ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 545/3250/17 Номер провадження 22-ц/814/1716/22Головуючий у 1-й інстанції Стрюк Л.І. Доповідач ап. інст. Бутенко С. Б.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2022 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді Бутенко С. Б.

Суддів Обідіної О. І., Прядкіної О. В.,

розглянув в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк»

на рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 11 травня 2022 року у складі судді Стрюк Л. І.

у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2017 року представник АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з вказаним позовом, в якому посилаючись на факт прострочення боржника ОСОБА_1 за кредитним договором № б/н від 23.02.2011 та наявність заборгованості, яка виникла станом на 06.09.2017 у сумі 26 619,49 грн і складається із: заборгованості за тілом кредиту 7 112,77 грн, заборгованості за відсотками за користування кредитом 5 595,32 грн, пені 12 167,61 грн, штрафу (фіксована частина) 500 грн, штрафу (процентна складова) 1243,79 грн, просив про стягнення з ОСОБА_1 вказаної суми з покладенням на відповідача понесених по справі судових витрат.

Позов мотивовано тим, що 23.02.2011 між сторонами укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. За умовами цього договору позичальник отримав кредит у розмірі 13 290 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Своїм підписом у заяві відповідач підтвердила, що підписана нею заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua складає договір про надання банківських послуг.

Проте, своїх зобов`язань за кредитним договором відповідач належним чином не виконувала, внаслідок чого утворилась вказана заборгованість.

Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 11 травня 2022 року у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розуміла відповідач та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами.

Не погодившись з вказаним рішенням, представник АТ КБ «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність рішення, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що відповідач отримала кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на кредитну картку та підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

Зазначає, що судом при розгляді справи не було враховано висновки Верховного Суду щодо підстав визнання кредитного договору неукладеним.

Вказує, що в разі незгоди суду з розрахунком заборгованості, він повинен надати свій розрахунок, що не було зроблено судом першої інстанції та свідчить про ухилення суду від здійснення правосуддя.

Вважає, що позивач звернувся до суду в межах строку позовної давності та по справі були надані усі належні докази.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Колегія суддів Полтавського апеляційного суду, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою 1 розділу V Цивільного процесуального кодексу України.

Спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи (частина четверта статті 19, стаття 274 ЦПК).

Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (частина перша статті 369 ЦПК).

Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи (частина 13 статті 7 ЦПК).

Згідно частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Повноваження суду апеляційної інстанції визначено статтею 374 ЦПК України, згідно пункту 2 частини першої якої за результатами розгляду апеляційної скарги апеляційний суд має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення згідно пунктів 3, 4 частини першої статті 376 ЦПК України є невідповідність висновків, викладених в рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частини четвертої статті 376 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Згідно з доводами позовної заяви, 23.02.2011 ОСОБА_1 звернулась до ПАТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, згідно якої отримала кредит у розмірі 13 290 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідно до довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 , 07.02.2012 їй було відкрито картковий рахунок № НОМЕР_1 без встановлення кредитного ліміту, а з 10.12.2013 відбулась зміна кредитного ліміту, який було встановлено у розмірі 14 000 грн та у подальшому неодноразово змінювалось банком до 21.09.2016, коли кредитний ліміт встановлено в розмірі 0,00 грн (а. с. 157-158).

Згідно розрахунку заборгованості за договором б/н від 23.02.2011, укладеного між ПриватБанком та клієнтом ОСОБА_1 , доданого до заяви позивача про зменшення розміру позовних вимог, станом на 08.12.2021, заборгованість за тілом кредиту становить 12 724,66 грн, заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит за ст. 625, - 4 169,12 грн.

На підтвердження умов укладеного між сторонами договору, банком надано Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 23.02.2011, підписану ОСОБА_1 , Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, ресурс: Архів Умови та правила надання банківських послуг, розміщений на сайті https://privatbank.ua/terms/ (а. с. 10-26).

Даючи оцінку доводами позивача з урахуванням заперечень відповідача щодо укладення кредитного договору, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що надані банком документи не є належними та допустимими доказами узгоджених сторонами умов кредитування з дотриманням обов`язкової письмової форми, з чим погоджується і судова колегія апеляційного суду.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у цьому випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту, стягнути заборгованість за процентами, нараховані проценти на прострочений кредит згідно зі статтею 625 ЦК України.

Обґрунтовуючи право вимоги у цій частині, у тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, позивач посилався на витяг з Тарифів банку та витяг з Умов та Правил надання батьківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті (https://privatbank.ua), як невід`ємні частини спірного договору.

Витягом з Умов та правил надання батьківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті: https:// www.privatbank.ua, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначено, зокрема: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування.

При цьому матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Умов та Правил розуміла відповідач та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та Правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16 цс 15) і не спростовано позивачем при розгляді цієї справи.

