КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №367/1826/22
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2022 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.

суддів Андрієнко А.М., Соколової В.В.

за участю секретаря судового засідання Чепур Н.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою особи, яка не брала участі у справі ОСОБА_1 , апеляційною скаргою особи, яка не брала участі у справі ОСОБА_2 на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 21 липня 2022 року, ухвалене під головуванням судді Мерзлого Л.В.,

у справі за заявою ОСОБА_3 , заінтересована особа Ірпінський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про встановлення факту проживання однією сім`єю,-

встановив:

У червні 2022 року до суду звернулась ОСОБА_3 із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення.

Заяву мотивує тим, що на початку 2001 року заявник ОСОБА_3 познайомилася з ОСОБА_4 .

З липня 2004 року заявник з ОСОБА_4 почали проживати разом у будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

За період часу проживання однією сім`єю для поліпшення сімейно-житлових умов, разом за спільні кошти було зроблено ремонт будинку та утримували дане житло. Також як сім`я за спільні кошти купували продукти харчування, подарунки для родичів та друзів, разом як чоловік та жінка проводили усі свята та їздили на відпочинок. Під час спільного проживання, у будь-якому офіційно зареєстрованому шлюбі ні заявниця, ні ОСОБА_4 не перебували, проте між ними існували усталені відносини, що притаманні подружжю, проживали однією сім`єю, мали спільний бюджет, разом планували своє майбутнє та піклувалися один про одного.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер. Всі витрати на організацію та проведення поховання понесені заявницею.

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина. Заповіту чи відповідного розпорядження померлий не залишив.

У зв`язку із смертю ОСОБА_4 та відкриттям спадщини, заявниця має намір звернутися до уповноважених осіб для оформлення спадщини, як спадкоємець четвертої групи.

Реалізувати своє право на спадкування заявник матиме за можливе лише за наявності відповідного судового рішення про встановлення факту проживання однією сім`єю, оскільки у неї відсутні офіційні документи, які б підтверджували факт сімейних відносин з померлим та відповідно підстав для залучення її до спадкоємства за законом, а тому, реалізовуючи своє право на захист, заявниця вимушена звертатися до суду.

Мотивуючи наведеним, просить суд встановити факт, що має юридичне значення, а саме встановити факт проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , із ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 однією сім`єю без реєстрації шлюбу починаючи з 2001 року та по день його смерті березень 2022 року.

Ірпінський міський суд Київської області рішенням від 21 липня 2022 року заяву задовольнив. Встановив факт проживання ОСОБА_3 з ОСОБА_4 однією сім`єю без реєстрації шлюбу, починаючи з 2001 року та по день смерті - березень 2022 року.

Не погодившись з ухваленим рішенням, 22 серпня 2022 року особа, яка не брала участі у справі, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що він є братом померлого ОСОБА_4 . Уважає рішення суду першої інстанції незаконним через те, що судом неправильно встановлені обставини, які мають значення для справи, внаслідок того, що заявниця ОСОБА_3 свідомо ввела суд в оману щодо періоду проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_4 .

Вказує, що судом не прийнято до уваги той факт, що до 25 березня 2004 року ОСОБА_4 перебував в іншому шлюбі, зареєстрованому з ОСОБА_5 , оскільки ОСОБА_3 умисно не повідомила про це суд.

Вказує, що твердження ОСОБА_3 про те, що вона разом з ОСОБА_4 спільно придбала житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , не відповідають дійсності, оскільки 24 липня 2004 року ОСОБА_1 та ОСОБА_4 придбали за особисті кошти 25/100 частин житлового будинку (в рівних частинах кожний) по АДРЕСА_1 .

Скаржник вказує, що він як спадкоємець другої черги за законом, прийняв спадщину після смерті брата шляхом подачі заяви про прийняття спадщини до Ірпінської міської державної нотаріальної контори Київської області. Зазначає, що вказаним рішенням порушуються його права, оскільки судом неправильно встановлено період спільного проживання, що може вплинути на мої права та обов`язки при вирішенні спору про обсяг спадкового майна.

Мотивуючи наведеним, просить суд апеляційної інстанції залучити ОСОБА_1 до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору та скасувати частково рішення Ірпінського міського суду Київської області від 21 липня 2022 року в частині встановлення періоду проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, а саме в період з 2001 року по 25 березня 2004 року.

22 вересня 2022 року на адресу Київського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга особи, яка не брала участі у справі, ОСОБА_2 .

Вказує, що заявниця деякий час проживала з його дідом, про що він, як свідок, засвідчив у суді. Попередньо заявниця звернулася до ОСОБА_2 та його матері з проханням підтвердити факт її проживання з дідусем, ОСОБА_4 , пояснивши, що вона хоче встановити свій статус спадкоємця 4 черги з тією метою, щоб в подальшому за домовленістю із ОСОБА_2 , як спадкоємцем першої черги, проживати у будинку, який належав діду та його рідному брату ОСОБА_1 на праві спільної власності.

Зазначає, що судом не досліджувався факт того, що ОСОБА_4 був в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6 , починаючи з 25 вересня 1976 року і до 11 травня 2004 року. Від цього шлюбу у них ІНФОРМАЦІЯ_4 народився батько скаржника - ОСОБА_7 , який помер приблизно ІНФОРМАЦІЯ_5 . Таким чином, скаржник вказує, що набув право на спадщину за законом першої черги відповідно до частини 1 статті 1266 ЦК України.

Зазначає, що будинок за адресою: АДРЕСА_1 , а точніше 25/100 будинку, отримали в дар 24 липня 2004 року дід - ОСОБА_4 та його рідний брат - ОСОБА_1 в рівних частинах кожний, на підставі Договору дарування від 24 липня 2004 року за реєстровим № 1086, посвідченим приватним нотаріусом Ірпінського нотаріального округу Київської області Л.М. Тонконогом.

