзив на клопотання про збільшення позовних вимог та судових витрат від 06.05.2019; підготовку та подачу відповіді на заперечення на відзив на клопотання від 18.06.2019. Сукупна вартість цих послуг, як зазначає Відповідач, 8030,00 грн., в той час, як він просить відмовити у стягненні витрат сумою 29090,00 грн., що свідчить про неузгодженість його аргументів. Крім того, заперечення витрат на зазначені послуги зводяться виключно до того, що Відповідач вважає ці процесуальні документи не обов`язковими і такими, що не впливають на розгляд справи. Позивач не може погодитись із такими доводами, оскільки: ??доводи Відповідача всупереч ч.6 ст.81 ЦПК України базуються виключно на припущеннях; ???подача згаданих документів була необхідною як відповідь на процесуальні заяви Вілповідача. 3 якими Позивач не погоджувався і відсутність реагування, на які могла вплинути на зменшення прав та інтересів Позивача у цій справі. Це випливає передусім із принципу змагальності, закріпленим у ст. 12 ЦПК України, відповідно до якого учасники справи мать рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Тож, якщо Відповілач подає якийсь процесуальний документ Позивач має право відреагувати на нього для підтримання балансу прав сторін у процесі. Крім того, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Отже, враховуючи, що доводи Відповідача базуються на припущеннях, а Позивач має право на відшкодування судових витрат, вимоги повністю відмовити у стягненні судових витрат є необґрунтованими та недоведеними.

Явка сторін

Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи в суді.

В судовому засіданні в режимі відеоконференції взяв участь представник позивача Яким`як Олег Володимирович.

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача Яким`як Олега Володимировича , дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це заяву.

Згідно ст. 246 ЦПК України якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу.

Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 270 ЦПК України додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання.

Виходячи з матеріалів справи гонорар адвоката за період з 21.08.2018 р. по 11.09.2019 р. складає 53020,00 грн.; додаткові витрати, пов`язані з явкою до суду 3957,06 грн.; поштові витрати 113,05 грн., що разом становить 57090,11 грн..У матеріалах справи наявні наступні документи, що свідчать про виконання адвокатом обсягу робіт, передбаченого звітом про надані послуги №1 від 11.09.2019 р., а саме: адвокатський запит №2018/20-09 від 20.09.2018 р., вимога №2018/09-10 від 09.10.2018 р., заява про збільшення позовних вимог від 11.10.2018 р., клопотання про витребування доказів від 11.10.2018 р., клопотання про долучення орієнтованого розрахунку судових витрат від 11.10.2018 р., відповідь на відзив від 13.11.2018 р., відповідь на відзив на клопотання про збільшення позовних вимог та судових витрат від 06.05.2019 р., відповідь на заперечення на відзив на клопотання про збільшення позовних вимог та судових витрат від 18.06.2019 р., клопотання про долучення розрахунку судових витрат від 12.09.2019 р.. Загалом представник позивача був присутній у чотирьох судових засіданнях та ним було витрачено на це 8 год. 38 хв.

Судова колегія погоджується з викладеним представником позивача розрахунком та звітом про надання послуг №1 від 11.09.2019 р., крім п.13 та 15 розрахунку, згідно яких вказано «06.05.2019 р. Підготовка та подача додаткових пояснень до відповіді на заперечення на відповідь на відзив на клопотання про збільшення позовних вимог та судових витрат від 06.05.2019 р. 0,8 год., 1760,00 грн.» та «06.09.2018 р. Підготовка клопотання про долучення письмових судових дебатів до матеріалів справи від 06.09.2018 р. 1,3 год., 2860,00 грн.», оскільки зазначених документів матеріали справи не містять. Щодо вимог про стягнення додаткових витрат, зокрема пов`язаних із явкою до суду в розмірі 3957,06 грн. та поштові витрати в розмірі 113, 05 грн., в цій частині суд вважає необхідним відмовити, оскільки п. 2 додатку №1 до договору про надання правової допомоги №21-08/2018 від 21.08.2018 р. чітко передбачено, що відрядження повинні відбуватися лише після відповідного погодження з клієнтом та підлягають відшкодуванню послуги кур`єра. Представником позивача не надано суду жодних погоджень з клієнтом на відрядження. Крім того, з матеріалів справи встановлено, що кореспонденція, яка надсилалася адвокатом направлялася не кур`єром, а рекомендованими листами засобами поштового зв`язку АТ «Укрпошта».

В силу вимог ч.4 ст.137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частинами 5, 6 зазначеної статті передбачено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до вимог ч.3 ст.141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторони, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Судова колегія враховує правову позицію Касаційного цивільного суду Верховного Суду, викладену в Постанові від 12.02.2020 року у справі №648/1102/19, відповідно до якої: «Судова колегія зазначає, що аналізуючи положення ЦПК України, суд прийшов до висновку, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч.2 ст. 137 ЦПК України).

Посилання представника відповідача на відсутність акту приймання-передачі виконаних робіт не приймаються судом до уваги з огляду на реальний рух справи, правовий результат та правові висновки викладені у постановах Верховного Суду у справі №823/2638/18 від 16.05.2019 р., №910/6807/21, у яких вказано на те, що якщо договором сторони погодили фіксований розмір вартості наданих послуг та крім того, подані позивачем документи дозволяють встановити зміст, обсяг та вартість наданих послуг заперечення щодо відсутності акту приймання-передачі виконаних робіт суд касаційної інстанції відхиляє.

Крім того, згідно висновку Верховного Суду від 23.06.2022 року у справі №607/4341/20, обов`язковим переліком документів на підтвердження відповідних витрат, незалежно від юрисдикції спору, є: договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.); розрахунок наданих послуг з їх детальним описом; документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, тощо) (висновки, викладені Верховним Судом у постановах у справах № 821/227/17, № 726/549/19, № 810/3806/18). Такі ж висновки щодо застосування норм права викладені Верховним Судом у постановах від 15 квітня 2020 року у справі № 199/3939/18-ц та від 09 червня 2020 року у справі №466/9758/16-ц.

Чинне процесуальне законодавство України не може та не встановлює чіткого переліку доказів, які необхідно надати суду на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, однак зобов`язує надати докази щодо надання правової допомоги.

Якщо суд під час розгляду клопотання про зменшення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу (заперечень щодо розміру стягнення витрат на професійну правничу допомогу) визначить, що заявлені витрати є неспівмірними зі складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг, витраченим ним часом на надання таких послуг, не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їх розміру та їх стягнення становить надмірний тягар для іншої сторони, що суперечить принципу розподілу таких витрат, суд має дійти висновку про зменшення заявлених до стягнення з іншої сторони судових витрат на професійну правничу допомогу. (Постанови ВС від 24.01.2019 року у справі № 910/15944/17, від 19.02.2019 року у справі № 917/1071/18)

Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі N 755/9215/15-ц).

Доводи апелянта стосовно не погоджєння з сумою стягнутих коштів у розмірі 3300,00 гри за послугу "підготовка та подача відповіді на відзив від 13.11.2018", оскільки Позивачем не було обґрунтовано та надано доказів, що неподання такого роду процесуального документу могло вплинули на перебіг розгляду даної судової справи та правова позиція Позивача була укріплена саме за допомогою викладених у такому документі аргументів та доводів. Не є слушними так як чиннєпроцесуальне законодавство в ст.192 ЦПК України передбачає можливість подання відповіді на відзив а сторона самостійно вирішує свої права відповідно до принципу диспозитивності .

Апелянт вважає, що підготовка відповіді на заперечення на відзив на клопотання - не є обов`язковим процесуальним документом, а тим більше таким, що може вплинути якимось чином на розгляд справи по суті та на надання вірної оцінки судом фактичним обставинам справи, на думку колегії може свідчити про формалізований підхід до інституту вирішення клопотань судом, який має грунтовні завдання та допомогає суду ефективно захищати невизнані або оспорювані права сторін.

В своїй переважній массі доводи апелянта свідчать про непогодження з процесуальною тактикою сторони позивача, однак така тактика була позитивно оцінена в судовому рішенні і кожна сторона вільна у виборі процесуальних засобів для досягнення своїх цілей.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків, викладених у рішенні суду, з огляду на що вважаємо додаткове рішення Київського районного суду м. Одеси від 22.06.2022 законним та обґрунтованим матеріалами справи.

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вищезазначеного колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерціний банк Приватбанк на додаткове рішення Приморського районного суду м. Одеси від 02 вересня 2022 року залишити без задоволення.

Додаткове рішення Приморського районного суду м. Одеси від 02 вересня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 30 листопада 2022 року.

Головуючий суддя В.В, Кострицький

Судді М.В. Назарова

Ю.П. Лозко