Справа № 128/1878/20
РІШЕННЯ

Іменем України

30 листопада 2022 року місто Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області у складі:

судді Карпінської Ю.Ф.,

за участі секретаря Дусанюк Н.О.

та учасників справи:

представника позивача - адвоката Хуторянця О.В.,

відповідача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Оверковського К.В.,

третьої особи ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Райффайзен Лізинг» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: приватний нотаріус Вінницького міського нотаріального округу Скутельник Інна Анатоліївна, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання договорів купівлі-продажу нерухомого майна недійсними,

УСТАНОВИВ:

Товариства з обмеженою відповідальністю «Райффайзен Лізинг Аваль», в подальшому було змінено назву на Товариство з обмеженою відповідальністю «Райффайзен Лізинг», звернулося до суду з вищевказаним позовом. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 30.10.2012 рішенням Вінницького міського суду Вінницької області у справі № 206/5333/2012 стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Райффайзен Лізинг Аваль» заборгованість за договорами фінансового лізингу № LC1779-02/08 та № LC1780-02/08 в сумі 277885 (двісті сімдесят сім тисяч вісімсот вісімдесят п`ять) грн 01 коп.; стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Райффайзен Лізинг Аваль» витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, в сумі 2778 (дві тисячі сімсот вісімдесят вісім) грн 85 коп. 05.02.2014 на примусове виконання вказаного рішення видано виконавчі листи. 26.05.2014 постановою державного виконавця Замостянського відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції Пучкур Ю.О. відкрито виконавче провадження № 43422939. 12.08.2019 у зв`язку з тривалим перебуванням виконавчого документу на виконанні у Замостянському ВДВС та відсутності будь-якого стягнення коштів представником ТОВ «Райффайзен Лізинг Аваль» здійснено ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження № 43422939 та встановлено, що в ході виконавчого провадження № 43422939 державними виконавцями було виявлено майно, що належить боржнику на праві власності, зокрема: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані на земельній ділянці площею 0,15 га, кадастровий номер :02:004:0052, за адресою: АДРЕСА_1 ; інше нерухоме майно, що розташоване за адресою: с. Стреків, Деражнянського району Хмельницької області, рухоме майно - причіп, та те, що 16.03.2016 ОСОБА_1 , як продавцем, було відчужено житловий будинок та земельну ділянку, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом укладення договорів купівлі-продажу будинку та земельної ділянки, де покупцем виступила ОСОБА_2 . Вказані правочини були посвідченні приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Скутельник І.А. На неодноразові звернення до службових осіб Замостянського ВДВС та управління ДВС ГТУЮ у Вінницькій області з підстав неналежного виконання ними своїх обов`язків і порушення прав та інтересів ТОВ «Райффайзен Лізинг Аваль» внаслідок відчуження боржником майна поза межами процедури виконавчого провадження, вартість якого повністю покривала наявну заборгованість за рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 30.10.2012, органи примусового виконання рішень ніяк не відреагували, внаслідок чого стягувач був вимушений відкликати виконавчий лист та пред`явити його приватному виконавцю виконавчого округу Турському Олександру Вікторовичу з метою реального виконання рішення суду про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 20.11.2019 приватним виконавцем Турським О.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 60666373. Відповідно до акту приватного виконавця Турського О.В. від 29.11.2019, "При виїзді до місцезнаходження боржника у селі Стреків, Деражнянського району Хмельницької області встановлено фактичне місце проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_1 однією сім`єю та ведення спільного домашнього господарства. Боржник проживає у самовільно збудованому одноповерховому будинку, відомості про який відсутні у ДРРПНМ та знаходиться на земельній ділянці площею 0,25 га, кадастровий номер :02:001:0031. ОСОБА_3 на питання про причини невиконання судового рішення з 2014 року повідомив про відсутність фінансової можливості. Додатково пояснив, що доходу не отримує, на життя заробляє за рахунок ведення домашнього господарства. Також в процесі спілкування ОСОБА_3 розповів, що він та ОСОБА_1 з 2014 року обізнані про дане судове рішення та примусове стягнення з них коштів на користь ТОВ «Райффайзен Лізинг Аваль». Будинок та земельну ділянку в АДРЕСА_1 , який належав ОСОБА_1 , відчужити, незважаючи на відкрите виконавче провадження у 2016 році, їм допомогли друзі з м. Вінниця. Кошти, отримані від продажу нерухомості, витратили на власні потреби, оскільки вважають, що у них відсутні будь-які зобов`язання перед ТОВ «Райффайзен Лізинг Аваль»". Від приватного виконавця Турського О.В. ТОВ «Райффайзен Лізинг Аваль» отримало копію договору купівлі-продажу житлового будинку від 16.03.2016, з якого убачається, що ОСОБА_1 продала, а ОСОБА_2 купила цілий житловий будинок з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 , та копію договору купівлі-продажу земельної ділянки від 16.03.2016, з якого убачається, що ОСОБА_1 продала, а ОСОБА_2 купила земельну ділянку загальною площею 0,1500 га, кадастровий № :02:004:0052, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно з п. 2.1 оспорюваного договору, за домовленістю сторін продаж житлового будинку з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами вчиняється за 216 000 (двісті шістнадцять тисяч) гривень 00 копійок. Згідно з п. 3.1 оспорюваного договору, продаж земельної ділянки за домовленістю сторін вчиняється за - 63 403 (шістдесят три тисячі чотириста три) гривні 00 копійок, які продавець отримала від покупця до підписання договору. У пунктах 2.4 та 3.2 оспорюваних договорів визначено, що сторони підтверджують факт повного розрахунку за житловий будинок та земельну ділянку. Отримані від продажу майна кошти ОСОБА_1 не направила на погашення заборгованості за рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 30.10.2012. Крім того, у пункті 3.2 оспорюваного договору купівлі-продажу житлового будинку вказано, що договір укладається за згодою чоловіка продавця - ОСОБА_3 . Однак на момент посвідчення оскаржуваних правочинів відносно ОСОБА_3 також було відкрито 26.05.2014 виконавче провадження № 43423171 у Замостянському ВДВС. Тобто ОСОБА_3 надав згоду на відчуження нерухомого майна, яке є спільною сумісною власністю, тоді як мав невиконані зобов`язання на підставі судового рішення. Враховуючи те, що боржниці було достеменно відомо про вказане судове рішення та наявність грошової заборгованості перед ТОВ «Райффайзен Лізинг Аваль», з метою ухилення від виконання своїх зобов`язань вона здійснила відчуження нерухомого майна шляхом укладання з ОСОБА_2 договорів купівлі-продажу, такі правочини мають бути визнані судом недійсними в силу ст.ст. 203, 215, 228 ЦК України. За вищевказаних обставин позивач просить суд визнати недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку від 16.03.2016, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) та ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 ), посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Скутельник Інною Анатоліївною, зареєстровано в реєстрі за № 859, та скасувати рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Скутельник Інни Анатоліївни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 28831688 від 20.03.2016, номер запису про право власності 13776650; визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 16.03.2016 площею 0,1500 га, кадастровий номер :02:004:0052, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) та ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 ), посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Скутельник Інною Анатоліївною, зареєстровано в реєстрі за № 861, та скасувати рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Скутельник Інни Анатоліївни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 28831688 від 20.03.2016, номер запису про право власності 13776624; стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь позивача сплачений судовий збір в розмірі 4 204,00 грн.

