Справа № 132/1153/21
Провадження № 22-ц/801/827/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Сєлін Є. В.
Доповідач:Войтко Ю. Б.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2022 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача): Войтка Ю. Б.,

суддів Міхасішина І. В., Матківської М. В.,

розглянув в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 23 лютого 2022 року, ухвалене під головуванням судді Сєліна Є. В. в залі суду в місті Калинівка Вінницької області,

у цивільній справі № 132/1153/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Вінницькій області та Державної казначейської служби України в особі Головного управління Державної казначейської служби у Вінницькій області про відшкодування майнової шкоди,

встановив:

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Калинівського районного суду Вінницької області з позовом до Вінницького районного управління поліції ГУНП у Вінницькій області, в якому просить стягнути з відповідача на його користь майнову шкоду, що була заподіяна пошкодженням мотоцикла марки «Viper 200N», червоного кольору, із заводським номером рами НОМЕР_1 , двигуну НОМЕР_2 .

В обґрунтування позову зазначив, що 08.03.2016 його було затримано Літинським ВП Калинівського ВП ГУНП України у Вінницькій області за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, та 09.03.2016 у нього вилучено мотоцикл марки «Viper 200N», який визнано речовим доказом у справі, та на який ухвалою слідчого судді Літинського районного суду Вінницької області від 11.03.2016 накладено арешт. Згідно з постановою заступника начальника СВ Літинського ВП Калинівського ВП ГУНП України у Вінницькій області старшого лейтенанта поліції Додукала П. А. від 12.03.2016, даний транспортний засіб поміщено на зберігання до Літинського ВП Калинівського ВП ГУНП України у Вінницькій області. Під час розгляду кримінального провадження, мотоцикл марки «Viper 200N» було доставлено на територію Калинівського ВП ГУНП України у Вінницькій області, для його огляду судом. При цьому, під час транспортування, мотоцикл перевозився уповноваженим працівником Літинського ВП Калинівського ВП ГУНП України у Вінницькій області Кривим С. В. на своєму особистому легковому автомобілі, а саме в причепі, та не був зафіксований, в результаті чого був суттєво пошкоджений та прийшов в непридатний стан. Вироком Калинівського районного суду Вінницької області від 15.01.2021 скасовано арешт на мотоцикл марки «Viper 200N», який визначено повернути йому. Звернувшись до Літинського ВП Калинівського ВП ГУНП України у Вінницькій області з метою повернення транспортного засобу, виявилось, що останній перебуває у непридатному для використання стану, оскільки він взагалі не заводиться, на ньому наявні подряпини, потертості, вм`ятини, гума на колесах зношена. Вважає, що внаслідок безвідповідальності та бездіяльності осіб, у яких на зберіганні залишився мотоцикл, останній перетворився на металобрухт, а в даний час ринкова вартість такого мотоцикла становить більше 33 000 грн. Оскільки представники ГУНП у Вінницькій області в добровільному порядку відмовилися відшкодувати йому матеріальний збиток, тому позивач змушений звернутися до суду для стягнення шкоди в примусовому порядку.

Відповідно до ухвали Калинівського районного суду Вінницької області від 15 червня 2021 року замінено первісного відповідача на належного, а саме Вінницьке районне управління поліції ГУНП у Вінницькій області на Головне управління Національної поліції у Вінницькій області.

Ухвалою Калинівського районного суду Вінницької області від 19 липня 2021 року до участі у справі в якості співвідповідача залучено Державну казначейську службу України в особі Головного управління Державної казначейської служби у Вінницькій області.

На підставі ухвали Калинівського районного суду Вінницької області від 17 серпня 2021 року позивачу відмовлено у задоволенні клопотання про призначення у справі автотоварознавчої експертизи, закрито підготовче провадження у даній цивільній справі, призначено її до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні.

Рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 23 лютого 2022 року позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, викладених у поданій позовній заяві щодо заподіяння йому майнової шкоди суду не надано, факт завдання йому такої шкоди перед судом не доведено. З огляду на відсутність належних та допустимих доказів наявності порушених посадовою або службовою особою відповідача прав позивача, які підлягають захисту в судовому порядку, місцевий суд дійшов висновку, що позов про відшкодування майнової шкоди задоволенню не підлягає.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність рішення місцевого суду, просить його скасувати та ухвали нове, яким повністю задовольнити його позовні вимоги, призначити у справі товарознавчу експертизу, на визначення якої поставити питання: а) які механічні пошкодження спричинені наданому на дослідження мотоциклу «Вайпер 200Н»; б) яка вартість відновлювального ремонту мотоцикла «Вайпер 200Н».

