Справа № 203/3483/21
Провадження № 2/0203/285/2022
04.11.2022 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:
головуючого судді Єдаменко С.В.,
при секретарі Медведєвій А.В.,
за участю представника позивача адвоката Бардаченка Д.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , Територіальної громади міста Дніпра в особі Дніпровської міської ради, треті особи без самостійних вимог: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Петренко Катерина Володимирівна, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Гугель Світлана Юріївна, п`ята Дніпровська державна нотаріальна контора, про витребування майна з чужого незаконного володіння, визнання права власності в порядку спадкування за законом та визнання недійсним договору іпотеки,
25 серпня 2021 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська звернулась ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , Територіальної громади міста Дніпра в особі Дніпровської міської ради, де третіми особами зазначені приватний нотаріус Дніпровського МНО Петренко К.В., приватний нотаріус Дніпровського МНО Гугель С.Ю., п`ята Дніпровська державна нотаріальна контора на предмет витребування майна з чужого незаконного володіння, визнання права власності в порядку спадкування за законом та визнання недійсним договору іпотеки. В обґрунтування позову зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла дружина брата позивачки ОСОБА_10 , після смерті якої відкрилась спадщина на Ѕ частини нежитлового приміщення АДРЕСА_1 та Ѕ частини квартири АДРЕСА_2 . Оскільки на момент смерті її чоловік, ОСОБА_11 , проживав разом з нею, він вважається таким, що прийняв спадщину. ІНФОРМАЦІЯ_2 помер брат позивачки ОСОБА_11 . Оскільки позивачка є єдиною спадкоємицею після його смерті, вона звернулась до нотаріуса с заявою про отримання свідоцтво про право на спадщину за законом. Проте, державним нотаріусом їй було видано свідоцтво про право на спадщину лише в частині грошових коштів, вкладів та депозитів, а в частині нерухомого майна відмовлено через відсутність оригіналів правовстановлюючих документів, а також того, що власницею нерухомого майна за рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26 травня 2017 року є ОСОБА_4 , яка після реєстрації права власності продала майно ОСОБА_6 , який в свою чергу продав майно ОСОБА_5 , а остання передала квартиру в іпотеку. Постановою апеляційного суду від 05 вересня 2018 року зазначене рішення було скасована. Тому, враховуючи, що позивачка є єдиною спадкоємицею після смерті брата ОСОБА_11 , просила визнати за нею право власності на приміщення АДРЕСА_1 та на квартиру АДРЕСА_2 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_11 , витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_2 та з чужого незаконного володіння ОСОБА_5 приміщення АДРЕСА_1 , а також просила визнати недійсним договір іпотеки приміщення 3б по АДРЕСА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського МНОР Петренко К.В. 25.07.2017 (т. 1 а.с.а.с.1 6).
Одночасно з позовною заявою позивачка подала до суду заяву про забезпечення позову, в якій вона просить вжити заходи забезпечення позову шляхом встановлення заборони на відчуження приміщення 3б у будинку АДРЕСА_3 та квартири АДРЕСА_2 . Заява мотивована тим, що ОСОБА_1 подано позов про витребування спірного майна, яке на її думку, належить їй по праву власності в порядку спадкування за законом. За час, що минув з моменту незаконного заволодіння відповідачами цим майном, вони здійснили 2 правочини щодо його відчуження. У разі невжиття заходів забезпечення позову, спірне майно може бути ще раз відчужене, що може зробити неможливим виконання судового рішення (т. 1 а.с.а.с. 48 51).
Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні заяви про забезпечення позову (т.1 а.с.а.с. 69 70).
Після надходження з адресно-довідкового підрозділу відомостей щодо зареєстрованого місця проживання відповідачів фізичних осіб ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ухвалою судді Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від 21 вересня 2021 року було відкрито провадження у справі та у відповідності до норм ст.ст. 11, 19, 274 ЦПК України призначено її до розгляду в порядку загального провадження з викликом сторін та їх представників. Одночасно було вирішено питання щодо третіх осіб, залучено до участі у справі в якості третіх осіб без самостійних вимог приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Петренко К.В., приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Гугель С.Ю., п`яту Дніпровську державну нотаріальну контору (т. 1 а.с. а.с. 89 91). Крім того задоволено клопотання позивачки щодо витребування доказів.