Ухвалою судді Вінницького районного суду Вінницької області від 12.08.2020 було відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання.

12.11.2020 представником відповідача ОСОБА_2 згідно з ордером ОСОБА_5 через канцелярію суду було подано письмовий відзив на позовну заяву. У відзиві представник відповідача просить суд в позові відмовити. Відзив обґрунтовує тим, що нерухоме майно, а саме: житловий будинок та земельна ділянка, що були відчужені за спірними договорами купівлі-продажу, не є предметом зобов`язальних відносин, що виникли між ТОВ «Райффайзен Лізинг Аваль» та ОСОБА_1 , ОСОБА_3 . Будинок та земельна ділянка ніколи не мали відношення до позивача, попередні власники набули на них право власності ще до рішення суду (виконавчого листа) про стягнення боргу на користь позивача. Не було дане майно і предметом іпотеки. Відповідно до змісту позовної заяви та доданого до неї виконавчого листа, який не має жодної відмітки про виконання, сума боргу, яка рахується (або рахувалась) за ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , складає 277885,01 грн. При цьому, для покриття заборгованості, на думку позивача, він має отримати цілий будинок та земельну ділянку площею 0,1500 га, для чого хоче скасувати договір і в майбутньому звернути стягнення. Однак, відповідно до висновків про вартість нерухомого майна, що зроблені станом на 22.10.2020, вартість арештованого майна складає: житловий будинок - 2507339,00 грн, земельна ділянка - 494520,00 грн. Всього вартість арештованого майна складає 3001859,00 грн. В даному випадку має місце зловживання правом, оскільки позивач, завідомо знаючи про велику вартість нерухомого майна, до якого не має жодного відношення, хоче задовольнити свої вимоги незаконно і непропорційно вартості майна і його реальної заборгованості. Відповідач також вважає, що дії позивача не відповідають цивільно-правовим принципам рівності та балансу інтересів сторін. Крім того, позивач, посилаючись на ст. 228 ЦК України, не врахував, що Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, розглядаючи справу, по суті якої було відчужене арештоване майно, сформував таку правову позицію (ухвала від 17.03.2013 у справі № 6-21 250св13), що продаж майна, обіг якого був обмежений у зв`язку з накладенням арешту (про що продавцю було відомо), порушує публічний порядок. Тобто має бути доведено наявність заборони на відчуження та обізнаність продавця про її існування. Тобто основним моментом в напрямку доказування в такій справі має бути наявність обставин існування обтяження (арешту) та те, що продавець про нього знав і свідомо продав дане майно, а покупець свідомо таке майно придбав. Однак в справі відсутні докази того, що на момент укладання спірного договору купівлі-продажу будинку та земельної ділянки від 16.03.2016 був накладений арешт на все майно (або включно на вищевказане нерухоме майно) належне ОСОБА_6 . Так, до позову додано постанову про відкриття виконавчого провадження від 26.05.2014 ВП № 43422939, однак в постанові відсутні дії щодо накладення арешту на майно боржника ОСОБА_1 . В підтвердження відсутності жодних заборон щодо належного відповідачу нерухомого майна свідчать і витяги з Державних реєстрів, зроблених нотаріусом під час укладення оскаржуваних договорів купівлі-продажу, про наявність яких зазначено в самих спірних договорах. Отже, на момент укладення спірних договорів 16.03.2016 на нерухоме майно ОСОБА_1 не було накладено жодного арешту. Про існування заочного рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 30.12.2012 у справі № 206/5333/2012 ОСОБА_1 відомо не було, так як остання не брала участі у зазначеній справі, жодних документів від державного виконавця не отримувала. Тому відсутній факт порушення публічного порядку зі сторони ОСОБА_1 . Щодо ОСОБА_2 , то вона взагалі не була знайома з ОСОБА_1 до укладення спірних договорів. В спростування даних обставин позивач жодних доказів не надає. Акт державного виконавця від 29.11.2019, в якому зазначається, що : «…в процесі спілкування ОСОБА_3 розповів, що він та ОСОБА_1 з 2014 року обізнані про дане судове рішення та примусове стягнення з них коштів на користь ТОВ «Райффайзен Лізинг Аваль», і що будинок та земельну ділянку він продав, знаючи про відповідне судове рішення та виконавче провадження…» представник відповідача вважає недопустимим та неналежним доказом. Вважає, що він складений в інтересах і на користь ТОВ «Райффайзен Лізинг Аваль», жодних доказів де саме складався даний акт та при яких обставинах позивач не надає. Тим не менш, в спростування вищевикладеної інформації, «щодо обізнаності про судове рішення», як зазначалось вище, з цивільної справи № 206/5333/12 за позовом ТОВ «Райффайзен Лізинг Аваль» до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості убачається, що було прийнято саме заочне рішення, тобто без участі жодного відповідача. Також з матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_3 , ОСОБА_1 ні судові виклики до суду, ні саме заочне рішення по справі не отримували. Відповідач ОСОБА_2 з 31.08.1986 перебуває у шлюбі з ОСОБА_4 . На момент укладення спірних договорів купівлі-продажу нерухомого майна від 16.03.2016 відповідач перебувала у шлюбі, що також підтверджується і згодою чоловіка ОСОБА_4 на укладення відповідних договорів, а також п. 3.3 та п. 5.8 договорів купівлі-продажу. Отже, в зв`язку із придбанням ОСОБА_2 відповідного нерухомого майна, останнє було набуто у спільну сумісну власність подружжя. Таким чином, рішення суду за наслідками вирішення даного позову буде впливати на права та законні інтереси співвласника майна ОСОБА_4 , а саме в разі визнання договорів недійсними, останній буде позбавлений 1/2 частки нерухомого майна, що складає 1500929,50 грн (1/2 від 3001859,00 грн).