Вказує, що в рішенні суду з невідомої причини встановлено, що заявниця нібито проживала з дідом вже з 2001 року, що не відповідає дійсним обставинам справи і більш того, у свідків в суді це питання не уточнювалося і свідки не свідчили про те, що заявниця проживала з ОСОБА_4 з 2001 року.

Вважає, що судом не прийнято до уваги ту обставину, що до 25 березня 2004 року дід перебував в іншому шлюбі, зареєстрованому з ОСОБА_5 , та те, що будинок було отримано в дар дідом та його братом, що ОСОБА_3 умисно приховала це від суду і ввела суд в оману.

Мотивуючи наведеним, просить суд апеляційної інстанції рішення Ірпінського міського суду Київської області від 21 липня 2022 року в частині встановлення періоду проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, а саме в період з 2001 року по 25 березня 2004 року, а також в частині придбання нею будинку за адресою: АДРЕСА_1 спільно з ОСОБА_4 .

03 жовтня 2022 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив адвоката Півень К.В., який діє в інтересах ОСОБА_3 , на апеляційну скаргу ОСОБА_1 .

Уважає апеляційну скаргу необґрунтованою, вимоги, викладені в ній, не відповідають чинному законодавству.

Фактично відзив дублює положення заяви про встановлення юридичного факту.

Зазначає, що починаючи з 2001 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 проживали в садовому будинку. З липня 2004 року заявниця з ОСОБА_4 почали проживати разом у будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Зазначає, що за весь період спільного проживання ОСОБА_4 повідомляв ОСОБА_3 , що припинив шлюбні (подружні) відносини, що в зареєстрованому шлюбі не перебуває. Окрім того, відповідно до судового рішення, на яке посилається апелянт у своїй апеляційній скарзі, було встановлено, що ОСОБА_4 протягом двох останній років припинив подружні відносини (рішення від 2004 року).

Оскільки ОСОБА_3 не було відомо про факт перебування померлого ОСОБА_4 в шлюбі та померлий сам стверджував, що припинив подружні відносини, заявниця ОСОБА_3 жодним чином не могла ввести суд в оману та умисно приховувати даний факт.

Вказує, що встановлення факту проживання ОСОБА_3 та померлого ОСОБА_4 жодним чином не впливає на права та інтереси ОСОБА_1 .

Вказує, що вимоги апеляційної скарги про встановлення факту проживання в період з 2001 року по 25 березня 2004 року заявлено не було та судове рішення не містить окремо встановленого факту за вказаний період, а тому й не може бути скасоване саме в цій частині, оскільки у заяві вона просила встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, починаючи з 2001 року та по день його смерті березень 2022 року.

Звертає увагу, що вимога в апеляційній скарзі про залучення ОСОБА_1 , до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, також є не можливою, оскільки окреме провадження не має предмету спору та стосується особистих немайнових прав.

Мотивуючи наведеним, зазначає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.

У судовому засіданні скаржник ОСОБА_2 , представники скаржників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 доводи апеляційних скарг підтримали.

Представник заявниці Півень К.В. проти доводів апеляційних скарг заперечував, посилаючись на законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які з`явились в судове засідання , розглянувши справу в межах доводів апеляційних скарг, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольнивши заяву ОСОБА_3 , суд першої інстанції вказав, що доводи заяви знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, а також те, що цей факт не оспорюється.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України передбачено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав; чинне законодавство не передбачає іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зазначено, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

Таким чином юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичної особи.

Статтею 315 ЦПК України визначено перелік справ про встановлення юридичних фактів, які розглядаються судом в порядку окремого провадження.

Зокрема, пунктом 5 частини 1 статті 315 ЦПК України визначено, що суд встановлює факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне.

Відповідно до висновків Верховного Суду у постанові від 13 грудня 2018 року у справі № 712/10959/17, від 27 грудня 2019 року у справі № 371/669/15-ц, під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.

Як вбачається з матеріалів справи, встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу заявниці необхідно для вирішення надалі питання щодо права на спадкове майно.

Звертаючись до суду з апеляційними скаргами, скаржники вказують, що також є спадкоємцями померлого ОСОБА_4 та подали заяви про прийняття спадщини.

З викладеного убачається, що між учасниками цієї справи фактично виник спір про право, а саме спір щодо право на спадкування після померлого ОСОБА_4 , відтак обставини щодо періоду проживання, набуття майна та інші, на які посилаються скаржники, підлягають доказуванню саме під час розгляду справи в порядку позовного провадження, можуть бути встановлені на підставі наданих сторонами доказів з дотриманням принципу змагальності і не можуть бути вирішені у порядку окремого провадження шляхом вирішення заяви про встановлення факту, що має юридичне значення.

Відповідно до частини 6 статті 294 ЦПК України, якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Згідно з частиною 4 статті 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

За таких обставин оскаржуване рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, а заява ОСОБА_3 про встановлення факту - залишенню без розгляду, роз`яснивши заінтересованим особам право подати позов на загальних підставах.

Керуючись статтями 268, 367, 368, 374-377, 381-383 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу особи, яка не брала участі у справі ОСОБА_1 , апеляційну скаргу особи, яка не брала участі у справі ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 21 липня 2022 року скасувати.

Заяву ОСОБА_3 , заінтересована особа Ірпінський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про встановлення факту проживання однією сім`єю - залишити без розгляду.

Роз`яснити ОСОБА_3 право подати позовну заяву до суду на загальних підставах.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на постанову може бути подана протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 12 грудня 2022 року.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді А.М. Андрієнко

В.В. Соколова