Підготовче судове засідання 09 листопада 2021 року за участю представника відповідача Дніпровської міської ради- Кишковара Н.А. було відкладено на 14 грудня 2021 року (т. 1 а.с. 106) за клопотанням представника позивача від 09 листопада 2021 року (т. 1 а.с. 101)
Підготовче судове засідання 14 грудня 2021 року за участю представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_12 було відкладено на 28 січня 2022 року (т. 1 а.с. 197) за клопотанням представника позивача від 14 грудня 2021 року (т. 1 а.с.191)
26 січня 2022 року через канцелярію суду від представника відповідача Дніпровської міської ради надійшов відзив на позовну заяву в якому представник відповідач заперечував проти позовних вимог в повному обсязі. В обґрунтування посилався на те, що матеріали справи не містять належних доказів звернення позивача до Дніпровської міської ради, в канцелярії ДМР також відсутні будь-які відомості стосовно таких звернень. Отже Дніпровською міською радою права позивачки порушено не було, відтак зазначений орган не є належним відповідачем у справі. Також зазначив, що позивачкою обрано не належний спосіб захисту, передбачений законодавством що є підставою для відмови у задоволенні позову (т.1 а.с.а.с. 213 216).
28 січня 2022 року через канцелярію суду від відповідача- ОСОБА_3 надійшов відзив на позовну заяву в якому відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог в повному обсязі з підстав їх необґрунтованості та недостовірності. Зазначив, що згідно матеріалів спадкової справи ОСОБА_10 за життя склала заповіт, яким заповіла все своє майно в розмірі ѕ частки ОСОБА_13 та ј частки ОСОБА_9 . Вказані спадкоємці подали заяви до нотаріальної контори та прийняли спадщину. Проте позивачка просить визнати за нею право власності на спірні об`єкти нерухомості в цілому, свідомо не вказуючи факт наявності спадкоємців за заповітом (т. 1 а.с.а.с. 224 226).
Підготовче судове засідання 28 січня 2022 року за участю представника позивача та представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_12 було відкладено на 25 лютого 2022 року (т. 2 а.с. 1) для надання часу сторонам для ознайомлення з витребуваними документами та відзивом відповідача (т. 1 а.с.101)
В підготовчі судові засідання 25 лютого 2022 року та 25 березня 2022 року сторони не з`явились, повідомлялись належним чином, про причини неявки не повідомили, у зв`язку з чим розгляд було відкладено на 26 квітня 2022 (т. 2 а.с. 20).
21 квітня 2022 року через канцелярію суду представник позивача подала уточнену позовну заяву, в якій, уточнила склад учасників справи та заявлені позовні вимоги, додаючи к існуючим учасникам справи третіх осіб ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , обґрунтовуючи це наявністю заповіту, складеного за життя ОСОБА_10 , за яким вона заповіла все своє майно в розмірі ѕ частки ОСОБА_13 та ј частки ОСОБА_9 . Щодо заявлених позовних вимог, то позивачка, посилаючись на положення ч. 1 ст. 1241 ЦК України, зазначила, що ОСОБА_11 успадкував після смерті ОСОБА_10 ј частини спірного приміщення та ј частини спірної квартири, відтак, з урахуванням Ѕ частини приміщення та Ѕ частини квартири, належних ОСОБА_11 за життя, просила визнати за нею право власності на ѕ частини приміщення 3б по АДРЕСА_3 та на ѕ частини квартири АДРЕСА_2 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_11 , витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_2 та з чужого незаконного володіння ОСОБА_5 приміщення АДРЕСА_1 , а також просила визнати недійсним договір іпотеки приміщення 3б по АДРЕСА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського МНОР Петренко К.В. 25.07.2017 (т. 2 а.с. а.с. 27 33).
Підготовчі судові засідання 26 квітня 2022 року та 25 травня 2022 року за участю представника позивача були відкладені для надання учасникам справи можливість ознайомитись з уточненою позовною заявою та отримання від приватного нотаріуса Гугель С.Ю. витребуваних документів (т. 2 а.с. 55)
Підготовче судове засідання 20 липня 2022 року за участю представника позивача було відкладено для належного виклику відповідачів у справі (т. 2 а.с. 87)
В підготовче судове засідання 15 серпня 2022 року сторони не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, від представника позивача надійшла заява в якій представник просив закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду, судове засідання проводити за його відсутності У зв`язку з чим ухвалою суду від 15 серпня 2022 року було закрито підготовче провадження, а справа призначена до судового розгляду по суті на 07 вересня 2022 року (т. 2 а.с. а.с. 94 95).
