ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(вступна та резолютивна частини)

13 грудня 2022 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

Головуючого судді-доповідача Гапонова А.В.
суддів Новікової Г.В., Никифоряка Л.П.
за участю секретаря судового засідання Керимової Бандюкової Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про зобов`язання вчинити певні дії, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди, визнання незаконними та скасування наказів,
-за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 ,
на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 вересня 2022 року, -

ВСТАНОВИВ:
ІСТОРІЯ СПРАВИ
10 грудня 2021 року до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про зобов`язання вчинити певні дії, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди, визнання незаконними та скасування наказів.
В ході підготовчого засідання позивач змінив предмет позову та просив суд:
- зобов`язати вчинити певні дії генерального директора ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» Вороніна С.А. або іншу уповноважену особу, яка діє без довіреності, або за довіреністю від юридичної особи ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», допустити позивача до роботи за рішенням Дніпровського апеляційного суду від 15.01.2019 року справа 185/8173/17 та висновками медичного огляду від 15.10.2021 року за професією ГРОВ дільниці № 5 на підприємстві ВСП «ШУ імені Героїв Космосу» ПрАТ ДТЕК Павлоградвугілля»;
- визнати факт недопущення позивача до роботи порушенням його прав на труд та отримання заробітної плати з 30.08.2021 року по день набуття сили судового рішення чи фактичного допущення позивача до роботи;
- визнати факт незаконного звільнення позивача з роботи, невиконання відповідачем протягом трьох місяців судового рішення про поновлення на роботі, яке набрало законної сили, факт порушення права позивача на отримання правової допомоги внаслідок цього недопущення позивача до роботи та не отриманням позивачем заробітної плати, факт безпідставного недопущення до роботи після проходження медичного огляду системним упередженим ставленням та дискримінацією працівника;
- визнати недопущення позивача до роботи з 30.08.2021 року таким, що порушує право позивача на труд на отримання заробітної плати відповідно до ст. 43 Конституції України, фактичним невиконанням Постанови Дніпровського апеляційного суду по справі 185/8173/17;
- визнати строк недопущення до роботи комісії з працевлаштування ОСОБА_1 та не надання можливості виконувати роботу та отримувати заробітну плату за період з 30.08.2021 року по день набуття сили судового рішення чи фактичного допущення позивача до роботи вимушеними прогулами з вини відповідача;
- стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушених прогулів у зв`язку з недопущенням його до роботи на підприємстві ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» з 30.08.2021 року по день набуття сили судового рішення чи допущення позивача до роботи в сумі 250 168, 56 грн.;
- стягнути з відповідача на відшкодування позивачу моральної шкоди, моральних страждань, за втрату нормальних життєвих зв`язків, що вимагають від позивача додаткових зусиль для організації життя, у розмірі 250000 грн.;
- визнати незаконними та скасувати накази № 248 від 06.01.2022 року № 371 від 12.01.2022 року видані без узгодження з відповідною профспілкою НППО «Павлоградвугілля».
Позов мотивовано тим, що 11.10.2017 року ОСОБА_1 було звільнено з підприємства відповідача. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 15.01.2019 року його було поновлено на посаді ГРОВ ВСП «ШУ ім. Героїв Космосу» ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля». Наказом директора ВСП «ШУ ім. Героїв Космосу» № 1341 від 08.05.2019 року позивача поновлено на роботі. У зв`язку з протипоказаннями по професії згідно результатів медичного огляду його не допущено до роботи та наказано постійно діючій комісії підприємства розглянути питання щодо можливого працевлаштування позивача із збереженням середнього заробітку до моменту вирішення питання щодо подальшого працевлаштування. Позивач неодноразово звертався до Генерального директора ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» про запрошення його для вирішення процесуальних питань і ознайомлення з вакансіями за участю представника ОСОБА_2 . Тільки після звернення позивача до суду, справа 185/5224/21, про визнання дій, бездіяльності Генерального директора ПрАТ ДТЕК «Павлоградвугілля» ОСОБА_3 , такими що порушують Конституцію та рішення Конституційного Суду України, зобов`язання вчинити певні дії, визнання незаконними та скасування наказів, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, - позивача було запрошено на 30.08.2021 року для участі в комісії працевлаштування для ознайомлення з вакансіями по ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» з представником ОСОБА_2 .
Вважає, що відповідачем було порушено його право на отримання правової допомоги при ознайомленні з вакантними посадами внаслідок чого він не був допущений до роботи з 24.04.2019 по 30.08.2021 року, чим порушено право на труд та отримання заробітної плати. Тільки 15.09.2021 року позивача було направлено на проходження періодичного медичного огляду для встановлення стану здоров`я. Протягом місяця відповідачем умисно не сплачувалися кошти лікувальній установі за проведення персонального медичного огляду ОСОБА_1 15.10.2021 року медогляд було пройдено, довідка надана відповідачу, однак вона була повернена у зв`язку з тим, що на думку відповідача вона була неналежним чином оформлена. 31.10.2021 року виправлена довідка була надана відповідачу, однак без жодних пояснень його знову не допустили до роботи. Через три місяці після завершення медичного огляду та винесення рішення про можливість позивачем виконувати роботи за професією ГРОВ відповідачем виготовлені накази про збереження його середнього заробітку за час простою, без узгодження з профспілковою організацією. Зазначене на думку позивача є підтвердженням його дискримінації та перешкоджанням профспілковій статутній діяльності. Вважає, що у зв`язку з тим, що 30.08.2021 року він так і не приступив до роботи з вини відповідача, він має право на оплату часу участі в комісії з працевлаштування та проходження медичного огляду, отже з відповідача на його користь необхідно стягнути середню заробітну плату за час вимушеного прогулу з 30.08.2021 року по день ухвалення рішення.
Крім того, позивач вважає, що діями відповідача йому та його родині нанесено моральні страждання які він оцінює у 250000 грн.
КОРОТКИЙ ЗМІСТ СУДОВОГО РІШЕННЯ
13 вересня 2022 року рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області області у задоволенні позову ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про зобов`язання вчинити певні дії, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди, визнання незаконними та скасування наказів відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 20000 (двадцять тисяч) гривень 00 копійок.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
У жовтні 2022 року, не погодившись із вказаним рішенням, позивачем ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , подано апеляційну скаргу, в якій він просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги .

В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що рішення не відповідає нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи.
Зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність заборон або перешкод для позивача для участі у процедурі поновлення на роботі, не звернув уваги на те, що підприємством довгий час не вирішувалось питання про допущення ОСОБА_1 до участі на засідання постійно діючої комісії з працевлаштування за участі його представника
Судом враховано, що позивачем жодного разу не було повідомлено представника «ДТЕК Павлоградвугілля» ОСОБА_4 про перебіг медичного огляду. Проте, це не відповідає дійсності, оскільки позивач сповіщав по телефону ОСОБА_4 про перебіг проходження медичного огляду майже кожного дня, але через тиждень ОСОБА_4 перестала виходити на зв`язок. Суд не врахував, що у зв`язку з несплатою підприємством проведення медичного огляду, цей огляд затягнувся на цілий місяць, а також що в отриманні не належного виду довідки відсутня провина відповідача. Суд не звернув увагу, що після отримання медичної довідки про стан здоров`я позивача та можливість ним виконувати роботу за професією ГРОЗ, позивач не був допущений до роботи без пояснення причин.
Суд не взяв до уваги посилання представника позивача на неналежність доказів про оскарження відповідачем висновків медичної комісії з проведення медичного огляду, а саме те, що результати медичного огляду мають бути оскаржені до керівника медичного закладу, який проводив медичний огляд, закладу вищого рівня або в судовому порядку.
Судом не надано оцінки наказу №248 від 06.01.2022 року в частині того, що наказ відносно оплати праці члена виборного органу профспілки виданий без узгодження з відповідною профспілкою, а також те, що цей наказ був виданий через два з половиною місяці після отримання довідки про проведення медогляду. Також судом не надано оцінки наказу №371 від 12.01.2022 року в частині того, що цей наказ змінював умови та оплату праці позивача без узгодження з відповідною профспілкою.
Суд дійшов неправильного висновку про те, що позивачем не вірно визначений спосіб захисту у відповідності з процесуальним законом. Також судом було встановлено факт винесення рішень в частині недопущення позивача до роботи комісії до 30.08.2021 року, яке було предметом розгляду іншої цивільної справи №185/5838/19, проте висновки суду в цій частині невірні, оскільки таких позовних вимог у зазначеній справі не було.
Судом було з`ясовано, що позивач не надав доказів про неотримання заробітної плати, проте позивач не має таких доказів,саме відповідач повинен був надати докази на підтвердження своїх дій. Судом не було визначено, яким чином права відповідача по оскарженню медичних висновків пов`язані з вимогами щодо стягнення моральної шкоди.
В АПЕЛЯЦІЙНОМУ СУДІ
Позивач та його представник у судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримали. Просили рішення суду першої інстанції скасувати та винести нове рішення про задоволення позовних вимог.