23.03.2021 від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_3 через канцелярію суду надійшла письмова заява, у якій він просить розгляд даної справи проводити без його участі. З приводу позовної заяви ТОВ «Райффайзен Лізинг Аваль» заперечує та просить в її задоволенні відмовити. Зазначив також, що викладені факти в позовній заяві не відповідають дійсності.

23.03.2021 від відповідача ОСОБА_6 через канцелярію суду також надійшла заява, у якій вона просить проводити розгляд справи без її участі, з приводу позовної заяви ТОВ «Райффайзен Лізинг Аваль» заперечує та просить в її задоволенні відмовити. Зазначила також, що викладені факти в позовній заяві не відповідають дійсності.

20.04.2021 від відповідача ОСОБА_6 через канцелярію суду надійшли пояснення, які обґрунтовані тим, що у 2014 році вона виставила на продаж на онлайн-сервісі « ІНФОРМАЦІЯ_1 » та «OLX» свою особисту приватну власність, а саме своє дошлюбне майно - будинок і земельну ділянку (кадастровий номер :02:004:0052), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Протягом приблизно півтора роки вона регулярно поновлювала оголошення в інтернеті. Згодом по даному оголошенню звернулась ОСОБА_2 . До цього ні з нею, ні з її родиною знайома не була, спільних знайомих також не мають. Вперше зустрілись, коли вона зі своїми дітьми оглядала будинок, вдруге - коли вони приїхали подивитись будинок разом з її чоловіком. В результаті ОСОБА_2 придбала майно. Договір купівлі-продажу уклали 16 березня 2016 року у приватного нотаріуса Скутельник Інни Анатоліївни, яка перед укладанням договору перевірила всі бази та державні реєстри щодо відсутності заборон стосовно неї та її нерухомості. Ніяких перешкод для укладання договору не було. Про існування рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 30.10.2012 у цивільній справі № 206/5333/2012 та позову до неї і її колишнього чоловіка їй не було відомо взагалі. Про його існування вперше дізналась з матеріалів цієї справи. Про існування виконавчого провадження, про яке зазначає позивач в позові, дізналась у листопаді-грудні 2019 року, так як на банківський рахунок було накладено арешт. На цей рахунок отримує соціальну допомогу як багатодітна родина та допомогу при народженні. Тому з метою зняття арешту з банківського рахунку, накладеним приватним виконавцем Турським О.В., вона отримала в Управлінні соціального захисту населення районної державної адміністрації Хмельницької області довідку від 27.12.2019 про те, що вона перебуває на обліку та отримує соціальну допомогу на дітей, яку відправила поштою приватному виконавцю із заявою від 11.01.2020. Приєднане до позовної заяви рішення суду та постанову ДВС не отримувала. Щодо наданого до позову акту приватного виконавця від 29.11.2019 відноситься критично, так як не надавала нікому ніякої інформації. Виконавця ОСОБА_7 жодного разу не бачила. Вважає, що даний акт сфальсифіковано. Він складений в інтересах позивача, без будь-яких доказів, без свідків і підписів. І, відповідно, цей акт не можна брати до уваги. Зазначає, що викладені в позові обставини суперечать дійсності та просить в позові відмовити в повному обсязі.

20.04.2021 від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_3 через канцелярію суду надійшли письмові пояснення, в яких зазначається про те, що ОСОБА_3 до наданого до позову акту приватного виконавця від 29.11.2019 ніякого відношення не має, так як викладені в акті обставини не відповідають дійсності, йому не було відомо ні про рішення суду від 30.10.2012, ні про виконавче провадження. Даним актом його оббріхують, жодних актів він ніколи не складав та не підписував, у його присутності актів не писали, вказані в ньому відомості є неправдивими. Даний акт вважає видуманим ОСОБА_7 та його спільниками з метою обдурити суд. Тому вважає, що даний акт не потрібно брати до уваги в якості доказу, так як він складений без його участі та участі свідків, тому є недійсним. Просить в позові відмовити в повному обсязі.

Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 13.05.2021 було задоволено клопотання представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Оверковського Костянтина Володимировича та залучено до участі у справі № 128/1878/20 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - ОСОБА_4 .

26.05.2021 від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_4 через канцелярію суду надійшли письмові пояснення, які обґрунтовані тим, що з отриманої позовної заяви та додатків до неї йому стало відомо, що предметом даної справи є визнання договорів купівлі-продажу від 16.03.2016, укладені між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 , стосовно нерухомого майна, а саме: житлового будинку з господарськими будівлями, спорудами і земельну ділянку площею 0,1500 га, кадастровий номер :02:004:0052, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , недійсними. Остання являється його дружиною з 1986 року, тобто майно було набуто за спільні кошти сім`ї і є спільною сумісною власністю подружжя. Придбання житлового будинок та земельну ділянку з дружиною планували тривалий час, остаточно зважилися в 2015 році, здійснювали пошуки і огляди об`єктів нерухомості. Хотіли зробити дачу в районі смт Стрижавка та найближчих територій. Коли дружина передивлялась сайт «Дом.ріа.юа», випадково натрапила на оголошення щодо продажу житлового будинку в АДРЕСА_1 . Дім та земельна ділянка були занедбані, але вони вирішили все-таки оглянути даний об`єкт. Коли прийшли на об`єкт нерухомості, нікого не застали. Дім та земельна ділянка були недоглянуті, будинок потребував якісного капітального ремонту. Взимку (приблизно в кінці грудня) вони приїхали знову і застали жінку, її звали ОСОБА_6 , від неї вони дізнались, що будинок дійсно продається. Оглянули дім всередині і побачили, що все потрібно ремонтувати. Вирішили подумати і зідзвонитись. Порадившись вдома, вирішили придбати, бо дуже хотіли дачу біля лісу. Домовляючись про це, жінка сказала, що їй потрібен час, щоб зробити документи для продажу та вивезти деякі речі. В березні 2016 року вони домовились про оформлення будинку. Оформляли у приватного нотаріуса Скутельник І.А. 16.03.2016 в приміщенні офісу приватного нотаріуса Скутельник І.А. вони усі зустрілись. Після повної перевірки нотаріусом об`єктів нерухомості, вона сказала, що майно не знаходиться під жодними обтяженнями, його можливо оформляти. Після цього вони переглянули договори та підписали їх, розрахувались з продавцем ОСОБА_1 . До цього її ні ОСОБА_2 , ні ОСОБА_4 не знали, вперше побачили, коли приїхали оглянути будинок. Про те, що її прізвище ОСОБА_6 дізнався у нотаріуса при оформленні документів. Також ІНФОРМАЦІЯ_2 був колишній чоловік ОСОБА_6 - ОСОБА_10 . Будь-якої інформації, про яку йдеться в позовній заяві, тобто існування невиконаних рішень суду і боргу перед ТОВ «Райффайзен Лізинг Аваль», ні ОСОБА_6 , ні ОСОБА_10 ніколи не повідомляли. Після цього, отримавши від продавця ключі, почали хазяйнувати і відбудовувати дім і ділянку. Приблизно за 5 років вклали значну суму коштів на ремонт, будівництво, відновлення і поліпшення придбаного об`єкту нерухомості. ОСОБА_4 повністю заперечує з приводу позовної заяви ТОВ «Райффайзен Лізинг Аваль», вважає її надуманою, зазначає, що вона містить обставини, які не відповідають дійсності і здебільшого чіпляють його та дружину ОСОБА_2 . Зазначає, що ні в нього, ні в його дружини немає жодних зобов`язань перед ТОВ «Райффайзен Лізинг Аваль», тому просить відмовити в задоволенні позовної заяви повністю. Судовий розгляд просить проводити за його відсутності.

Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 25.10.2021 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні, встановлено загальний порядок дослідження доказів.

Судовий розгляд у даній справі неодноразово відкладався з поважних причин.

В судовому засіданні 29.11.2021 представник позивача - адвокат Хуторянець О.В. позовні вимоги підтримав в повному обсязі з мотивів, викладених у позовній заяві та поясненнях.

В судовому засіданні 29.11.2021 відповідач ОСОБА_1 суду пояснила, що про існування боргу не знала, ніяких документів не підписувала. Знає, що чоловік укладав договори з банком, але відразу розраховувався технікою, тому думала, що борг відсутній. Жодних обмежень на будинок не було. Про судові засідання у Вінницькому міському суді не повідомлялась. В 2016 році змінила місце проживання, перед продажем будинку виписалася в смт Стрижавка, в 2017 році прописалася в с. Стреків. У м. Вінниця вже давно не прописана, виписалася в 2010 році. За отримані кошти побудували будинок, в якому проживають. З ОСОБА_3 розірвала шлюб в травні або червні 2011 року. До укладення договору з ОСОБА_2 знайома не була. Про заочні рішення та виконавчі провадження їй відомо не було, дізналася про це лише у 2020 році, коли арештували її рахунки. Земельна ділянка належить їй на підставі державних актів.

В судовому засіданні 29.11.2021 відповідач ОСОБА_2 суду пояснила, що відразу після оформлення в нотаріуса договорів склала заповіт. Спочатку будинок використовувався як дача. 5 років вони з чоловіком вкладали кошти в будинок, все переробили та добудували. Чому банк звернувся з таким позовом до суду, не розуміє. З приводу зобов`язань сім`ї ОСОБА_6 перед банком їй відомо не було, нотаріус про це не повідомляла. Будинок знайшла на сайті ««Дом. ріа. юа». При огляді будинку була лише ОСОБА_6 , ОСОБА_11 вона бачила двічі. В 2020 році вони отримали рішення апеляційного суду про накладення арешту, з якого дізнались про зобов`язання сім`ї ОСОБА_6 перед банком.

В судовому засіданні 09.12.2021 представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Оверковський К.В. позовні вимоги не визнав з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, вважає позов безпідставним.

В судовому засіданні 09.12.2021 третя особа ОСОБА_3 суду пояснив, що у нього були відносини з ТОВ «Райффайзен Лізинг Аваль», він взяв два екскаватори. Через 1 рік, сплативши перед цим значну суму коштів, віддавши екскаватори, думав, що з банком розрахувався. В 2011 році розлучився з ОСОБА_1 . З 2011 року до 2017 року ніде не був прописаний, довгий час йому не було де жити. В 2017 році знову зійшовся з колишньою дружиною. Про судові засідання в 2012 році йому ніхто не повідомляв. В 2019 році приїхали невідомі чоловіки, просто поговорив з ними, нічого не підписував. Про існування акту приватного виконавця йому до 2020 року відомо не було.

08.07.2022 представник позивача - адвокат Хуторянець О.В. через електронну пошту суду надіслав письмові пояснення, у яких виклав судову практику з розгляду аналогічних справ. Просить суд врахувати її, захистити інтереси позивача та позовні вимоги ТОВ «Райффайзен Лізинг Аваль» задовольнити в повному обсязі.

Допитаний в судовому засіданні 30.11.2022 свідок ОСОБА_7 суду показав, що в 2019 році разом з представником банку ОСОБА_12 та своїм помічником (чи з якимось іншим працівником, він уже не пам`ятає) здійснював виїзд до місця проживання ОСОБА_1 в с. Стреків з метою виявлення майна ОСОБА_1 та ОСОБА_3 . З ОСОБА_3 ходили по його володінню, при цьому останній розповідав про своє майнове становище та про те, що у нього з дружиною був будинок в смт Стрижавка, який вони продали, незважаючи на відкрите виконавче провадження. Того ж дня було складено акт. Акт складав його помічник (чи інший працівник) під його диктовку. Акт складали за пропозицією працівника банку. Акт складався у відсутності ОСОБА_3 . На підтвердження того, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 повідомлялись про відкрите щодо них виконавче провадження, зазначив, що є чеки про відправку копії постанови про відкриття виконавчого провадження.

В судовому засіданні 30.11.2022 представник позивача ТОВ «Райффайзен Лізинг» - адвокат Хуторянець О.В. суду пояснив, що в той день, коли здійснювали виїзд, ОСОБА_3 відмовився підписувати будь-які документи. Виконавчі провадження щодо нього були відкриті ще в 2011 році, якими було накладено арешти. Просив задовольнити позовні вимоги.

В судовому засіданні 30.11.2022 відповідач ОСОБА_1 заперечила з приводу показів свідка, зазначила, що ОСОБА_3 не міг такого пояснити приватному виконавцю, оскільки їм не було відомо про існування боргів. Просила винести справедливе рішення.

Представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Оверковський К.В. в судовому засіданні 30.11.2022 суду пояснив, що жодного арешту не накладалося та в реєстр не вносилося. Покази свідка вони оцінюють критично, оскільки його покази не відповідають дійсності. Позовні вимоги ґрунтуються на акті приватного виконавця, однак вказаний акт не є належним та допустимим доказом, оскільки виконавець не наділений повноваженнями встановлювати факт проживання однією сім`єю, крім того акт не підписаний ОСОБА_3 відсутні поняті, копія акту засвідчена іншою юридичною особою, акт не відповідає дійсності, в акті зазначене якесь рішення суду за 2014 рік, однак не зрозуміло, що це за рішення. Просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

В судовому засіданні 30.11.2022 відповідач ОСОБА_2 суду пояснила, що банк повинен розбиратися з боржниками, а не з тими людьми, які добросовісно купили будинок.