В судове засідання 07 вересня 2022 року сторони не з`явились, повідомлялись належним чином, про причини неявки не повідомили, у зв`язку з чим по справі оголошено перерву до 04 жовтня 2022 року (т. 2 а.с. 113).
В судовому засіданні 04 жовтня 2022 року за участі представника позивача було проведено розгляд справи по суті, представником позивача надані пояснення, досліджені матеріали справи та оголошена перерва до 04 листопада 2022 року для надання сторона часу для підготовки до судових дебатів.
В судовому засіданні 04 листопада 2022 року за участі представника позивача завершено розгляд справи з ухваленням рішення.
Представник позивача в судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі з підстав, викладених в уточненій позовній заяві.
Представник відповідача Дніпровської міської ради в судове засідання не з`явився, про час, місце розгляду справи повідомлявся належним чином, в відзиві на позов від 26 січня 2022 року заперечував проти задоволення позовних вимог та просив суд відмовити позивачу в повному обсязі (т. 1 а.с. а.с. 213 216).
Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки не повідомив, в відзиві на позов від 28 січня 2022 року просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі (т. 1 а.с. а.с. 224 226).
Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 в жодне судове засідання не з`явились, відзиви на позов до суду від них не надходили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про причини неявки не повідомили, клопотань про розгляд справи за їх відсутності до суду не надходило.
Треті особи в жодне судове засідання не з`явились, письмові пояснення щодо позову до суду від них не надходили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про причини неявки не повідомили, завідувач П`ятої дніпровської державної нотаріальної контори Карачун О.О. в клопотанні від 09 листопада 2021 року просив здійснювати розгляд справи за відсутності представника нотаріальної контори (т. 1 а.с. 108)
З урахуванням викладених вище обставин на підставі ст.ст.280, 287, 288 ЦПК України, розгляд справи проведено в заочному порядку.
Дослідивши матеріали даної цивільної справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд приходить до наступного висновку з таких підстав.
Встановлено, що з квітня 1968 року ОСОБА_10 та ОСОБА_11 перебували в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується записом акту про одруження № 443 (т. 1 а.с. 137).
Встановлено, що рішенням виконавчого комітету ДМР №287 від 17 липня 2013 року «Про зміну правового режиму об`єктів нерухомого майна» змінено правовий режим об`єктів нерухомого майна та виключено об`єкти нерухомого майна з житлового фонду, зокрема квартиру АДРЕСА_1 (т. 1 а.с.а.с.12 13).
Згідно довідки КП «ДМБТІ» ДМР №7792 від 16 червня 2017 року вбачається, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 10.04.2000, виданого виконкомом міської ради народних депутатів згідно з розпорядженням №5/132-2000, в реєстровій книзі було зареєстровано право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_4 , на Ѕ частини квартири за ОСОБА_11 та на Ѕ частини квартири за ОСОБА_10 (т. 1 а.с. 15)
Відповідно до ч. 1 ст. 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.
Так само, згідно ч. 1 ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).
Таким чином, ОСОБА_11 набув Ѕ частину кожного з наведених об`єктів нерухомого майна, право власності на які було зареєстровано за його дружиною ОСОБА_10 , у зв`язку з придбанням цього майна під час шлюбу. При цьому, у суду наразі немає жодних доказів належності вказаних об`єктів на праві особистої приватної власності ОСОБА_10
05 січня 2016 року ОСОБА_10 склала заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Жуковою Ю.О., за реєстровим номером №1, згідно якого заповіла ѕ частини свого майна ОСОБА_8 , а ј частини майна ОСОБА_9 (т. 1 а.с. 115)
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_10 , що підтверджується актовим записом про смерть №5423 від 28 жовтня 2016 року (т. 1 а.с. 115 зворот)
24 березня 2017 року ОСОБА_8 звернулась до П`ятої дніпровської державної нотаріальної контори с заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_10 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 (т. 1 а.с. 111)
Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого 08 вересня 2017 року державним нотаріусом П`ятої дніпровської державної нотаріальної контори Рівною О.В., за реєстровим номером №5-488, ОСОБА_8 набула права власності на 3/8 частки грошових вкладів ОСОБА_10 у АТ «Ощадбанк» та ПАТ КБ «Приватбанк» (т.1 а.с. 124)
26 квітня 2017 року ОСОБА_9 звернувся до П`ятої дніпровської державної нотаріальної контори с заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_10 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 (т. 1 а.с. 113 на зворот).
Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого 14 вересня 2017 року державним нотаріусом П`ятої дніпровської державної нотаріальної контори Рівною О.В., за реєстровим номером №5-512, ОСОБА_9 набув права власності на 1/8 частки грошових вкладів ОСОБА_10 у АТ «Ощадбанк» та ПАТ КБ «Приватбанк» (т.2 а.с. 126)
ОСОБА_10 була зареєстрована та проживала до дня смерті за адресою: АДРЕСА_4 . Разом з нею, за зазначеною адресою, проживав ОСОБА_11 , що підтверджується листом начальника відділу обліку проживання фізичних осіб Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур ДМР №7/4/546 від 21.03.2017 (Т. 1 а.с. 116 зворот)
Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до ч.2 ст.1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.
Згідно ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Відповідно до вимог ст.ст.1269,1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
Згідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.
Відповідно до ст.1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка).
Розмір обов`язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення.
До обов`язкової частки у спадщині зараховується вартість речей звичайної домашньої обстановки та вжитку, вартість заповідального відказу, встановленого на користь особи, яка має право на обов`язкову частку, а також вартість інших речей та майнових прав, які перейшли до неї як до спадкоємця.
Будь-які обмеження та обтяження, встановлені у заповіті для спадкоємця, який має право на обов`язкову частку у спадщині, дійсні лише щодо тієї частини спадщини, яка перевищує його обов`язкову частку.
ВСУ в п.п. 19,27 постанови Пленуму «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 роз`яснив, що той зі спадкоємців, який має право на обов`язкову частку у спадщині та проживав разом із спадкодавцем на день його смерті, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо у визначеному законом порядку не відмовився від неї. Отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 1296 ЦК є правом, а не обов`язком спадкоємця. Відсутність у спадкоємця свідоцтва про право на спадщину не може бути підставою для відмови у відкритті провадження у справі
Зважаючи на вказані норми закону, ОСОБА_11 , будучи вдівцем у зв`язку зі смертю дружини та пенсіонером відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», був особою яка мала право на обов`язкову частку у спадщині після смерті дружини ОСОБА_10 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , не зважаючи на те, що у заповіті спадкоємцем визначений не був.
Крім того, враховуючи, що ОСОБА_11 постійно проживав разом з ОСОБА_10 на час відкриття спадщини за адресою: АДРЕСА_4 , він вважається таким, що прийняв спадщину за законом.
Таким чином, ОСОБА_11 прийняв спадщину після смерті дружини ОСОБА_10 в розмірі ј частини квартири АДРЕСА_2 та ј частини приміщення №3Б за адресою: АДРЕСА_3 (половина частки, яка належала б йому у разі спадкування за законом, а саме: по половині від Ѕ в кожному об`єкті нерухомого майна).
ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_11 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 04 листопада 2016 року Амур-Нижньодніпровським районним у м. Дніпрі ВДРАЦС ГТУЮ у Дніпропетровській області, актовий запис №1957 (т. 1 а.с. 134)
Встановлено, що позивачка, ОСОБА_1 є рідною сестрою померлого ОСОБА_11 , що підтверджується свідоцтвом про народження ОСОБА_14 , виданого 26 квітня 1954 року, актовий запис №328 та записом акту про народження ОСОБА_11 №1840 від 05 листопада 1945 року (т. 1 а.с. а.с.131 132).
08 листопада 2016 року ОСОБА_1 звернулась до П`ятої дніпровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_11 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 (т. 1 а.с. 129 на зворот).
Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого 26 березня 2019 року державним нотаріусом П`ятої дніпровської державної нотаріальної контори Рівною О.В., за реєстровим номером №5-145, ОСОБА_1 набула права власності на грошові вклади ОСОБА_11 у АТ КБ «Приватбанк» та ѕ частки вкладів у АТ КБ «Приватбанк», належних померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_10 .. Спадкоємцем якої на 1/2 частку був її чоловік ОСОБА_11 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . (т. 1 а.с. 146 зворот)
Постановою державного нотаріуса П`ятої дніпровської державної нотаріальної контори Рівни О.В. від 29 березня 2019 року ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_11 та після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_10 на квартиру АДРЕСА_2 , гараж за адресою: АДРЕСА_5 та приміщення АДРЕСА_1 , на дачний будинок за адресою: АДРЕСА_6 через відсутність у ОСОБА_1 правовстановлюючих документів на зазначене нерухоме майно (т. 1 а.с. 21)
Відповідно до статей 1216 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Відповідно дост.1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до статей 1216-1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Згідно з ч.2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.
Згідно з ч. 1 ст. 1267 ЦК України частки у спадщині із спадкоємців за законом є рівними.
Відповідно до статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.
Згідно ст.1261 Цивільного кодексу України передбачено, що у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.
Спадкоємицею другої черги за законом після смерті ОСОБА_11 відповідно до ст.1261 ЦК України є його рідна сестра ОСОБА_1 , яка 08 листопада 2016 року, тобто у визначений ст.ст.1269,1270 ЦК України порядок та строк звернулась до П`ятої Дніпровської державної нотаріальної контори с заявою про прийняття спадщини та таким чином, прийняла спадщину після померлого брата ОСОБА_11 , до складу якої увійшло, як належна йому Ѕ частина кожного зі спірних об`єктів нерухомого майна (у зв`язку з їх придбанням під час шлюбу), так і право на спадкування належної ОСОБА_11 ј частини квартири АДРЕСА_2 та ј частини приміщення АДРЕСА_1 , які останній фактично прийняв після смерті ОСОБА_10 , але за життя не встиг оформити спадкових прав.
З витребуваних судом матеріалів спадкової справи вбачається, що ОСОБА_11 за життя заповіт не складав. Крім позивачки, інші особи з заявами про прийняття спадщини до нотаріуса не звертались.
За вказаних обставин, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог в частині визнання права власності в порядку спадкування за законом, визнавши за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом після ОСОБА_11 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , на ѕ частини квартири АДРЕСА_2 (1/2 частина ОСОБА_11 +1/4 частина успадкована ОСОБА_11 після смерті дружини ОСОБА_10 ) та ѕ частини приміщення АДРЕСА_1 (1/2 частина ОСОБА_11 +1/4 частина успадкована ОСОБА_11 після смерті дружини ОСОБА_10 )
Встановлено, що заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26 травня 2017 року визнано дійсним договір купівлі-продажу від 12 січня 2015 року, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_10 ; визнано за ОСОБА_4 право власності на квартиру АДРЕСА_2 та на приміщення №3Б за адресою: АДРЕСА_3 (т. 1 а.с. а.с. 29 31).
На підставі заочного рішення суду від 26 травня 2017 року за ОСОБА_4 21 червня 2017 року було проведено державну реєстрацію права власності на спірну квартиру АДРЕСА_2 та на спірне приміщення №3Б за адресою: АДРЕСА_3 (т. 1 а.с. а.с. 168,181)
24 червня 2017 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 було укладено договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Петренко К.В., за реєстровим номером №999, згідно до умов якого ОСОБА_4 продала, а ОСОБА_6 сплатив вартість майна та прийняв приміщення №3Б за адресою: АДРЕСА_3 (т. 1 а.с. 164)
05 липня 2017 року на підставі договору купівлі-продажу приміщення, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Петренко К.В., за реєстровим №1066, ОСОБА_6 продала спірне приміщення ОСОБА_5 , за якою в цей же день було проведено державну реєстрацію права власності на приміщення АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. а.с. 177 179)
25 липня 2017 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_5 було укладено договір позики, відповідно до умов якого ОСОБА_7 передала в безпроцентну позику кошти в сумі 50 000 доларів США, що в еквіваленті складає 1 300 000 грн., а ОСОБА_5 отримала кошти та зобов`язалась повернути до 25 липня 2018 року (т. 1 а.с. 171)
На забезпечення виконання зобов`язань за договором позики, між ОСОБА_7 та ОСОБА_5 25 липня 2017 року укладено договір іпотеки, згідно до умов якого ОСОБА_5 передала, а ОСОБА_7 прийняла в іпотеку приміщення №3Б за адресою: АДРЕСА_3 (т. 1 а.с. 169)
07 червня 2017 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Петренко К.В., за реєстровим номером №1005, згідно до умов якого ОСОБА_4 продала, а ОСОБА_3 сплатив вартість та прийняв квартиру АДРЕСА_2 (т. 1 а.с.177)
27 липня 2017 року на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Гугель С.Ю, за реєстровим №1285, ОСОБА_3 продав спірну квартиру ОСОБА_2 , за якою в цей же день було проведено державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_2 (т. 2 а.с. а.с. 83 84).
