Справа № 758/9176/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 грудня 2022 року м. Київ

Подільський районний суд м. Києва у складі

головуючого судді- Якимець О. І.,

за участю секретаря судового засідання Карпишиної К.С.,

представника позивача - ОСОБА_1 ,

представник відповідача - Деревецького В.В. (в режимі відеоконференції),

розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві справу за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» про стягнення страхового відшкодування,

в с т а н о в и в :

позивач звернувся в суд із позовом до відповідача у якому просить стягнути з останнього страхове відшкодування у розмірі 167463,14 грн.

В обґрунтування позову покликається на те, що 29 січня 2020 року між сторонами укладено договір добровільного страхування наземного транспорту, де застрахованим транспортним засобом був «Renault Logan», д.н.з. НОМЕР_1 . 15 серпня 2020 року відбулась ДТП за участі застрахованого автомобіля під керуванням водія ОСОБА_2 . Судовим рішенням ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 130 КУпАП закрито у зв`язку із відсутністю події і складу правопорушення. Відповідно до звіту про визначення вартості матеріального збитку установлено, що вартість відновлювального ремонту становить 155751,64 грн. Огляд такого пошкодженого автомобіля становить у сумі 13275,00 грн. Відтак, просить стягнути спірну суму у розмірі 167463,14 грн. Окрім цього, згідно з рахунку вартість ремонту транспортного засобу становить 169911,42 грн. Відповідно до умов укладеного між сторонами договору, у разі настання страхового випадку, страховик зобов`язаний виплати страхувальнику прямі збитки у спірній сумі, що є наслідком настання певної події за страховим випадком. Відтак, позивач повідомив страхову компанію про страховий випадок. Надалі звернувся до відповідача із відповідною заявою про виплату страхового відшкодування, однак отримав відмову у виплаті страхового відшкодування. Причинами відмови було те, що пошкоджений транспортний засіб використовувався для перевезення пасажирів на комерційній основі, що є порушенням п. 28.2.14 договору та автомобіль використовувався в період дії договору для перевезення пасажирів на комерційній основі, що є порушення п. 28.5.21 цього договору. Вважає причини відмови необґрунтованими, адже: жодна умова договору не забороняє позивачу використовувати автомобіль для перевезення пасажирів на комерційній основі; відповідач не повідомив позивача про неможливість використання застрахованого транспортного засобу у комерційних цілях; визнає використання такого транспортного засобу у комерційних цілях для матеріального забезпечення власної сім`ї; окрім цього, автомобіль як таксі використовував лише 24 та 25 червня 2021 року; відсутність порушень п. п. 28.5.14 та 28.5.21, які між собою суперечать одна одній та є неясними за що відповідальність повинна нести страхова компанія. У зв`язку із наведеним, просить позов задовольнити.

Відповідачем подано до суду відзив на позов, який містить заперечення на позов. Наводить аргументи про те, що сторони уклали договір добровільного страхування наземного транспорту. У відповідності до умов договору право на отримання страхового відшкодування має право вигодонабувач у разі наявності підстав, яким не є страхувальник, а відтак ОСОБА_2 не є належним позивачем. Позивач звернувся із заявою про виплату страхового відшкодування, однак йому відмовлено з наступних підстав. Невиконання позивачем обов`язку за договором щодо проходження огляду на стан сп`яніння на вимогу працівників поліції, що підтверджено матеріалами адміністративної справи, чим порушено п. 25.1.6 договору, що є підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування у відповідності до п. п. 28.5.8, 28.5.16 цього правочину. Позивач не виконав обов`язок пройти медичний огляд на стан сп`яніння в порядку, передбаченим чинним законодавством України, чим порушено п. 28.5.20 договору. Позивач у період дії договору використовував транспортний засіб для перевезення пасажирів на комерційній основі, чим порушено п. 28.5.21 договору. У зв`язку із порушення таким умов договору у страхової компанії були наявні підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування. Окрім цього, позивачем порушено порядок виплати страхового відшкодування. Страхове відшкодування сплачується страхувальнику шляхом перерахування на рахунок СТО, а у разі необхідності сплати такого іншій особі, відмінній від СТО, то за погодженням із вигодонабувачем у відповідності до п.27.27 договору, чого не було дотримано позивачем, а тому такий не має права на виплату відшкодування. Розмір страхового відшкодування не обґрунтовано позивачем, з огляду на наступне. Вартість відновлювального ремонту становить 220834,91 грн. Страхова сума 312700,00 грн. Повна загибель транспортного засобу складає 70 % від страхової суми. Відтак, оскільки була повна загибель транспортного засобу, а тому у відповідності до п. 27.8 договору страхове відшкодування сплачується у розмірі страхової суми за вирахуванням суми знецінення автомобіля за період дії договору, вартості пошкодженого транспортного засобу та франшизи. У зв`язку із наведеним просить у позові відмовити.