В судовому засіданні 30.11.2022 третя особа ОСОБА_3 суду пояснив, що був присутній при укладанні договорів купівлі-продажу, нотаріус все перевірила, жодного боргу не було. Пам`ятає, що ОСОБА_7 та ОСОБА_12 все фотографували, коли приїхали до них, він заперечував, оскільки це приватна власність. Такого, як зазначено в акті, він не міг розказувати виконавцю, оскільки будинок, який продано, належав його дружині. Він взагалі вважає, що після 24.02.2022 банки повинні пробачити всі борги.

Заслухавши пояснення учасників справи, покази свідка, дослідивши матеріали справи, оглянувши матеріали виконавчих проваджень, оцінивши всі докази, надані учасниками справи, врахувавши думки учасників справи, висловлені ними в поданих до суду письмових заявах, суд дійшов такого висновку.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Судом установлено, що 16 березня 2016 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу житлового будинку з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 , та договір купівлі-продажу земельної ділянки загальною площею 0,1500 га, кадастровий номер :02:004:0052, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , посвідчені приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Скутельник І.А. (т. 1 а.с. 6-8, 9-13).

30.10.2012 рішенням Вінницького міського суду Вінницької області у справі № 206/5333/2012 стягнуто солідарно з ОСОБА_6 , ОСОБА_11 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Райффайзен Лізинг Аваль» заборгованість за договорами фінансового лізингу № LC1779-02/08 та № LC1780-02/08 в сумі 277885 (двісті сімдесят сім тисяч вісімсот вісімдесят п`ять) грн 01 коп.; стягнуто солідарно з ОСОБА_6 , ОСОБА_11 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Райффайзен Лізинг Аваль» витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, в сумі 2778 (дві тисячі сімсот вісімдесят вісім) грн 85 коп. (т. 1 а.с. 14-15).

05.02.2014 видано виконавчий лист на примусове виконання рішення Вінницького міського суду Вінницької області у справі № 206/5333/2012 (т. 1 а.с. 16).

26.05.2014 постановою № 43422939 державного виконавця Замостянського відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції Пучкур Ю.О. відкрито виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_6 на користь ТОВ «Райффайзен Лізинг Аваль» боргу у розмірі 280 663,86 грн (т. 1 а.с. 17).

26.05.2014 постановою № 43423171 державного виконавця Замостянського відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції Пучкур Ю.О. відкрито виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_11 на користь ТОВ «Райффайзен Лізинг Аваль» боргу у розмірі 280 663,86 грн (т. 1 а.с. 18).

14.11.2019 постановою № 43422939 головного державного виконавця Замостянського відділу державної виконавчої служби міста Вінниця Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області Макушинським В.І., згідно з заявою стягувача від 14.11.2019 № 140/8/997, повернуто виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_6 на користь ТОВ «Райффайзен Лізинг Аваль» боргу у розмірі 280 663,86 грн (т. 1 а.с. 19).

20.11.2019 постановою № 60666373 приватним виконавцем Турським О.В. відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 206/5333/12 про стягнення солідарно з ОСОБА_6 , ОСОБА_11 на користь ТОВ «Райффайзен Лізинг Аваль» заборгованості за договорами фінансового лізингу № № LC1780-02/08 в сумі 277885 (двісті сімдесят сім тисяч вісімсот вісімдесят п`ять) грн 01 коп.; про стягнення солідарно з ОСОБА_6 , ОСОБА_11 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Райффайзен Лізинг Аваль» витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору, в сумі 2778 (дві тисячі сімсот вісімдесят вісім) грн 85 коп. (т. 1 а.с. 20).

В акті приватного виконавця Турського О.В. від 29 листопада 2019 року зазначається: «29.11.2019 при виїзді до місцезнаходження боржника у селі Стреків, Деражнянського району Хмельницької області встановлено фактичне місце проживання ОСОБА_11 та ОСОБА_6 однією сім`єю та ведення спільного домашнього господарства. Боржник проживає у самовільно збудованому одноповерховому будинку, відомості про який відсутні у ДРРПНМ та знаходиться на земельній ділянці площею 0,25 га, кадастровий номер :02:001:0031. ОСОБА_3 на питання про причини невиконання судового рішення з 2014 року повідомив про відсутність фінансової можливості. Додатково пояснив, що доходу не отримує, на життя заробляє за рахунок ведення домашнього господарства. Також в процесі спілкування ОСОБА_3 розповів, що він та ОСОБА_1 з 2014 року обізнані про дане судове рішення та примусове стягнення з них коштів на користь ТОВ «Райффайзен Лізинг Аваль». Будинок та земельну ділянку по АДРЕСА_1 , який належав ОСОБА_1 , відчужити у 2016 році їм допомогли друзі з м. Вінниця. Кошти, отримані від продажу нерухомості, витратили на власні потреби, оскільки вважають, що у них відсутні будь-які зобов`язання перед ТОВ «Райффайзен Лізинг Аваль». Акт підписаний приватним виконавцем та представником стягувача ОСОБА_12 (т. 1 а.с. 21).

Згідно з копіями Витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 08.07.2020, 09.07.2020, право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 111,2 кв.м, житловою площею 47,1 кв.м, зареєстровано 16.03.2016 на підставі договору купівлі-продажу за ОСОБА_2 (запис про право власності № 13776650); відомості з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна відсутні (т. 1 а.с. 22, 23-24).

Відповідно до копії Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 20.03.2016, право власності на земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,15 га з кадастровим номером :02:004:0052, зареєстровано 16.03.2016 на підставі договору купівлі-продажу за ОСОБА_2 (запис про право власності № 13776624); відомості з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна відсутні (т. 1 а.с. 119-120).

Зі звіту про оцінку майна № LV-201022-03 та висновку оцінювача ФОП ОСОБА_13 про вартість об`єкта незалежної оцінки убачається, що ринкова (оціночна) вартість об`єкту оцінки житлового будинку з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , власником якого є ОСОБА_2 , станом на 22 жовтня 2020 року, становила 2507339 (два мільйона п`ятсот сім тисяч триста тридцять дев`ять) гривень (т. 1 а.с. 128).

Зі звіту про експертну грошову оцінку № ZVL-201021-03 та висновку оцінювача ФОП ОСОБА_13 убачається, що вартість земельної ділянки загальною площею 0,15 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , власником якої є ОСОБА_2 , становить 494520 (чотириста дев`яносто чотири тисячі п`ятсот двадцять) гривень (т. 1 а.с. 130-131).