Відповідач належним чином повідомлений про день та час розгляду справи (а.с.78), у судове засідання не з`явився, що відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Канцелярією суду було надано клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи вже після того, як справу було розглянуто.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Відповідно до ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги в межах апеляційного оскарження, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення а рішення суду першої інстанції залишити без змін з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що Постановою Дніпровського апеляційного суду від 15.01.2019 року у справі №185/8173/17 ОСОБА_1 поновлено на посаді гірника очисного забою 5 розряду дільниці з видобутку вугілля № 5 ВСП «ШУ ім. Героїв Космосу» ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля».
У відповідності до вимог ст.17 Закону України «Про охорону праці», п.1.5 Порядку проведення медичних оглядів працівників певних категорій, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 21 травня 2007 року № 246 (далі Порядок), за заявою позивача останній був направлений до КЗ «Павлоградська міська лікарня №4» «ДОР» для проходження медичного огляду. Позивач пройшов медичний огляд та отримав медичний висновок про відсутність протипоказань виконувати роботу ГРОЗ, тобто роботу у важких, шкідливих та небезпечних умовах праці.
Відповідно п. 2.27 зазначеного вище Порядку, результати медичного огляду можуть бути оскаржені роботодавцем або громадянином у закладах охорони здоров`я вищого рівня або в судовому порядку.
Враховуючи висновки медичних комісії від 22.09.2017 року, 17.05.2019 року, де ОСОБА_1 був визнаний непридатним до роботи за професією ГРОЗ, строком на постійно та висновок медичної комісії 15.10.2021 року про відсутність протипоказань виконувати роботу ГРОЗ, відповідач скориставшись своїм правом, звернувся до Клініко-експертної комісії Департаменту охорони здоров`я Дніпропетровської обласної державної адміністрації про клініко-експертну оцінку якості медичного обслуговування. Крім того, відповідач звернувся до Дніпровського окружного адміністративного суду з позовом до КНП «Павлоградська лікарня інтенсивного лікування» ПМР про скасування висновку.
На момент розгляду цивільної справи судом першої інстанції звернення перебуває на розгляді компетентного органу. Адміністративна справа не розглянута судом.
Згідно ст.153 КЗпП України, на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на роботодавця, крім випадків укладення між працівником та роботодавецем трудового договору про дистанційну роботу. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Роботодавець повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, що запобігають виробничому травматизму, і забезпечувати санітарно-гігієнічні умови, що запобігають виникненню професійних захворювань у працівників.
Суд першої інстанції встановив, що у зв`язку з наявністю взаємовиключних висновків щодо працездатності по професії ГРОЗ ОСОБА_1 за результатами періодичного медичного огляду від 22.09.2017 року, 17.05.2019 року та 15.10.2021 року, висновків Департаменту охорони здоров`я Дніпропетровської області від 10.08.2019 року про наявність у ОСОБА_1 захворювання, яке є медичним протипоказанням до роботи у підземних умовах, створилась виробнича ситуація небезпечна для життя і здоров`я для ОСОБА_1 і інших працівників, які його оточують і у ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» відсутні правові підстави допускати до виконання робіт ОСОБА_1 , доки не буде вирішено питання про якість проведення медичного огляду. Тому позовна вимога щодо зобов`язання відповідача допустити позивача до роботи за постановою Дніпровського апеляційного суду та висновками медичного огляду від 15.10.2021 року задоволенню не підлягає.
Враховуючи наведене, позовні вимоги щодо визнання факту недопущення ОСОБА_1 до роботи - порушенням його прав на труд та на отримання заробітної плати; визнання недопущення позивача до роботи з 30.08.2021 року таким, що порушує його право на труд на отримання заробітної плати фактичним невиконанням постанови Дніпровського апеляційного суду від 15.01.2019 року, також не підлягають задоволенню у зв`язку з безпідставністю.
Відповідно до частини першої статті 16ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Способами захисту цивільних прав та інтересів відповідно до частини другої статті 16ЦК України можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.
Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
При визначенні способу захисту у відповідності до вказаної норми слід враховувати положення частини першої статті 13, пункту 4 частини третьої статті 175 ЦПК України, відповідно до яких спосіб захисту, який може застосувати суд при вирішенні справи, обирає саме позивач.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права або інтересу залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.
Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 01 жовтня 2019 року у справі №910/3907/18, від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц.
Стосовно вимоги позивача про визнання факту його незаконного звільнення з роботи; невиконання відповідачем рішення суду щодо поновлення на роботі; факту порушення права позивача до роботи та неотримання заробітної плати; факту безпідставного недопущення до роботи після проходження медичного огляду системним упередженим ставленням та дискримінацією працівника, суд дійшов висновку, що обраний спосіб захисту позивача відсутній у переліку зазначених способів захисту, визначених у ст.16 ЦК України, а також відсутнє посилання на відповідний спосіб захисту, визначений договором або законом та обґрунтування того, яким чином задоволення даної вимоги відновить порушене право позивача.
Крім того, відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Тому суд першої інстанції зазначив, що діяльність позивача як голови та члена НППО «Павлоградвугілля» як причина упередженого ставлення та дискримінації, не є предметом даного позову, не зазначена позивачем як підстава позову.
Щодо позовної вимоги про визнання строку недопущення позивача до роботи комісії з працевлаштування та ненадання можливості виконувати роботу та отримувати заробітну плату за період з 30.08.2021 року по день набрання чинності рішення чи фактичного допущення позивача до роботи вимушеними прогулами з вини відповідача, суд дійшов наступних висновків.
Судом в судовому засіданні було встановлено що з 30.08.2021 року позивач приймав участь у роботі комісії з працевлаштування. Питання недопущення позивача до роботи комісії до 30.08.2021 року було предметом розгляду іншої цивільної справи, а саме № 185/5838/19 за позовом ОСОБА_1 до ПрАТ ДТЕК «Павлоградвугілля». Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07.07.2020 року по справі 185/5838/19, залишеного в силі постановою Дніпровського апеляційного суду від 26.11.2020 року та ухвалою Верховного Суду від 21.05.2021 року, ОСОБА_1 було відмовлено у задоволенні позовних вимог про скасування наказу, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у повному обсязі. Зазначені судові рішення беруться до уваги і судом апеляційної інстанції.
Статтею 235 КЗпП України передбачено, що виплата середнього заробітку за час вимушеного прогулу здійснюється у випадках: звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу.
Отже вимушений прогул визначається як період часу, з якого почалось порушення трудових прав працівника (незаконне звільнення або переведення на іншу роботу, неправильне зазначення формулювання причин звільнення або затримки видачі трудової книжки при звільненні) до моменту поновлення таких прав, тобто ухвалення рішення про поновлення працівника на роботі чи визнання судом факту того, що неправильне формулювання причин звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника.
Зважаючи на зазначену позицію Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду, викладену у постанові від 26.08.2020 року у справі №501/2316/15-ц, та зміст статті 235 КЗпП України, вимушеним прогулом слід вважати період часу, протягом якого працівник не виконував своїх трудових обов`язків виключно з вини роботодавця, незалежно від власної волі, з причини порушення роботодавцем його трудових прав. Перелік цих порушень наведений у статті 235 Кодексу законів про працю України.
У даному випадку позивач не приступив до виконання трудових обов`язків через відсутність у роботодавця правових підстав допускати ОСОБА_1 до виконання робіт до вирішення питання про якість проведення медичного огляду.
Стосовно стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушених прогулів у зв`язку з недопущенням до роботи з 30.08.2021 року по день набрання чинності рішення суду чи допущення до роботи, суд першої інстанції встановив наступне. Позивач у позовній заяві зазначав, що з 30.08.2021 року по 01.11.2021 року приймав участь у засіданні комісії та проходив медичний огляд, тому за цей період роботодавець повинен зберігати середній заробіток.