Постановою апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 вересня 2018 року заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26 травня 2017 року скасоване; в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_11 , ОСОБА_10 про визнання договору дійсним, визнання права власності на нерухоме майно та стягнення коштів відмовлено в повному обсязі (т. 1 а.с. а.с. 32 33).
За змістом статей 11, 15 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.
Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.
Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачено статтею 16 ЦК України.
Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.
Принцип ефективності закріплений і у чинному ЦПК України, відповідно до правил статей 2, 5 якого застосовуваний судом спосіб захисту цивільного права має відповідати критерію ефективності. Тобто цей спосіб має бути дієвим, а його реалізація повинна мати наслідком відновлення порушених майнових або немайнових прав та інтересів управомоченої особи.
Вирішуючи спір по суті, суд повинен встановити наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано позов, тобто встановити, чи є особа, за позовом якої (або в інтересах якої) порушено провадження у справі належним позивачем. Відсутність права на позов в матеріальному розумінні тягне за собою прийняття рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин, оскільки лише наявність права обумовлює виникнення у інших осіб відповідного обов`язку перед особою, якій таке право належить, і яка може вимагати виконання такого обов`язку (вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення) від зобов`язаних осіб. Тобто, лише встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом до суду, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, приймає рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.
Іншими словами, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, без додаткових (повторних) звернень до суду.
Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Таким чином, суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб. Наведені висновки сформульовані у постанові Верховного Суду України від 04 жовтня 2017 року у справі № 914/1128/16.
Статтею 330 ЦК України визначено, що якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст.388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.
Відповідно до ст.387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.
Відповідно до ч.ч.1,2 ст.388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.
Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень.
Верховний Суд в постановах від 18 лютого 2021 року у справі № 609/1231/19 та від 20 травня 2020 року у справі № 303/6974/16-ц зробив висновок про те, що у спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої порушені права на володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України. Якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, право розпорядження нерухомим майном у нього виникає з моменту державної реєстрації цього майна (частина друга статті 1299 ЦК України). Спадкоємець, який прийняв у спадщину нерухоме майно до його державної реєстрації, має право витребовувати це майно від його добросовісного набувача з підстав, передбачених статтею 388 ЦК України, зокрема у разі, якщо воно вибуло з володіння спадкодавця поза його волею.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі № 522/7636/14-ц (провадження № 14-636цс18) вказано, що "за змістом статті 388 ЦК України майно, яке вибуло з володіння власника на підставі рішення суду, ухваленого щодо цього майна, але надалі скасованого, вважається таким, що вибуло з володіння власника поза його волею".
Відповідно до усталеної практики Великої Палати Верховного Суду, якщо позивач вважає, що його право порушене тим, що право власності зареєстроване за відповідачем, то належним способом захисту є віндикаційний позов, оскільки його задоволення, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. (постанова Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц (провадження № 14-256цс18)).
Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення статті 388 ЦК України та ефективним способом порушених прав позивачки є витребування на її користь спірного спадкового майна у останніх його набувачів ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , які набули його на підставі договорів купівлі-продажу.
У зв`язку з чим суд вважає за доцільне витребувати на користь позивачки з чужого незаконного володіння ОСОБА_2 ѕ квартири АДРЕСА_2 та з чужого незаконного володіння ОСОБА_5 ѕ частини нежитлового приміщення АДРЕСА_1 .
Відповідно до ч.ч.2-5 ст.203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.
Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1-3,5,6 ст.203 цього Кодексу.
Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.
У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.
Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Згідно ч.1 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.
У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.
Положеннямист.204 ЦК України визначено, що правочин є правомірним, якщо його дійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
З огляду на зазначені приписи, правила ст.ст.15,16 ЦК України кожна особа має право на захист, у тому числі судовий, свого цивільного права, а також цивільного інтересу, що загалом може розумітися як передумова для виникнення або обов`язковий елемент конкретного суб`єктивного права, як можливість задовольнити свої вимоги за допомогою суб`єктивного права та виражатися в тому, що особа має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо наявності/відсутності цивільних прав або майна в інших осіб.