З копії свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 від 31.08.1986 убачається, що між ОСОБА_14 (прізвище після укладення шлюбу - ОСОБА_15 ) та ОСОБА_2 укладено шлюб, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис № 8 (т. 1 а.с. 132).

Відповідно до постанови про закінчення виконавчого провадження серії ВП № 63562540 від 16.11.2020, заступником начальника відділу Вінницького районного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Штельмахом Дмитром Вікторовичем при примусовому виконанні постанови № 128/1878/20 Вінницького апеляційного суду (т. 1 а.с. 147-149) накладено арешт на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами і земельну ділянку площею 0,1500 га, кадастровий номер :02:004:0052, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 та належать на праві власності ОСОБА_2 (т. 1 а.с. 146).

Зі звіту про експертну грошову оцінку № 160205-010 земельної ділянки убачається, що станом на 05.02.2016 вартість земельної ділянки загальною площею 0,15 га, кадастровий номер :02:004:0052, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , становила 63403 (шістдесят три тисячі чотириста три) гривень (т. 2 а.с. 12).

Зі звіту про оцінку майна № VS-3316 убачається, що ринкова (оціночна) вартість об`єкту оцінки житлового будинку з прибудовами загальною площею 107,1 кв.м, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , власником якого є ОСОБА_6 , станом на 07 лютого 2016 року, становила 491159 (чотириста дев`яносто одна тисяча сто п`ятдесят дев`ять) гривень (т. 3 а.с. 6).

У своїй заяві від 16.03.2016 ОСОБА_6 стверджує та гарантує, що на земельній ділянці загальною площею 0,1500 га, кадастровий номер :02:004:0052, будь-які самочинні забудови не здійснювались. При цьому з обставинами, викладеними у цій заяві, ОСОБА_2 ознайомлена та підтверджує правдивість зазначеної інформації (т. 2 а.с. 30).

У своїй заяві від 16.03.2016 ОСОБА_6 стверджує та гарантує, що в житловому будинку з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами під АДРЕСА_1 , будь-які самочинні добудови, перебудови, реконструкції не здійснювались. При цьому з обставинами, викладеними у цій заяві, ОСОБА_2 ознайомлена та підтверджує правдивість зазначеної інформації (т. 3 а.с. 27).

Заявою від 16.03.2016 ОСОБА_3 висловив свою згоду на продаж його дружиною ОСОБА_6 , на умовах та за ціною на її розсуд, який зареєстрований міським відділом РАГС управління юстиції Вінницької області 25 серпня 2004 року, цілого житлового будинку з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами під АДРЕСА_1 (т. 3 а.с. 28).

Заявою від 16.03.2016 ОСОБА_4 висловив свою згоду на купівлю його дружиною ОСОБА_2 , на умовах та за ціною на її розсуд, земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,15 га, кадастровий номер :02:004:0052 (т. 2 а.с. 31).

Заявою від 16.03.2016 ОСОБА_4 висловив свою згоду на купівлю його дружиною ОСОБА_2 , на умовах та за ціною на її розсуд, цілого житлового будинку з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами під АДРЕСА_1 (т. 3 а.с. 32).

Відповідно до свідоцтва про право власності № НОМЕР_4 від 26.05.2006, житловий будинок з прибудовами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , на праві приватної власності належить ОСОБА_6 (т. 3 а.с. 5).

Відповідно до довідки № 370 від 16.03.2016, зареєстрованих осіб за адресою: АДРЕСА_1 немає (т. 3 а.с. 40).

З конвертів та рекомендованих повідомлень про отримання судових повісток ОСОБА_3 та ОСОБА_1 убачається, що відмітки про їх отримання відсутні (т. 2 а.с. 93-109).

Положеннями статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що визнання правочину недійсним є одним з визначених законом способів захисту цивільних прав та інтересів осіб, а загальні вимоги щодо недійсності правочину встановлені статтею 215 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини другої статті 11 ЦК України передбачено, що підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Частиною першою статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 ЦК України).

Статтею 657 ЦК України передбачено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Відповідно до статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно з ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування (частина перша статті 216 ЦК України).

Таким чином, оспорювати правочин може також особа (заінтересована особа), яка не була стороною правочину, на час розгляду справи судом не має права власності чи речового права на предмет правочину та/або не претендує на те, щоб майно в натурі було передано їй у володіння. Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним (частина третя статті 215 ЦК України), спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи, чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала (перебували) у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав.

Відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики ЄСПЛ»), стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод підлягає застосуванню для захисту правомірних очікувань щодо певного стану речей (у майбутньому), оскільки їх можна вважати складовою частиною майна.

Законні очікування розглядаються як елемент правової визначеності, у тому числі і тоді, коли йдеться про захист законних очікувань щодо здійснення права власності. Характеристика очікувань як легітимних поєднує в собі їх законність, яка зумовлена реалізацією особою належного особі суб`єктивного права, а також їх обґрунтованість, тобто зумовлену законом раціональність сподівань учасників суспільних відносин.

Пунктом 6 частини першої статті 3 ЦК України визначено, що до засад цивільного законодавства віднесено справедливість, добросовісність та розумність.

Відповідно до ч.ч. 2-4 ст. 13 ЦК України, при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.

Отже, цивільно-правовий договір (в тому числі й договір купівлі-продажу) не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення зобов`язання зі сплати грошових коштів, в тому числі на відшкодування шкоди або виконання судового рішення.

Боржник (продавець), який відчужує майно на користь іншої особи після виникнення в нього зобов`язання зі сплати грошових коштів, діє очевидно недобросовісно та зловживає правами стосовно потерпілої сторони, оскільки укладається договір, який порушує майнові інтереси кредитора і спрямований на недопущення звернення стягнення на майно боржника. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом.

Як наслідок, не виключається визнання недійсним договору, направленого на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 частина перша статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України).

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 369/11268/16-ц (провадження № 14-260цс19) зроблено висновок про те, що позивач вправі звернутися до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 частина перша статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України), і послатися на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути як підстава, передбачена статтею 234 ЦК України, так і інша, наприклад, підстава, передбачена статтею 228 ЦК України.

Відповідно до ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження», звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах. У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем. Стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця. У разі якщо сума, що підлягає стягненню за виконавчим провадженням, не перевищує 20 розмірів мінімальної заробітної плати, звернення стягнення на єдине житло боржника та земельну ділянку, на якій розташоване таке житло, не здійснюється. У такому разі виконавець зобов`язаний вжити заходів для виконання рішення за рахунок іншого майна боржника. Виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не менше одного разу на два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, не менше одного разу на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна, об`єктів незавершеного будівництва, майбутніх об`єктів нерухомості боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

Відповідно до ст. 2 Закону України від 01.07.2004 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції, чинній на час укладення оспорюваних договорів купівлі-продажу, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Державний реєстр речових прав на нерухоме майно - єдина державна інформаційна система, що забезпечує обробку, збереження та надання відомостей про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів таких прав.

Згідно з ч. 2 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Державній реєстрації прав підлягають заборона відчуження та арешт нерухомого майна, податкова застава, предметом якої є нерухоме майно, та інші обтяження (пункт 4 частина перша статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Згідно з ч. 1 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державним реєстратором є: громадянин України, який має вищу освіту за спеціальністю правознавство, відповідає кваліфікаційним вимогам, встановленим Міністерством юстиції України, та перебуває у трудових відносинах з суб`єктом державної реєстрації прав; нотаріус; державний виконавець - у разі державної реєстрації обтяжень, накладених під час примусового виконання рішень відповідно до закону.

Державний реєстр прав містить записи про зареєстровані речові права на нерухоме майно, об`єкти незавершеного будівництва, їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав, відомості та електронні копії документів, поданих у паперовій формі, або документи в електронній формі, на підставі яких проведено реєстраційні дії, а також документи, сформовані за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав у процесі проведення таких реєстраційних дій (частина перша статті 12 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

У державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено, зокрема у разі, якщо: наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно (пункти 5, 6 частини першої статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку про те, що наявність у Реєстрі запису про заборону відчуження майна є перешкодою для здійснення державним реєстратором реєстраційних дій до того часу, поки таке обтяження не буде зняте.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Матеріали справи не містять та стороною позивача не надано належних і допустимих доказів на підтвердження обізнаності відповідачів як про існування рішення Вінницького міського суду Вінницької області у справі № 206/5333/2012 від 30.10.2012 про стягнення солідарно з ОСОБА_6 , ОСОБА_11 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Райффайзен Лізинг Аваль» заборгованості за договорами фінансового лізингу № LC1779-02/08 та № LC1780-02/08 в сумі 277885 (двісті сімдесят сім тисяч вісімсот вісімдесят п`ять) грн 01 коп.; стягнення солідарно з ОСОБА_6 , ОСОБА_11 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Райффайзен Лізинг Аваль» витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору, в сумі 2778 (дві тисячі сімсот вісімдесят вісім) грн 85 коп., так і про наявність відкритого виконавчого провадження з примусового виконання цього рішення, що свідчить про недоведеність того факту, що при укладенні оспорюваних правочинів боржник діяв умисно, зокрема, з метою уникнення виконання рішення суду та сплати боргу за рахунок відчуженого майна.

Факт обізнаності ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про судове рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 30.10.2012, яким з них стягнуто заборгованість, представник позивача підтверджує актом приватного виконавця Турського О.В.

Відповідно до Наказу Міністерства юстиції України № 512/5 від 02.04.2012 «Про затвердження Інструкції з організації примусового виконання рішень», акт - документ, що підтверджує певні встановлені факти або події. Текст акта складається з реквізитів виконавчого документа із зазначенням суті проведених дій; за зведеним виконавчим провадженням - повного найменування (прізвища, імені та по батькові) боржника та дати об`єднання виконавчих проваджень у зведене, а також вступної і констатуючої частин. У вступній частині зазначаються назва акта, дата і місце його складання, посада, прізвище, ім`я, по батькові виконавця, підстава для складання акта, особи, які були присутні під час його складання, із зазначенням їхнього статусу у виконавчому провадженні, місця проживання (місцезнаходження), посад, інших наявних даних, зазначається кількість аркушів, на яких складено акт. У констатуючій частині викладаються мета і завдання складання акта, суть і характер проведених виконавчих дій, встановлені факти, події, а також у разі потреби висновки і пропозиції. У кінці акта (перед підписами) зазначаються відомості про кількість примірників акта та кому вони надаються (надсилаються). Акт підписується всіма особами, які брали участь у його складанні. У разі відмови від підписання осіб, що були присутні при складанні акта, про це робиться відмітка в акті. Відмітка «від підпису відмовився» проставляється напроти прізвища особи, яка відмовилася від підпису, та засвідчується підписами інших осіб, які були присутніми під час складання акта. До акта можуть вноситись також інші відомості, визначені Законом, цією Інструкцією та іншими нормативно-правовими актами.

З акту приватного виконавця від 29.11.2019 убачається, що він підписаний лише приватним виконавцем Турським О.В. та представником стягувача ОСОБА_12 , хоча приватний виконавець Турський О.В., будучи допитаним в якості свідка, зазначив, що акт складався іншою особою на підставі його слів. Підписи інших осіб та боржника в акті відсутні, а також відсутня відмітка про те, що інша особа чи боржник відмовилися від підпису. Суд не може вважати такий доказ належним та допустимим, оскільки акт не відповідає встановленим вимогам, а також відомості, записані приватним виконавцем нібито зі слів ОСОБА_3 , не підтверджені підписом останнього.

Суд також критично ставиться до показів свідка ОСОБА_7 , оскільки останній являється приватним виконавцем по виконанню судового рішення від 30.10.2012, тому є зацікавленою особою.

Саме по собі винесення державним виконавцем постанови про накладення арешту на нерухоме майно відповідача, за відсутності на час укладення договорів купівлі-продажу у відповідному державному реєстрі запису про таке обтяження, а також доказів щодо обізнаності боржника про встановлену заборону відчужувати майно не може бути підставою для визнання оспорюваних правочинів недійсними. Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 16.02.2022 у справі № 204/9189/19.

Судом установлено, що на момент укладення оспорюваних правочинів будь-які арешти державним виконавцем на майно боржників ОСОБА_1 та ОСОБА_3 накладені не були.

На час укладання договорів купівлі-продажу будь-які заборони на відчуження відсутні, що підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 20.03.2016, 08.07.2020, 09.07.2020.