Відповідно до ст.123 КЗпП України, за час перебування в медичному закладі на обстеженні за працівниками, зобов`язаними проходити таке обстеження (ст. 169 і 191 КЗпП) зберігається середній заробіток за місцем роботи.
Отже середній заробіток зберігається саме за період проходження медичного огляду, а період для збереження середнього заробітку встановлюється з 20.09.2021 року по 15.10.2021 року.
На виконання ст.123 КЗпП України відповідачем видано наказ № 248 від 06.01.2022 року про відновлення нарахування середнього заробітку ОСОБА_1 з 20.09.2021 року (момент ознайомлення з наказом про проходження медичного огляду та отримання направлення на проходження на медогляд) до надання результатів медичного огляду.
Крім того, наказом № 371 від 12.01.2022 року, на час проведення оцінки якості медичного огляду, з метою підтримки фінансового становища працівника, роботодавцем прийнято рішення про збереження середнього заробітку на час проведення оцінки якості медичного огляду або оскарження медичного висновку. Період збереження середнього заробітку з 15.10.2021 року (момент проходження медичного огляду) до отримання медичних документів про повне медичне обстеження і висновків, щодо об`єктивного стану здоров`я ОСОБА_1 . Даний період вважати простоєм не з вини працівника.
На підтвердження перерахування позивачу середнього заробітку відповідачем було надано реєстр нарахувань та довідку з банку.
Так, за період з 20.09.2021 року по 31.01.2022 року, ОСОБА_1 здійснено виплату середнього заробітку 07.02.2022 року у розмірі 35612,38 грн. За лютий 2022 року у розмірі 8581,30 грн., нараховано 07.03.2022 року на картковий рахунок ОСОБА_1 у банку ПУМБ.
У зв`язку з надходженням до відповідача 27.02.2022 року повідомлення від начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 про призов ОСОБА_1 під час загальної мобілізації з 28.02.2022 року, директором ВСП «ШУ ім. Героїв Космосу» ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» було підписано наказ № 99 від 04.03.2022 року про увільнення позивача від виконання трудових обов`язків та збереження середнього заробітку з 28.02.2022 року.
Згідно реєстру на зарахування грошових коштів на картковий рахунок АТ «ПУМБ», та довідки № КНО-52.5.2.1/220 від 08.09.2022 року середній заробіток ОСОБА_1 за :
- березень 2022 року у розмірі 9209,55 грн. нараховано останньому 07.04.2022 року на картковий рахунок у банку ПУМБ, на підставі наказу № 99 від 04.03.2022 року «Про призов під час мобілізації»;
- за квітень 2022 року у розмірі 8372, 32 грн. нараховано 07.05.2022 року на картковий рахунок у банку ПУМБ;
- за травень 2022 року у розмірі 8790,93 грн. нараховано 07.06.2022 року на картковий рахунок у банку ПУМБ;
- за червень 2022 року у розмірі 8790,93 грн. нараховано 07.07.2022 року на картковий рахунок у банку ПУМБ;
- за липень 2022 року у розмірі 5023,40 грн. нараховано 07.08.2022 року на картковий рахунок у банку ПУМБ.
Позивач в судовому засіданні пояснив, що не може підтвердити факт отримання зазначених вище коштів від відповідача, оскільки на його картковий рахунок надходять кошти від відповідача по іншим судовим рішенням та кошти, що він отримує за місцем служби.
На підтвердження факту не отримання коштів від відповідача, позивачем надано індивідуальні відомості про застраховану особу з ПФУ за період 2002-2021 рік, відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми виплачених доходів за період : з 1 кварталу 2019 року по 4 квартал 2019 року; з 1 кварталу 2020 року по 4 квартал 2020 року; з 1 кварталу 2021 року по 4 квартал 2021 року.
Однак, як пояснив в судовому засіданні представник відповідача, всі нарахування позивачу проведені в 1 кварталі 2022 року. Відтак, щоб відобразити їх по фондам потрібно здати звіт за 1 квартал 2022 року «Об`єднану звітність ПДФО, ВЗ та ЄСВ». Граничний строк подання звітності за 1 квартал 2022 року встановлено в 40-денний термін від закінчення звітного кварталу (тобто до 10 травня 2022 р.)
Отже надані позивачем відомості не підтверджують факт неотримання ним від відповідача коштів середнього заробітку та не спростовують інформацію відповідача про зарахування коштів.
Таким чином, суд дійшов висновку, що твердження позивача про не отримання середнього заробітку від ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» не відповідають дійсним обставинам справи.
Судом першої інстанції також було правильно встановлено, що розрахунок середнього заробітку, наданий позивачем, не відповідає Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100