Таким чином, оспорювати правочин може також особа (заінтересована особа), яка не була стороною правочину, та на час розгляду справи судом має право власності чи речове право на предмет правочину та/або претендує на те, щоб майно в натурі було передано їй.
Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним (ч.3 ст.215 ЦК України), спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину.
Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав.
Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулась особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорювання. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорювання та спричиненим цим діянням наслідкам.
Відповідно до ст.ст.16,203,215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорювання правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду.
Таким чином, оскільки заочне рішення Індустріального районного суду Дніпропетровської області від 26 травня 2017 року у справі №202/3282/17, на підставі якого право власності на спірну квартиру та на спірне приміщення було визнано за ОСОБА_4 , в подальшому було скасовано, на момент укладення договору іпотеки ОСОБА_5 не мала права власності на вказане спірне майно та, відповідно, право на укладення договору іпотеки та передачу спірного приміщення Іпотекодержателю ( ОСОБА_7 ), слід визнати договір іпотеки від 25 липня 2017 року недійсним з моменту його укладання.
Частиною 1 статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи сплачений позивачкою судовий збір при зверненні до суду з позовною заявою, а також результат розгляду справи та часткове задоволення позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивачки з ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 3240 грн., з ОСОБА_5 судовий збір в розмірі 3 694 грн. та з ОСОБА_7 судовий збір в розмірі 454 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 253, 256, 257, 261, 267, 317, 319 387, 388 ЦК України, ст.ст. 81, 141, 209, 258, 263-265, 268, 274, 279-287 ЦПК України, суд -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , Територіальної громади міста Дніпра в особі Дніпровської міської ради про витребування майна з чужого незаконного володіння, визнання права власності в порядку спадкування за законом та визнання недійсним договору іпотеки задовольнити частково.
Визнати за ОСОБА_1 (громадянкою України, ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживає: АДРЕСА_7 ) право власності в порядку спадкування за законом після смерті рідного брата ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме:
на ѕ частини квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 54,5 кв.м., житловою площею 30,8 кв.м., яка в цілому складається з: 1 кімната, 2 кімната, 3 кухня, 4 ванна, 5 вбиральня, 6 коридор, 7 вбудована шафа, І балкон;
на ѕ частини нежитлового приміщення АДРЕСА_8 , загальною площею 50,9 кв.м., яке в цілому складається з: 1 зала, 2 підсобне, 3 буфет, 4 коридор, 5 туалет, 6 коридор, 7 шафа, 8 кухня.
Витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_9 ) на користь ОСОБА_1 (громадянки України, ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживає: АДРЕСА_7 ) ѕ квартири АДРЕСА_2 .
Витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_10 ) на користь ОСОБА_1 (громадянки України, ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживає: АДРЕСА_7 ) ѕ частини нежитлового приміщення АДРЕСА_1 .
Визнати недійсним з моменту укладання договір іпотеки (застави) нежитлового приміщення АДРЕСА_1 , укладений 25 липня 2017 року між ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_10 ), та ОСОБА_7 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_11 ), посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Петренко Катериною Володимирівною, за реєстровим №1197.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_9 ) на користь ОСОБА_1 (громадянки України, ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживає: АДРЕСА_7 ) витрати по сплаті судового збору в розмірі 3 240 (три тисячі двісті сорок) грн. 00 коп.
Стягнути з ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_10 ) на користь ОСОБА_1 (громадянкою України, ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживає: АДРЕСА_7 ) витрати по сплаті судового збору в розмірі 3 694 (три тисячі шістсот дев`яносто чотири) грн. 00 коп.
Стягнути з ОСОБА_7 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_11 ) на користь ОСОБА_1 (громадянки України, ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживає: АДРЕСА_7 ) витрати по сплаті судового збору в розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) грн. 00 коп.
Заочне рішення суду набирає законної сили в порядку передбаченому ст.ст.273, 289 ЦПК України.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення може бути оскаржено позивачкою та третіми особами в апеляційному порядку. Апеляційна скарга на заочне рішення може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом вказаних строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст рішення складено 14.11.2022 року.
Суддя С.В. Єдаменко