В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 05.07.2018 у справі № 922/2878/17 зазначено, що цивільно-правовий договір (в тому числі й договір купівлі-продажу) не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення про стягнення боргу, що набрало законної сили. Укладення боржником, проти якого розпочате судове провадження про стягнення боргу, договору купівлі-продажу, і в першу чергу, з тривалою відстрочкою платежу, може свідчити про його недобросовісність та зловживання правами стосовно кредитора, оскільки такий договір купівлі-продажу може порушити майнові інтереси кредитора і бути направлений саме на недопущення звернення стягнення на майно боржника. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які можуть хоч і не порушувати конкретних імперативних норм, але бути недобросовісними та зводитися до зловживання правом. Однак суди не надали належної оцінки тому, що спірні договори дарування нерухомого майна уклали сторони, які є близькими родичами, та не перевірили, чи передбачали ці сторони реальне настання правових наслідків, обумовлених спірними правочинами; чи направлені дії сторін договорів на фіктивний перехід права власності на нерухоме майно до близького родича з метою приховати це майно від виконання в майбутньому за його рахунок судового рішення про стягнення грошових коштів, зокрема чи продовжував дарувальник фактично володіти та користуватися цим майном.

В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 24.06.2020 у справі № 725/5992/16-ц зазначено, що, укладаючи договір купівлі-продажу спірного приміщення, відповідач знав, що є боржником у виконавчому провадженні, однак при відкритому виконавчому провадженні і постанові державного виконавця про арешт майна, порушив заборону державного виконавця щодо реалізації (відчуження) арештованого майна. Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав, відповідно до статтей 203, 215 ЦК України, для визнання договору купівлі-продажу недійсним, оскільки укладення оспорюваного правочину між сторонами та перехід до іншої особи права власності на це майно унеможливлює звернення стягнення на нього при виконанні виконавчого напису, чим порушаються права стягувача.

В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 04.03.2021 у справі № 539/1318/18 вказано, що фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, а тому така протизаконна ціль, як укладення особою договору дарування майна зі своїм родичем з метою приховання цього майна від конфіскації чи звернення стягнення на вказане майно в рахунок погашення боргу, свідчить, що його правова мета є іншою, ніж та, що безпосередньо передбачена правочином (реальне безоплатне передання майна у власність іншій особі), а тому цей правочин є фіктивним і може бути визнаний судом недійсним.

В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 16.06.2021 у справі № 747/306/19 вказано, що однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Згідно з частиною третьою статті 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Договором, що вчиняється на шкоду кредиторам (фраудаторним договором), може бути як оплатний, так і безоплатний договір. Застосування конструкції «фраудаторності» при оплатному цивільно-правовому договорі має певну специфіку, яка проявляється в обставинах, що дозволяють кваліфікувати оплатний договір як такий, що вчинений на шкоду кредитору. До таких обставин, зокрема, відноситься: момент укладення договору; контрагент з яким боржник вчиняє оспорюваний договір (наприклад, родич боржника, пасинок боржника, пов`язана чи афілійована юридична особа); ціна (ринкова/неринкова), наявність/відсутність оплати ціни контрагентом боржника). У справі, яка переглядається, встановлено, що відповідач, відчужуючи належне йому на праві власності нерухоме майно, був обізнаний про невиконане ним грошове зобов`язання за договором позики в розмірі 630 193 доларів США. Висновки судів про те, що договір купівлі-продажу нерухомого майна не порушує прав позивача і в момент його укладення жодних обмежень щодо його відчуження не існувало є необґрунтованими, оскільки перехід права власності на спірний будинок через вісім днів після відкриття провадження у справі про стягнення з відповідача на користь позивача боргу за договором позики свідчить про мету приховати це майно від виконання в майбутньому за його рахунок судового рішення про стягнення грошових коштів на підставі договору позики.

Верховний Суд у постанові від 31.07.2019 у справі № 554/13475/15-ц зазначив, що державний виконавець повинен не лише направити боржнику копію постанови про відкриття виконавчого провадження, а й встановити факт отримання боржником копії цієї постанови.

У даній справі установлено, що стороною позивача не надано доказів на підтвердження ані обізнаності відповідача ОСОБА_1 та третьої особи ОСОБА_3 про існування самого рішення суду про стягнення заборгованості, ані наявності відкритого щодо них виконавчого провадження з примусового виконання цього рішення, такі докази також відсутні в матеріалах виконавчих проваджень, що були оглянуті судом під час судового розгляду. Записи про накладення арешту на нерухоме майно боржників були відсутні у відповідному державному реєстрі обтяжень на час укладення оспорюваних договорів купівлі-продажу, що не заперечувалося представником позивача.

Судом установлено, що ні відповідачі у даній справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , ні треті особи ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не є близькими родичами, більше того, до укладення договорів навіть не були знайомі; факт передання коштів підтверджений приватним нотаріусом Скутельник І.А.; між відкриттям виконавчого провадження та укладенням договорів купівлі-продажу пройшов значний проміжок часу. Отже, дані обставини не свідчать про те, що оспорювані договори є фраудаторними.

Стороною позивача не доведено перед судом, що дії ОСОБА_1 щодо укладання оспорюваних договорів свідчать про недобросовісність її як боржника та зловживання правами стосовно кредитора. Під час судового розгляду не встановлено, що оспорювані договори укладалися для уникнення сплати боргу та виконання судового рішення про стягнення боргу, оскільки судом установлено, що боржники ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про існування заочного рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 30.10.2012 та про відкрите виконавче провадження на момент укладення оспорюваних договорів 16.03.2016 взагалі не знали, а також на момент укладення оспорюваних договорів будь-які обтяження були відсутні.

Враховуючи вищезазначені обставини, установлені під час розгляду даної справи, суд вважає позов безпідставним та недоведеним. Позбавлення ОСОБА_2 , яка є добросовісним набувачем, житлового будинку та земельної ділянки, придбаних шляхом укладення оспорюваних договір, призведе до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Таким чином, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, що випливають із встановлених обставин, та правові норми, що підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Райффайзен Лізинг» задоволеннюне підлягають.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява № 4909/04).

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Частиною другою статті 141 ЦПК України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки суд дійшов висновку, що в задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Райффайзен Лізинг» слід відмовити в повному обсязі, тому судові витрати, понесені позивачем на сплату судового збору, слід залишити за останнім.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 76-82, 89, 95, 263-265, 268 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Райффайзен Лізинг» до ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: приватний нотаріус Вінницького міського нотаріального округу Скутельник Інна Анатоліївна, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання договорів купівлі-продажу нерухомого майна недійсними- відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Райффайзен Лізинг», адреса місцезнаходження: м. Київ, проспект Степана Бандери, 9, корп. 6, оф. 6-201.

Відповідач ОСОБА_6 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач ОСОБА_2 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача приватний нотаріус Вінницького міського нотаріального округу Скутельник Інна Анатоліївна, адреса місцезнаходження: м. Вінниця, проспект Коцюбинського, 78.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_3 , адреса місця проживання: АДРЕСА_2 .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_4 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 .

Повне рішення виготовлено 02.12.2022.

СУДДЯ Юлія КАРПІНСЬКА