Основні доводи апеляційної скарги полягають в тому, що рішення суду першої інстанції містить посилання на статті Кодексів та законів, Інструкцій та постанов, які жодного відношення до аргументації та висновків не мають. І лише кілька абзаців суд присвятив власне обґрунтуванню свого рішення, де описав зміст довідок, складених та затверджених працівниками Літинського відділу поліції. Вважає, що місцевий суд безпідставно відмовив йому в задоволенні позову, допустивши при цьому порушення як матеріального права так і процесуального закону. Так, для правильного вирішення справи суд повинен був дослідити наступні обставини: а) в якому стані його мотоцикл був вилучений 09.03.2016; б) в якому стані він перебуває на час повернення його власнику. Вказує, що стан мотоцикла при вилучені підтверджується протоколом огляду місця події від 09.03.2016, відповідно до якого при вилученні мотоцикл був без пошкоджень. Для встановлення стану мотоцикла на час його повернення суд повинен був оглянути його, призначити товарознавчу експертизу, про проведення якої він неодноразово заявляв клопотання як у позовній заяві, так і під час судового розгляду справи. Вважає, що суд безпідставно відмовив йому у призначенні експертизи, тим самим сприяючи не йому, а відповідачеві у захисті його інтересів. Крім цього, суд зазначив, що позивачем не доведено спричинення пошкоджень його мотоциклу під час зберігання. Але він і не міг встановити такі обставини, оскільки мотоцикл не перебував і не перебуває у його володінні та розпорядженні. Оскільки мотоцикл перебуває у розпорядженні відповідача, то саме він повинен був довести, що: або його вини в спричиненні пошкоджень мотоцикла немає, або мотоцикл взагалі не був пошкоджений. За наведених підстав позивач вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, а при ухваленні нового рішення апеляційний суд має застосувати до спірних правовідносин норми матеріального права, а саме: положення статей 1166, 1173 ЦК України.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 29 березня 2022 року відкрито апеляційне провадження у справі та надано учасникам справи строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.

Головне управління Національної поліції у Вінницькій області подало до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін. Зокрема зазначає, що безпідставними є позовні вимоги ОСОБА_1 та зводяться до неправильного застосування положень ст. 1166 ЦК України, а саме твердження, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Держава відповідно до закону відшкодовує шкоду, завдану фізичній або юридичній особі рішеннями, дією чи бездіяльністю органу або підрозділу поліції, поліцейським під час здійснення ними своїх повноважень. Позивачем не підтверджено незаконність рішень, дій чи бездіяльності посадової або службової особи Головного управління Національної поліції у Вінницькій області чи посадових осіб Літинського ВП ГУНП у Вінницькій області, отже підстав для задоволення апеляційної скарги немає.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 18 квітня 2022 року в задоволені клопотання ОСОБА_1 про призначення у справі товарознавчої експертизи відмовлено. Справу призначено до апеляційного розгляду без повідомлення учасників справи.

Справа розглядається в порядку частини першої статті 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи. Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частинами першою та другою статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін з огляду на таке.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вищевказаним вимогам закону.

Судом встановлено, що в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000084 від 09.03.2016 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, досудове розслідування якого здійснювало СВ Літинського ВП Калинівського ВП ГУНП у Вінницькій області, у позивача ОСОБА_1 був тимчасово вилучений мотоцикл марки «Viper 200N», червоного кольору, із заводським номером рами НОМЕР_1 , двигун НОМЕР_2 , що підтверджено протоколом огляду місця події від 09.03.2016 (а.с.7).

На підставі постанови заступника начальника СВ Літинського ВП Калинівського ВП ГУНП у Вінницькій області старшого лейтенанта поліції Додукала П. А. від 12.03.2016 вказаний мотоцикл марки «Viper 200N», червоного кольору, із заводським номером рами НОМЕР_1 , двигун НОМЕР_2 , визнаний речовим доказом в кримінальному провадженні № 0000084, який передано на зберігання до Літинського ВП Калинівського ВП ГУНП у Вінницькій області (а.с.9).

Відповідно до ухвали слідчого судді Літинського районного суду Вінницької області від 11.03.2016 у справі № 137/756/16-к, на мотоцикл марки «Viper 200N», червоного кольору, із заводським номером рами НОМЕР_1 , двигун НОМЕР_2 , накладено арешт (а.с.6).

Згідно з вироком Калинівського районного суду Вінницької області від 15.01.2020 у справі №137/1435/16-к ОСОБА_1 було визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, та вирішене питання про долю речових доказів, зокрема скасовано арешт мотоцикла марки «Viper 200N», червоного кольору, із заводським номером рами НОМЕР_1 , двигун НОМЕР_2 , який визначено повернути його законному володільцю ОСОБА_1 (а.с.10-14).

02.03.2020 вказаний вирок суду надійшов на адресу Літинського ВП Калинівського ВП ГУНП у Вінницькій області, на виконання якого на поштову адресу ОСОБА_1 органом поліції направлено листи за вих.№ 2276/220/01-2020 від 07.04.2020, 4455/220/01-2020 від 02.07.2020, 6632/220/01-2020 від 30.09.2020, із повідомленням про необхідність отримання належного йому мотоцикла марки «Viper 200N», червоного кольору, із заводським номером рами НОМЕР_1 , двигун НОМЕР_2 (а.с.64,74,75).

Проте, позивач ОСОБА_1 відмовився забрати даний транспортний засіб із Літинського ВП Калинівського ВП ГУНП у Вінницькій області, мотивуючи свою відмову тим, що мотоцикл за період зберігання у вказаному органі поліції, прийшов у непридатний для використання стан, з приводу чого неодноразово звертався до компетентних органів із відповідними заявами та скаргами (а.с.45-48).

За результатами письмових звернень ОСОБА_1 з приводу пошкодження поліцейськими мотоциклу марки «Viper 200N», червоного кольору, із заводським номером рами НОМЕР_1 , двигун НОМЕР_2 , компетентними органами поліції були проведені перевірки, за результатами яких дані обставини не знайшли свого підтвердження (а.с.57-77).

Так, з довідки про результати розгляду звернення ОСОБА_1 за фактом пошкодження речового доказу по кримінальному провадженні, складеної 04.03.2020 інспектором СКЗ Калинівського ВП ГУНП у Вінницькій області майором поліції Бельдій А., затвердженої 04.03.2020 т.в.о. начальника Літинського ВП Калинівського ВП ГУНП у Вінницькій області Коробчинським К. (а.с.57); довідки про результати розгляду скарги ОСОБА_1 за фактом неповернення речового доказу по кримінальному провадженні, складеної 02.07.2020 інспектором СКЗ Калинівського ВП ГУНП у Вінницькій області майором поліції Бельдій А., затвердженої 03.07.2020 начальником Літинського ВП Калинівського ВП ГУНП у Вінницькій області Коробчинським К. (а.с.72); довідки про результати розгляду скарги ОСОБА_1 за фактом можливих неправомірних дій посадових осіб Літинського ВП Калинівського ВП ГУНП у Вінницькій області, складеної 04.11.2020 заступником начальника начальником СВ Літинського ВП Калинівського ВП ГУНП у Вінницькій області майором поліції Самолюк І., затвердженої 04.11.2020 начальником Літинського ВП Калинівського ВП ГУНП у Вінницькій області Коробчинським К. (а.с.65), вбачається, що після огляду мотоциклу марки «Viper 200N», червоного кольору, із заводським номером рами НОМЕР_1 , двигун НОМЕР_2 , встановлено, що ніяких пошкоджень на цьому транспортному засобі не виявлено, а тому викладені у зверненнях ОСОБА_1 факти пошкодження мотоцикла під час його зберігання в Літинському ВП Калинівського ВП ГУНП у Вінницькій області, не знайшли свого об`єктивного підтвердження.

Вказані обставини підтвердили в судовому засіданні свідки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Надані позивачем фотознімки транспортного засобу суд першої інстанції визнав неналежними доказами, а тому не взяв їх до уваги.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт спричинення йому майнової шкоди. Отже за відсутності належних та допустимих доказів наявності порушених посадовою або службовою особою відповідача прав позивача, які підлягають захисту в судовому порядку, місцевий суд дійшов висновку, що позов про відшкодування майнової шкоди задоволенню не підлягає.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують.

Перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів визначається частиною другою статті 16 ЦК України, до яких, зокрема, відноситься відшкодування шкоди.

Статтею 56 Конституції України проголошено право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Загальні положення про відшкодування шкоди визначено у главі 82 ЦК України.

ЦК України визначено загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду (стаття 1166 ЦК України). У той же час, статтею 1173 ЦК України визначено порядок відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування.

Статтею 1174 ЦК України визначено особливості відшкодування шкоди, завданої посадовою або службовою особою органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Тобто до вказаних спірних правовідносин має бути застосовано норми статті 1174, а не статті 1166 ЦК України, як зазначено в позовній заяві.

Відповідно до статті 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Отже, причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду.

Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями. Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана іншими обставинами.

При цьому причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди. У випадку, коли протиправна поведінка, яка створила конкретну можливість завдання шкоди, перетворює її у дійсність тільки в разі приєднання до неї протиправної дії третіх осіб, має встановлюватися юридично значимий причинний зв`язок як з поведінкою, яка створила конкретну можливість (умови для завдання шкоди), так і з діями, які перетворили її у дійсність (фактичне завдання шкоди).

Відповідно до вимог частини першої, третьої статті 19 Закону України «Про національну поліцію» у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову, матеріальну та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону. Держава відповідно до закону відшкодовує шкоду, завдану фізичній або юридичній особі рішеннями, дією чи бездіяльністю органу або підрозділу поліції, поліцейським під час здійснення ними своїх повноважень.

На час розгляду справи відсутнє судове рішення, яке набрало законної сили, в якому встановлено протиправність дій посадових осіб Літинського ВП ГУНП у Вінницькій області, та перебувало у причинному зв`язку із заподіянням позивачу шкоди.

Позивач ОСОБА_1 в обґрунтування позовних вимог посилається на те, що після тривалого зберігання понад 4 роки на території Літинського ВП належний йому мотоцикл прийшов у непридатний стан, а саме: не заводиться та спущені колеса. В тому числі, позивач вказує, що належний йому мотоцикл доставлявся працівником поліції ОСОБА_3 до Калинівського районного суду для огляду і під час доставлення був пошкоджений.

Проте, позивачем не надано суду доказів того, які саме пошкодження і в яких місцях утворилися за період зберігання мотоцикла у Літинському ВП, надані ним фотознімки не є належними доказами, які підтверджують обставини, викладені у позовній заяві.

В тому числі, на неодноразові скарги позивача щодо неналежного зберігання його мотоцикла марки «Viper 200N» керівництвом Літинського ВП проводились перевірки в ході яких порушень зберігання транспортного засобу не виявлено, про що було проінформовано ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі позивач посилається на ті обставини, що для встановлення стану мотоцикла на час його повернення суд повинен був оглянути його, призначити товарознавчу експертизу, про проведення якої він неодноразово заявляв клопотання як у позовній заяві, так і під час судового розгляду справи.

За змістом частин другої, третьої статті 102 ЦПК України предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.

Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмету доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

За загальним правилом експертиза призначається коли необхідність експертного висновку випливає з обставин справи та поданих доказів, при цьому особа, яка заявляє клопотання про призначення експертизи, повинна обґрунтувати та довести необхідність її призначення.

Відповідно до загальних положень цивільно-процесуального законодавства суд повинен з`ясувати обставини (факти), які пов`язані саме з предметом спору, встановити характер правовідносин, зумовлених фактами, що мають місце, та правові норми, якими врегульовані ці правовідносини (ст. 264 ЦПК України). При цьому факти підстави позову, які підведені під гіпотезу певної норми матеріального права, вказують на юридичну природу спірних правовідносин, що являються предметом позову.

Позивач повинен зазначити і довести підставу заявлених вимог, тобто обставини (факти), з якими він, як з юридичними фактами, пов`язує свою матеріально-правову вимогу.

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача на його користь майнову шкоду, що була заподіяна пошкодженням його майна, а тому на позивача, згідно з чинним законодавством, покладений тягар доведення належними та допустимими доказами факту заподіяння такої шкоди.

В той же час в клопотанні про призначення експертизи позивач просив встановити первинну та залишкову вартість вилученого мотоцикла.

Отже, як вбачається з матеріалів справи позивач не ставив на вирішення товарознавчої експертизи питання, які б підтверджували обставини, зазначені ним у позовній заяві.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (стаття 77 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до частини третьої статті 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За змістом статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Отже, стягнення збитків є видом цивільно-правової відповідальності і для застосування такої міри відповідальності потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки; збитків; причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою та збитками; вини та встановлення заходів, вжитих стороною для одержання такої вигоди.

Для наявності підстав зобов`язання відшкодувати шкоду відповідно до вимог статті 1174 ЦК України потрібна наявність незаконного рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, наявність шкоди, протиправність дій її завдавача та причинний зв`язок між його діями та шкодою, а тому позивач у цій справі повинен довести належними та допустимими доказами завдання йому шкоди, і що дії або бездіяльність відповідача є підставою для відшкодування шкоди у розумінні статті 1174 ЦК України.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про недоведеність позовних вимог, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження наявності заподіяної йому шкоди, причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями відповідача, що на підставі статті 81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком.

За своїм змістом усі доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з наданою судом першої інстанції оцінкою зібраних у справі доказів та встановлених на їх підставі обставин, необхідності їх переоцінки, зокрема, у тому контексті, який на думку позивача свідчить про завдання йому вказаної шкоди, тобто стосуються переоцінки доказів.

Колегія суддів вважає, що розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначив характер спірних правовідносин та норми матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно з частиною другою статті 376 ЦПК України, порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

За таких обставин апеляційний суд відповідно до статті 375 ЦПК України дійшов до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 374, 375, 382 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 23 лютого 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, не підлягає.

Повний текст постанови складено 27 травня 2022 року.

Головуючий Ю. Б. Войтко

Судді: І. В. Міхасішин

М. В. Матківська