Колегія суддів апеляційного суду також вважає, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин й правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (23.02.2011) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (31.10.2017), тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов та Правил у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

З урахуванням наведеного суд першої інстанції правильно виходив з того, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме доданий до позовної заяви витяг з Умов, які надав банк, відповідач розуміла та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, та такий не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору.

Зазначене узгоджується з правовими висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19), якою керувався суд при вирішенні справи.

Правові висновки Верховного Суду, на які посилається в апеляційній скарзі представник позивача, з огляду на позицію Великої Палати Верховного Суду у вказаній постанові від 03 липня 2019 року не є актуальними, тому не беруться колегією суддів до уваги.

Разом з тим, оскаржуване рішення суду містить висновки, які ґрунтуються на неповному з`ясуванні обставин справи та є передчасними, враховуючи характер спірних правовідносин та зміст заявлених позовних вимог.

Відповідно до вимог статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Процесуальний закон покладає на сторони обов`язок доказування обставин, що становлять предмет спору, підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статті 12, 77-81 ЦПК України). Доказування, а отже, і рішення суду не може гарантуватися на припущеннях.

Згідно Анкети-заяви від 23.02.2011 відповідач звернулась до банку з метою отримання банківських послуг. При цьому, які саме послуги просила надати ОСОБА_1 , який тип картки та кредитний ліміт бажала отримати в анкеті-заяві не зазначено.

Доказів видачі ОСОБА_1 кредитних карток за цим договором та строку їх дії матеріали справи не містять.

Як вбачається з виписки за договором № б/н за період з 01.01.1999 - 09.01.2022, наданої АТ КБ «ПриватБанк» на запит суду, 14.02.2012 ОСОБА_1 було видано депозитну картку № НОМЕР_1 , якою вона користувалась, лише 10.12.2013 встановлено кредитний ліміт - 14 000 грн на картку № НОМЕР_2 , рух коштів по якій, крім зміни кредитного ліміту та автоматичного погашення простроченої заборгованості та відсотків за використання кредитного ліміту, починається з 26.03.2015 списанням з карткового рахунку платежів за номером мобільного телефону відповідача, переказу на картку ПриватБанку через Приват24 одержувача ОСОБА_2 в сумі 850 грн та чисельних переказів грошових коштів на цю картку з картки ПриватБанку через Приват24, відправника ОСОБА_2 з 09.06.2015 по 29.07.2016 загальною сумою 2 815,95 грн (а. с. 116-127).

Доказів належності відповідачу ОСОБА_1 платіжних карток НОМЕР_3 та НОМЕР_4 , з яких також здійснювались перекази на картку № НОМЕР_2 через застосунок Приват24, матеріали справи не містять, тому підстав стверджувати про факт визнання відповідачем свого боргу по справі не має.

У довідці про зміну умов кредитування зазначено про старт карткового рахунку НОМЕР_1 07.02.2012 (а. с. 157). Проте банк посилається на умови договору (анкету-заяву), укладеного 23.02.2011, який підписано ОСОБА_1 , а кредитний ліміт встановлено на картку НОМЕР_2 10.12.2013. При цьому і в розрахунку заборгованості, і у виписці по рахунку (а. с. 6-9, 87-94, 116-127) вбачається, що до 10 грудня 2013 року жодних кредитних коштів відповідач не отримувала та на момент встановлення кредитного ліміту 10.12.2013 вже мала місце заборгованість за договором б/н від 23.02.2011 у розмірі 11 812,96 грн, виникнення якої за кредитною карткою, на яку встановлено кредитний ліміт, матеріалами справи не підтверджується, а доказів наявності інших договорів банк суду не надав.

Таким чином, позивач не довів суду факт одержання відповідачкою кредитних коштів відповідно до укладеного договору на підставі Анкети-заяви від 23 лютого 2011 року, що є підставою для відмови у позові.

Суд першої інстанції, відмовляючи повністю в позові АТ КБ «ПриватБанк» за безпідставністю, виходив з того, що за період користування ОСОБА_1 грошовими коштами банку, відповідач використала 103 835,97 грн, у той час як повернула 104 248,18 грн. Проте, таких висновків суд належним чином не мотивував, пославшись лише на виписку по рахунку, що містить інформацію про рух коштів по кількох платіжних картках, видачу яких за спірним договором матеріалами справи не підтверджено, тому такі висновки суду є безпідставними, а рішення суду в цій частині необґрунтованим, таким, що не відповідає нормам матеріального та процесуального права.

За таких обставин колегія суддів апеляційного суду вважає, що мотиви, якими керувався суд, відмовляючи у позові банку, не є цілком обґрунтованим, тому дійшла висновку про зміну оскаржуваного рішення суду першої інстанції у мотивувальній частині з викладенням її у редакції цієї постанови.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» - задовольнити частково.

Рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 11 травня 2022 року - змінити у мотивувальній частині, виклавши її у редакції цієї постанови.

В іншій частині рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 11 травня 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку лише у випадках, встановлених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. Б. Бутенко

Судді О. І. Обідіна

О. В. Прядкіна