Позивачем подано до суду відповідь, яка містить пояснення на відзив. Наводить аргументи про те, що є належним позивачем, адже страхові виплати здійснюються на користь страхувальника, яким не є вигодонабувач. Склад адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП відсутній у діях позивача, що установлено судовим рішенням. Факт керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, ані відмови від проходження на стан сп`яніння у медичному закладі не знайшли свого підтвердження у суді під час розгляду справи про адміністративне правопорушення. Окрім цього, заперечує використання транспортного засобу як таксі, адже не мав відповідної ліцензії та не працював у штаті компанії, яка надає такі послуги. Пояснення позивача були написані працівником відповідача «працював таксистом», хоч таке не відповідало дійсності, адже насправді він використовував транспортний засіб для перевезення пасажирів на комерційній основі, що не є тотожним поняттю використання автомобіля в якості «таксі». Транспортний засіб не вважався повністю загиблим у відповідності до умов договору, адже розмір вартості ремонту автомобіля становила не 201117,47 грн, а 169911,42 грн, про що свідчить рахунок про визначення розміру відшкодування різниці та останній був доведений до відома позивача. Відмова у виплаті страхового відшкодування на підставі п. 28.2.14 договору є необґрунтованою, адже суперечить п. 28.5.21 договору. Просить позов задовольнити.

Відповідачем подано до суду додаткові пояснення щодо обставин відсутності у позивача права на звернення до суду із відповідним позовом та права отримання страхового відшкодування. Наводить пояснення про те, що страхувальник і вигодановуч, в інтересах якого укладено відповідний договір, є різними особами. При настанні страхового випадку страхувальник повинен надати страховику лист вигодонабувача про особу, якій належить виплатити страхове відшкодування, чого не було здійснено. Право вимоги виникає у страхувальника на підставі уповноваження його належним чином вигодонабувачем, що відсутнє у цій справі, а тому позивач не має права на виплату страхового відшкодування, а тому є неналежним позивачем.

Позивачем подано до суду додаткові пояснення щодо додаткових пояснень відповідача про відсутність у позивача права на звернення до суду із відповідним позовом та права отримання страхового відшкодування. Наводить аргументи про те, що договором передбачено виплату страхового відшкодування страхувальнику та таке узгоджується із нормами права викладеними у Законі України «Про страхування». Банк як вигонабувач не звернувся із позовом до суду за захистом свого права про стягнення страхового відшкодування на його користь. Окрім цього, банк як вигодонабувач не скористався правом, яке надано йому договором, а навпаки звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором до позивача. Просить позов задовольнити.

Відповідачем подано до суду додаткові пояснення щодо обставини відмови позивача від проходження огляду на стан сп`яніння. Наводить пояснення про те, що факт відмовити позивача від огляду на стан сп`яніння підтверджено поясненнями свідків та протокол про адміністративне правопорушення. Така відмова є порушенням позивачем обов`язку передбаченого укладеним між сторонами договору, що було підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування. Постановою суду від 09.09.2020 не встановлено, що позивач не відмовлявся від проходження огляду на стан сп`яніння, однак працівником поліції було порушено порядок дій при оформлення адміністративних матеріалів. Отже, відмова позивача від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки є порушенням п. 25.1.16 договору, а відтак і підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування. Просить у позові відмовити.

Позивачем подано до суду додаткові пояснення щодо обставини відмови позивача від проходження огляду на стан сп`яніння. Наводить аргументи про те, зо постановою суду закрито провадження у адміністративній справі про адміністративне правопорушення по ч. 1 ст. 130 КУпАП у зв`язку із відсутністю події і складу правопорушення, а тому не підлягає доведенню у відповідності о ст. 82 ЦПК України. Отже, факт відмови позивача від проходження огляду на стан сп`яніння не знайшли підтвердження при розгляді справи про адміністративне правопорушення. Просить позов задовольнити.

12 липня 2021 року ухвалою судді прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

07 жовтня 2021 року ухвалою суду здійснено перехід від розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження до розгляду справи за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче провадження.

29 листопада 2021 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті за правилами загального позовного провадження.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позов повністю та просить такий задовольнити з підстав викладених у заявах по суті.

У судовому засіданні представник відповідача заперечив проти позову та просить у такому відмовити з підстав викладених у заявах по суті.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши думку представників сторін, з`ясувавши обставини справи та оцінивши докази у їх сукупності, суд прийшов до наступного.

23 січня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Актив Моторс» (продавець) та ОСОБА_2 (покупець) укладено договір купівлі-продажу автомобіля № ДКП_2001237. Продавець зобов`язується передати у власність покупця автомобіль, а останній зобов`язується прийняти й оплатити товар. Товар - автомобіль марки «Renault Logan», загальна вартість з урахуванням ПДВ становить 312700,00 грн.

29 січня 2020 року між Акціонерним товариством «Креді Агріколь Банк» (банк) та ОСОБА_2 (позичальник) укладено комплексний договір № 1/3864677 (кредиту та застави). За цим договором надано позичальнику кредит у розмірі 262642,98 грн, з яких 250016,00 грн на купівлю транспортного засобу для особистого користування 12482,98 грн - на сплату страхової премії за договором добровільного страхування від нещасних випадків та на випадок хвороби, укладеним між ПАТ «СК «Кардіф», позичальником та банком. Строк кредиту до 28 січня 2027 року. Процентна ставка 16,90 % річних. Комісійна винагороди 2,90 % від суми кредиту. Предмет застави - автомобіль марки «Renault Logan». Позичальник зобов`язаний застрахувати предмет застави на його дійсну вартість від заподіяння збитків. Вигодонабувачем повинен бути вказаний банк. Рішення про використання страхового відшкодування приймається вигодонабувачем (п. п. 1.2, 2.5 договору).

Автомобіль на праві власності належить ОСОБА_2 , що підтверджено копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 .

Суд установив, 29 січня 2020 року між Акціонерним товариством «Страхова компанія «АРКС» (страховик), ОСОБА_2 (страхувальник), Акціонерним товариством «Креді Агріколь Банк» (вигодонабувач) укладено договір добровільного страхування наземного транспорту «Класік» (далі - договір, правочин, угода). Предметом договору є майнові інтереси страхувальника (вигодонабувача), що не суперечить закону, пов`язані з володіння, користуванням і розпорядженням наземним транспортним засобом. Інформація про застрахований транспортний засіб: марка «Renault Logan», д.н.з. НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію ТЗ НОМЕР_2 . Страхова сума 312700,00 грн. Страховий тариф 6,2000 %. Страховий платіж 19387,40 грн Копія договору містить у матеріалах справи.

15 серпня 2020 року о 00 год. 00 хв. в селі Лісники Києво-Святошинського району Київської області, ОСОБА_2 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 130 КУпАП, порушивши п. 2.5 ПДР, а саме: керував автомобілем марки «Renault Logan», д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками сп`яніння - запах з порожнини рота, не стійка хода, тремтіння рук, почервоніння обличчя. Від проходження медичного огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився у присутності двох свідків. Крім того, 15 серпня 2020 року о 00 год. 10 хв. в селі Лісники Києво-Святошинського району Київської області сталась дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля марки «Renault Logan», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 , який не був уважним, не вибрав безпечної швидкості руху, не вибрав безпечний боковий інтервал, чим порушив п.п. 2.3, 12.1, 13.1 ПДР, внаслідок чого здійснив зіткнення із електроопором, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. Провадження у справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності, передбаченої ст. 130 КУпАП закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. ОСОБА_2 визнано винним у вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП з накладення адміністративного стягнення у видів штрафу. Дані обставини підтверджено постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09 вересня 2020 року № 369/10578/20.

26 серпня 2020 року ОСОБА_2 звернувся до відповідача із заявою про подію та на виплату страхового відшкодування за договором добровільного страхування наземного транспортного засобу від 29 січня 2020 року. Відповідна заява містить відомості про те, що ОСОБА_2 повідомив страхову компанію про ДТП 15 серпня 2020 року о 12 год. 26 хв.

02 березня 2021 року відповідач прийняв рішення про не визнання страховим випадком ДТП, яка мала місце 15 серпня 2020 року, а відтак відмовив позивачу у виплаті страхового відшкодування, у зв`язку із порушенням останнім умов договору від 29 січня 2020 року, у зв`язку із чим ОСОБА_2 звернувся до суду за захистом свого порушеного права.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) договором є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема з договорів та інших правочинів.

Договір - це категорія цивільного права, яка визначається як домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. До зобов`язань, що виникають з договорів, застосовуються загальні положення про зобов`язання, якщо інше не випливає із закону або самого договору. Як і будь-який правочин, він є вольовим актом, оскільки виражає спільну волю сторін, що втілюється у договорі. Змістом договору є, власне, ті умови, на яких сторони погоджуються виконувати договір, і вони мають дотримуватися взятих на себе зобов`язань.

Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно з ст. 982 цього Кодексу істотними умовами договору страхування є предмет договору страхування, страховий випадок, розмір грошової суми, в межах якої страховик зобов`язаний провести виплату у разі настання страхового випадку (страхова сума), розмір страхового платежу і строки його сплати, строк договору та інші умови, визначені актами цивільного законодавства.

Договір страхування набирає чинності з моменту внесення страхувальником першого страхового платежу, якщо інше не встановлено договором ст. 983 ЦК України).

Отже, повертаючись до матеріалів справи суд зазначає, що сторони перебували у договірних відносинах, які виникли з договору укладеного 29 січня 2020 року, у якому погоджено його зміст. Зокрема, з аналізу змісту такого договору убачається, що сторонами погоджено істотні умови притаманні цього виду договору, права та обов`язки сторін та такий договір набрав чинності у відповідності до ст. ст. 982, 983 ЦК України.

АТ СК «АРКС» при прийнятті рішення про відмову ОСОБА_2 у виплаті страхового відшкодування керувалась, зокрема умовами договору та дійшла до висновку про порушення ОСОБА_2 покладених на останнього обов`язків передбачених цим договором, у зв`язку із чим страхова компанія реалізувала право на відмову у виплаті страхового відшкодування у відповідності до п. п. 28.5,8, 28.5.16, 28.5.20, 28.5.21 договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 530 цього Кодексу якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Права та обов`язки сторін договору передбачені Розділом 24 договору. Відповідно до п.24.2.2. сторони зобов`язані виконувати усі умови договору та Правил.

Згідно з п. 25.1.6 правочину в разі настання події страхувальник зобов`язаний при ДТП пройти огляд на стан сп`яніння на вимогу працівників поліції або іншої уповноваженою особи в порядку, передбаченому чинним законодавством України.

У зв`язку із порушенням ОСОБА_2 зазначеного обов`язку, страхувальник має право відмовити у виплаті страхового відшкодування у відповідності до п. 28.5.8 (страхувальник не виконав умови договору), п. 28.5.16 (збитки, що виникли під час та/або у зв`язку із вчиненням дій (бездіяльності) пов`язаних з непідкоренням владі (відмова від освідчення на наявність алкогольного, наркотичного сп`яніння), п. 28.5.20 (страхувальник не виконав обов`язок пройти медичний огляд на стан сп`яніння в порядку, передбаченому чинним законодавством України) договору.

Попри те, позивач наводить аргументи про те, що обов`язок, передбачений п. 25.1.6 договору не порушував, що установлено постановою суду від 09 вересня 2020 року.

Відповідно до встановлених судом обставини, викладених у постанові суду від 09.09.2020, убачається, що відносно ОСОБА_2 складено матеріали про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП за невиконання вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху.

Пунктом 2.5 ПДР передбачено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 266 КУпАП огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків.

У разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Отже, направлення особи, яка відмовляється від проведення огляду з метою виявлення стану сп`яніння є обов`язковим. У разі відмови від проходження огляду на стан сп`яніння у закладів охорони здоров`я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення.

Відповідно до встановлених обставин у постанові суду від 09.09.2020 убачається, що у матеріалах справи було відсутнє направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану наркотичного сп`яніння, що не свідчить про виконання норм права при направлення водія у заклад охорони здоров`я для проходження огляду на стан сп`яніння. Відтак, наявні у справі докази не підтверджують факт порушення ОСОБА_2 вимог п. 2.5 ПДР та відповідність наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, що є підставою для закриття провадження у справі згідно з п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення.

Отже, провадження у справі за ст. 130 КУпАП було закрито у зв`язку із порушення працівниками поліції порядку направлення особи на медичний огляд у зв`язку із відмовою ОСОБА_2 від проходження медичного огляду.

Попри те, такі доводи позивача щодо відсутності умов невиконання обов`язку передбаченого п. 25.1.6 договору, суд оцінює критично, виходячи з наступного.

Згідно з умов договору основним документом, який підтверджує факт настання страхового випадку та розмір, при настанні страхового випадку за ризиком «ДТП», збитків є: 1) у разі настання події за ризиком «Збитки ДТП» - копія посвідчення водія, що керував ТЗ; копії/фотокопії адміністративних матеріалів, складених співробітниками поліції; 2) розмір завданих збитків визначається страховиком на підставі - документа, де визначено перелік знищених, пошкоджених чи втрачених складових частин чи в цілому об`єкта страхування; документа складеного компетентним органом, про обставини, час, місце страхового випадку із зазначенням знищеного, пошкодженого або викраденого об`єкта страхування чи його частин; документа, що містить розрахунок розміру витрат на компенсацію скоєних збитків (п. п. 26.1.2.2., 26.2. угоди).

Відповідно до копії матеріалів справи про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 130 КУпАП наявними є: протокол про адміністративне правопорушення від 15 серпня 2020 року № 433378, складеного за ст. 130 КУпАП, де вказано, що ОСОБА_2 відмовився від проходження медичного огляду на стан сп`яніння у присутності двох свідків; письмові пояснення свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 від 15 серпня 2020 року, які засвідчили, що ОСОБА_2 відмовився від проходження медичного огляду для встановлення стану алкогольного сп`яніння.

Окрім цього, у матеріалах справи наявна довідка Києво-Святошинського відділу поліції ГУНП в Київській області від 15 серпня 2020 року № 530348, яка містить інформацію про обставини страхового випадку, відомості щодо перевірки на стан сп`яніння - відмова учасника ДТП від перевірки на стан сп`яніння.

Відповідно до правової позиції викладеної у постанові Верховного Суду від 26 лютого 2019 року (справа № 910/10638/18) фіксація уповноваженими особами вказаної обставини у протоколі про адміністративне правопорушення є достатнім доказом на підтвердження невиконання відповідачем однієї з умов договору страхування та не залежить від результатів розгляду судом справи щодо наявності чи відсутності у діях особи складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП.

Згідно з правової позиції викладеної у постанові Верховного Суду від 03 листопада 2021 року (справа № 757/39725/19-ц) зазначено, що суд зосередився виключно на наявності постанови суду, якою провадження у справі закрито у зв`язку з відсутністю в діях особи складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, без урахування змісту умов договору страхування, порушення яких стало підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування».

Враховуючи наведене вище, суд прийшов до переконання про те, що наявні у справі докази, які дослідженні як окремо кожен так і сукупності з іншими, та такі узгоджується між собою, дають підстави для висновку про те, що ОСОБА_2 відмовився від огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, у зв`язку з чим порушив обов`язок передбачений п. 25.1.6. договору; невиконання позивачем однієї з умов договору страхування не залежить від результатів розгляду судом справи щодо наявності чи відсутності у діях особи складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП, а відтак суд прийшов до висновку про те, що страховик правомірно реалізував своє право на відмову у виплаті страхового відшкодування, передбачене п. п. 28.5.8, 28.5.16, 28.5.20 договору, адже сторонами, насамперед, повинні виконувати взяті зобов`язання за договором, які є обов`язковими до виконання.

Ще однією підставою для відмови відповідачем у виплаті страхового відшкодування позивачу стало заподіяння збитків під час використання застрахованого транспортного засобу в період дії договору для перевезення пасажирів на комерційній основі або який використовувався на підставі договорів з особами, що здійснюють підприємницьку діяльність з передачі ТЗ у найм (прокат тощо), що передбачено п. 28.5.51 договору.

У листі від 02 березня 20250 року про відмову у виплаті страхового відшкодування страхова компанія наводить аргументи про те, що застрахований транспортний засіб використовувався як таксі, що установлено під час надання пояснень ОСОБА_2 працівникам страхової компанії від 04 листопада 2020 року. Пояснення записані зі слів ОСОБА_2 вірно. Зауважень до процесу надання пояснень не надав. Відповіді дані ним добровільно.

Попри те, під час розгляду справи у суді ОСОБА_2 заперечує обставини використання застрахованого транспортного засобу як таксі; вважає, що пояснення від 04.11.2020 надані під впливом працівників страхової компанії; під час ДТП автомобіль не використовувався на комерційній основі як таксі, а тому немає порушення п. 28.2.14 та п. 28.5.21 договору.

Також позивач наводить аргументи по те, що відповідачем не подано жодних доказів, які б підтверджували використання автомобіля як таксі.

Разом із тим, позивач у наданих суду заявах по суті стверджує, що застрахований транспортний засіб використовував в комерційних цілях, що є відмінним від надання послуг перевезення як таксі.

Відповідно до п. 28.2.14 договору збитки, що виникли під час використання транспортного засобу для перевезення пасажирів на комерційній основі. Порушення відповідного пункт договору наводиться лише стороною позивача, однак його не дотримання не було підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування, адже доказів використання автомобіля для перевезення пасажирів у момент ДТП пригоди не встановлено. Тому посилання на цей пункт договору стороною позивача, суд не приймає до уваги.

Натомість, страхова компанія відмовила у виплаті страхового відшкодування на підставі п. 28.5.21 договору застрахований транспортний засіб використовувався у період дії договору для перевезення пасажирів на комерційній основі. Доказами використання транспортного засобу для перевезення пасажирів на комерційній основі можуть служити в тому числі, але не виключно, такі документи, як наявність ліцензії на право здійснення такої діяльності, інформація про встановлення на застрахованому транспортному засобі рації тощо.

Отже, аналізуючи відповідну умову договору, суд прийшов до переконання про те, що використання автомобіля для перевезення пасажирів на комерційній основі не обов`язково повинно відбутися при настанні ДТП, зокрема 15 серпня 2020 року, а могло мати місце у будь-який інший період протягом дії договору, починаючи з 29 січня 2020 року до настання ДТП, тобто 15 серпня 2020 року.

Позивач визнає під час розгляду справи у суді, що використовував автомобіль у комерційних цілях, однак не як таксі, та з метою матеріального забезпечення сім`ї; дана обставина не заперечується стороною відповідача, а відтак обставина використання застрахованого транспортного засобу у комерційних цілях у відповідності до ст. 82 ЦПК України не підлягають доказуванню.

Також позивач наводить аргументи що використання транспортного засобу у комерційних цілях і використання як таксі, є різними за своєю природою поняттями, однак за якими саме ознаками здійснює таке розмежування позивач не наводить суду.

Натоміть укладений між сторонами договір не містить чіткої вказівки про те, що використання транспортного засобу як таксі є підставою для відмовити у виплаті страхового відшкодування. Договором передбачено використання автомобіля для перевезення пасажирів на комерційній основі, тобто це не обов`язково використання такого автомобіля як таксі.

Чинне законодавство України не містить поняття «використання транспортного засобу у комерційних цілях», такого визначення також не містить Розділ 22 (визначення основних понять та термінів) договору.

Відповідно до положень п. 59 ст. 4 Митного кодексу України міститься визначення «транспортні засоби комерційного призначення» - це автотранспортні засоби, що використовуються, зокрема, для платного транспортування осіб.

Статтю 1 Додатка С до Конвенції про тимчасове ввезення, 1990 року, комерційне використання означає платне перевезення осіб.

Отже, аналізуючи положення зазначених актів основою ознакою комерційного використання транспортного засобу є його використання з надання послуг перевезення пасажирів за обумовлену плату.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про автомобільний транспорт» таксі - легковий автомобіль, обладнаний розпізнавальним ліхтарем оранжевого кольору, який встановлюється на даху автомобіля, діючим таксометром, сигнальним ліхтарем із зеленим та червоним світлом, розташованим у верхньому правому кутку лобового скла, і який має нанесені композиції з квадратів, розташованих у шаховому порядку на дверцятах автомобіля з лівого та правого боків, призначений для надання послуг з перевезення пасажирів та їхнього багажу в індивідуальному порядку.

Перевезення пасажирів легковим автомобілем на замовлення - перевезення пасажирів легковим автомобілем загального призначення, замовленим юридичною або фізичною особою з укладанням письмового договору на кожну послугу чи на обумовлений термін обслуговування, у якому визначають умови обслуговування, вартість послуги, термін її виконання та інші положення за домовленістю сторін (ст. 1 цього Закону).

Послуга з перевезення пасажирів - перевезення пасажирів транспортними засобами на договірних умовах із замовником послуги за плату (ст. 1 цього Закону).

Отже, перевезення пасажирів легковим автомобілем може, зокрема, відбуватися за допомогою таксі, на замовлення тощо, за встановлену плату.

Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Суд звертає увагу, що єдиним доказом, який містить у матеріалах справи та яким обґрунтовує сторона відповідача заперечення на позов в частині використання застрахованого транспортного засобу як таксі є пояснення ОСОБА_2 від 04 листопада 2020 року, пояснення матері ОСОБА_2 - ОСОБА_5 та тітки ОСОБА_2 - ОСОБА_6 від 27 листопада 2020 року, які надані представнику страхової компанії.

Такі пояснення стали підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування позивачу у відповідності до п. 28.5.21 договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 25 Закону України «Про страхування» у разі необхідності страховик може робити запити про відомості, пов`язані із страховим випадком, до правоохоронних органів, банків, медичних закладів та інших підприємств, установ, організацій, що володіють інформацією про обставини страхового випадку, а також можуть самостійно з`ясувати причини та обставини страхового випадку. Таке право страховика також закріплено у п. 26.3. договору.

Суд зазначає, що будь-яких інших дій із сторони страховика щодо з`ясування обставин використання ОСОБА_2 застрахованого транспортного засобу як таксі страховою компанією не було здійснено у межах наданих прав страховику як законом так і передбаченим самими умовами договору, адже жодних документів суду не подано.

Відтак, пояснення ОСОБА_2 від 04.11.2020, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 від 27.11.2020, суд оцінює критично, адже такі не є належними доказами підтвердження користування застрахованим транспортних засобом як таксі, будь-якими іншими засобами доказування, які б підтверджували цю обставину суду не подано.

Враховуючи наведене вище, суд прийшов до переконання про те, що відповідачем не надано належних доказів, які б підтверджували використання застрахованого транспортного засобу як таксі у період дії договору, а відтак були відсутні підстави для реалізації права на відмову у виплаті страхового відшкодування передбаченого п. 28.5.21 договору.

Суд також зазначає, що позивач під час розгляду справи визнає використання застрахованого транспортного засобу для перевезення пасажирів на комерційні основі, тобто отримання за це відповідної плати, однак не як таксі, що не підлягає доказуванню у суді у відповідності до ст. 82 ЦПК України, що у разі встановлення такого факту страховиком під час вирішення питання про виплату страхового відшкодування могло бути підставою для реалізації страховою компанією права на відмову у виплаті страхового відшкодування у відповідності до п.28.5.21. договору.

Відповідач у заявах по суті наводить також аргументи про те, що ОСОБА_2 є неналежним позивачем, адже право вимоги має вигодонабувач за договором, оскільки від останнього відсутній лист, про особу, якій належить виплатити страхове відшкодування, що є підставою для відмови у позові.

Відповідно до п. 27.1. договору страхове відшкодування виплачується страховиком згідно з договором на підставі повідомлення про подію, письмової заяви страхувальника (його правонаступника, вигодонабувача) на виплату страхового відшкодування і страхового акта, який складається страховиком, та листа вигодонабувача про особу, якій належить виплатити страхове відшкодування (страхувальник, вигодонабувач або СТО, що обирається відповідно до умов виплати страхового відшкодування згідно з розділом 14 договору) (з урахуванням п. 27.17 договору).

Згідно з п. 27.2. страхове відшкодування сплачується страхувальнику тільки після того, як повністю будуть встановлені причини та розмір збитку. Страхувальник зобов`язаний надати страховику усі необхідні документи та/або інформацію, що підтверджують причини та розмір збитків, перелік яких наведено у розділі 26 договору. Ненадання вказаних документів та/або інформації дає страховику право відмовити у виплаті відшкодування як у цілому, так і в частині збитку, не підтвердженій такими документами та/або інформацією.

Отже, сторонами за правочином, якими були страховик, страхувальник та вигодонабувач, погоджено, що страхове відшкодування виплачується страхувальнику.

Відповідно до п. п. 26.1., 26.1.2.2. договору у разі настання події за ризиком «Збитки внаслідок ДТП» страхувальник зобов`язаний надати страховику таку інформацію та/або документи: повідомлення про подію; копію посвідчення водія, що керував транспортним засобом; копії/фотокопії адміністративних протоколів, складених співробітниками поліції на учасників події; повідомлення про ДТП встановленого зразка («Європротокол», виключно у випадках, передбачених п. 26.4.1. договору.

Розмір збитків визначається на підставі документів, передбачених п. 26.2. договору.

Окрім перелічених у п. 26.1. договору документів та/або інформації, страховик має право звернутися до страхувальника (вигодонабувача, відповідних компетентних органів) із запитом на надання інших документів та/або інформації щодо причини та обставин страхової події, особи та реквізитів для сплати страхового відшкодування, якщо відсутність цих документів та/або фнформації у страховика робить для нього неможливим (або вкрай важким) визначення обставин страхової події чи розміру збитків, зокрема, лист вигодонабувача про особу, якій належить виплатити страхове відшкодування (п. 26.3. договору).

Відтак, для виплати страхового відшкодування страхувальник зобов`язаний був надати документи та/або інформацію, які передбачені п. п. 26.1., 26.1.2.2., 26.2. договору та аналізуючи їх суд не встановив обов`язок страхувальника надати лист вигодонабувача щодо особи, які належить виплатити страхове відшкодування.

Так, дійсно установлено, що лист вигодонабувача щодо особи, які належить виплатити страхове відшкодування є одним із документів для здійснення виплати страхового відшкодування страхувальнику у відповідності до п. 27.1. договору.

Попри те, аналізуючи п. 26.3. договору сторонами погоджено право страховика звернутися до страхувальника із запитом на надання інших документів, які не передбаченні п. 26.1., 26.1.2.2. договору, а саме щодо надання листа вигодонабувача щодо особи, які належить виплатити страхове відшкодування, однак доказів такого звернення страхової компанії до ОСОБА_2 суду не подано.

Окрім цього, наведена умова договору надала право страховику самостійно звернутися із запитом до вигодонабувача з метою отримання відповідного листа, однак доказів цього суду не надано.

Із листа страхової компанії від 02 березня 2020 року установлено, що страховик також відмовив страхувальнику у виплаті страхового відшкодування у зв`язку із невиконанням вимоги страхувальника щодо надання усіх необхідних документів та/або інформації стосовно події, що має ознаки страхового випадку (п. 28.5.8 договору). Однак, жодних даних про ненадання страхувальником страховику листа вигодонабувача щодо особи, які належить виплатити страхове відшкодування така відмова не містить.

Відповідно до листа страхової компанії від 26 жовтня 2020 року адресованого ОСОБА_2 убачається, що останній викликався для надання пояснень про ДТП, яка мала місце 15 серпня 2020 року. Щодо надання будь-яких документів перелічених п. 26.3. договору із листа не установлено, а відтак суд прийшов до переконання про те, що у страхувальника не витребовувався лист від вигодонабувача щодо особи, які належить виплатити страхове відшкодування, а тому така обставина не могла бути підставою для виплати страхового відшкодування.

Відтак, оскільки не встановлено не виконання страхувальником на вимогу страховика умови договору щодо надання листа вигодонабувача щодо особи, які належить виплатити страхове відшкодування, а відтак відсутні підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування саме з цієї обставини.

Враховуючи наведене вище, суд прийшов до переконання про те, що ОСОБА_2 як страхувальник має право звернення до суду за захистом свого порушеного права щодо невиплати страхового відшкодування та є належним позивачем у цій справі, а тому аргументи відповідача щодо цих обставин суд відхиляє за недоведеністю.

Також відповідач наводить аргументи про те, що позивачем необґрунтовано розмір страхового відшкодування, що є також підставою для відмови у позові, у зв`язку із чим суд прийшов до наступного.

10 червня 2021 року, на вимогу ОСОБА_2 , оцінювачем ОСОБА_7 складено звіт № 88-D/89/0 про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу марки «Renault Logan», д.н.з. НОМЕР_1 , ринкова вартість ТЗ 356050,00 грн, вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу - 155751,64 грн ( з урахуванням ПДВ на запасні частини та матеріали)

22 вересня 2020 року, на вимогу страхової компанії, оцінювачем ОСОБА_8 складено звіт про оцінку вартості відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, об`єкт оцінки - транспортний засіб марки «Renault Logan», д.н.з. НОМЕР_1 , ринкова вартість 351407,72 грн, вартість відновлювального ремонту з урахуванням 220934,91 грн (включаючи ПДВ).

Отже, вартість матеріального збитку заподіяного страхувальнику внаслідок настання ДТП, яка мала місце 15 серпня 2020 року, визначена різними оцінювачами та розмір такого збитку різниться між собою.

Попри те, суд вважає за необхідне зазначити, що не вдається в аналіз доказів щодо розміру матеріального збитку заподіяного власнику транспортного засобу внаслідок ДТП, яка мала місце 15 серпня 2020 року, адже у цьому судовому рішенні суд прийшов до переконання про те, що у позові необхідно відмовити у зв`язку із порушенням умов договору із сторони страхувальника, а відтак відсутні підстави проводити аналіз щодо визначення розміру збитків, які могли бути страховим відшкодуванням.

Враховуючи наведене вище, суд прийшов до переконання про те, що оскільки сторони перебували у договірних відносинах, договір був правомірним, адже жодних зауважень із сторони страхувальника не було надано, ними погоджено усі умови договору від 29 січня 2020 року, які зобов`язались виконувати належним чином, однак, позивач порушив такі, що також установлено судом у цій справі, а відтак були підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування, а тому ДТП, яка мала місце 15 серпня 2020 року не була визнана страховиком страховим випадком на яку поширюється дія цього договору.

Інші доводи сторін, які наведені у заявах по суті, суд надав оцінку при аналізі доказів у їх сукупності, однак такі аргументи не знайшли свого підтвердження та жодним чином не вплинули на висновки суду у цілому.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 2 ст. 81 ЦПК України).

Відповідно до ч. ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, суд прийшов до висновку про те, що оскільки договір від 29 січня 2020 року є правомірним, ДТП від 15 серпня 2020 року, не визнана відповідачем страховим випадком, оскільки позивачем порушеного умови договору, а відтак відсутні підстави для стягнення страхового відшкодування у відповідності до умов договору, а тому у позові про стягнення страхового відшкодування необхідно відмовити.

У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при поданні позову до суду сплачено судовий збір у сумі 1674,63 грн, що підтверджено квитанцією, яке міститься у матеріалах справи. Таким чином, судовий збір необхідно покласти на позивача.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 17, 76-80, 259, 265, 273, 354, пунктом 3 розділу ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України, суд

у х в а л и в:

у позові ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» про стягнення страхового відшкодування - відмовити.

Судовий збір сплачений позивачем при зверненні до суду із позовом - покласти на позивача.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення. Строк апеляційного оскарження може бути поновлено у відповідності до ч.2 ст.354 Цивільного процесуального кодексу України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання - АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 );

відповідач Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АРКС» (місцезнаходження - місто Київ, вулиця Іллінська, будинок №8, ).

Повне судове рішення складено 09 січня 2023 року.

Суддя О. І. Якимець