Суд встановив, що в обґрунтування своїх позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди, позивач посилався на те, що він позбавлений нормальних життєвих зв`язків, що вимагають від нього додаткових зусиль для організації життя, а саме позбавлення можливості приступити до виконання роботи за професією ГРОЗ.
Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Судом було встановлено, що дії відповідача щодо оскарження результатів медичного огляду у закладі охорони здоров`я вищого рівня та в судовому порядку не є неправомірними, а є правом роботодавця, що передбачено нормами чинного законодавства. Також суд встановив, що у ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» були відсутні правові підстави допускати до виконання робіт ОСОБА_1 . Таким чином, суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди.
Щодо вимоги позивача про скасування наказів №248 від 06.01.2022 року та №371 від 12.01.2022 року, суд першої інстанції встановив наступне. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач зазначив, що ці накази не погоджені з виборним профспілковим органом НППО «Павлоградвугілля». Наказом № 248 від 06.01.2022 року відновлено нарахування середньої заробітної плати ОСОБА_1 з 20.09.2021 року.
Відповідно до ст.17 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний за свої кошти забезпечити фінансування та організувати проведення попереднього і періодичних медичних оглядів працівників, зайнятих на важких роботах, роботах із шкідливими чи небезпечними умовами праці або таких, де є потреба в професійному доборі. За час проходження медичного огляду за працівниками зберігається місце роботи(посада)і середній заробіток.
Наказом № 371 від 12.01.2022 року прийнято рішення вважати простоєм не з вини працівника період з 15.10.2021 року до отримання медичних документів про повне медичне обстеження і висновків щодо об`єктивного стану здоров`я ОСОБА_1 та збережено середній заробіток за час простою.
Згідно ч.2 ст.252 КЗпП України, зміна умов трудового договору, оплати праці, притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників, які є членами виборних профспілкових органів, допускається лише за попередньою згодою виборного профспілкового органу, членами якого вони є.
Відповідно до положень ч.3 ст.32 КЗпП України, зміна істотних умов праці - зміна систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших.
Перелік істотних умов праці, передбачений у ч.3 ст. 32 КЗпП України, не є вичерпним і може доповнюватися стосовно кожного конкретного випадку. До істотних умов праці, крім перелічених, з урахуванням інтересів конкретних працівників можна віднести також встановлення або скасування деяких додаткових елементів у трудовій функції, якщо основна трудова функція при цьому не змінюється, відбуваються збільшення або зменшення обсягу роботи, ступеня самостійності і відповідальності працівника, ступеня шкідливості роботи, перехід з індивідуальної на колективну організацію праці і навпаки та створюються інші умови, що характеризують трудовий процес.
Відповідно до оскаржуваних наказів, а саме наказу № 248 від 06.01.2022 року з 20.09.2021 року за ОСОБА_1 зберігався середній заробіток (на час проходження медичного огляду). Наказом № 371 від 12.01.2022 року, роботодавцем змінено підстави подальшого збереження заробітної плати, а саме на час оскарження медичного висновку. При цьому, система та розміри оплати праці не змінювались, тобто середній заробіток як зберігався, так і продовжив зберігатися.
Отже вимога позивача про обов`язкове погодження наказів з виборним органом профспілки є безпідставною, оскільки фактично не відбулося жодної зміни в оплаті праці.
Суд першої інстанції також дійшов висновку, що доводи позивача про необхідність нарахування йому середнього заробітку з 30.08.2021року, тобто з того дня, коли він з`явився на засідання комісії з працевлаштування є також безпідставними та не мають правових засад.

З такими висновками погоджується й колегія суддів апеляційного суду.

Доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
Судом першої інстанції на основі об`єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи та правильно застосовано норми матеріального права.

Недоліків, які призводять до порушення основних принципів цивільного процесуального судочинства та охоронюваних законом прав та інтересів осіб, які беруть участь у справі, та впливають на суть ухваленого рішення під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції не встановлено.

Таким чином, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд повно і всебічно перевіривши обставини справи, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову у відповідності з нормами матеріального права та з дотриманням норм процесуального права.

Згідно з ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвалене судом рішення відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України, підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 вересня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.
Повне судове рішення виготовлено та долучено до матеріалів цивільної справи 13 грудня 2022 року.

Судді: