Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/6659/22
Номер провадження 2-з/711/71/22
УХВАЛА

21 грудня 2022 року суддя Придніпровського районного суду м.Черкаси Демчик Р.В. розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа: приватний нотаріус Черкаського міського нотаріального округу Левицька Елеонора Антонівна про визнання договору дарування недійсним та скасування державної реєстрації права власності,-

встановив:

19.12.2022 року ОСОБА_1 звернувся до Придніпровського районного суду м.Черкаси з позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа: приватний нотаріус Черкаського міського нотаріального округу Левицька Е.А., в якому просить визнати недійсним договір дарування нежитлових приміщень, укладений 23.09.2014 року між ОСОБА_2 як « ОСОБА_5 » та ОСОБА_3 , ОСОБА_4 як « ОСОБА_6 », посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Левицькою Е.А., реєстровий номер 3974; скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про проведену державну реєстрацію прав: реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01. запис про право власності № 7084888 від 23 вересня 2014 року на нежитлові приміщення II - го поверху № 2-17, площею 16,9 кв.м., частину приміщень загального користування II - го поверху № 2-4, № 2-19, № 2-21, № 2-22, № 2-23, загальною площею 2,1 кв.м., разом загальною площею 19.0 кв.м. за ОСОБА_3 , внесений на підставі рішення приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу Левицької Е.А. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 15973722 від 23.09.2014 року; скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про проведену державну реєстрацію прав: реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01. запис про право власності № 7084912 від 23 вересня 2014 року на нежитлові приміщення II - го поверху №2-17. площею 16,9 кв.м., частину приміщень загального користування II - го поверху №2-4, № 2-19, № 2-21, № 2-22, № 2-23, загальною площею 2,1 кв.м., разом загальною площею 19.0 кв.м. за ОСОБА_4 , внесений на підставі рішення приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу Левицької Е.А. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 15973722 від 23.09.2014 року.

В межах вказаної цивільної справи, позивач подав до суду заяву про забезпечення позову шляхом заборони вчинення будь-яких реєстраційних дій, у тому числі укладати договори, вчиняти інші правочини щодо на нежитлові приміщення II - го поверху №2-17, площею 16,9 кв.м., частину приміщень загального користування II - го поверху №2-4. № 2-19, № 2-21. № 2-22, № 2-23, загальною площею 2,1 кв.м., разом загальною площею 19.0 кв.м., які належать ОСОБА_4 на праві приватної власності.

Заява обґрунтована тим, що на даний час відповідач ОСОБА_4 є одноособовим власником даного нежитлового приміщення, яка має право володіти, користуватись та розпоряджатись даним нерухомим майном на власний розсуд. На сьогоднішній день позивач здійснює діяльність у вказаному приміщення на підставі договору оренди. листом повідомленням від 06.12.2022 року позивача було повідомлено відповідачем ОСОБА_4 про необхідність звільнення займаного приміщення та розірвання договору оренди. Враховуючи те, що між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_4 відбуваються чисельні судові спори у Придніпровському районному суді м.Черкаси, а також ймовірність відчуження вказаного нежитлового приміщення на користь третіх осіб, позивач вважає, що не застосування заходів забезпечення позову призведене до унеможливлення виконання судового рішення щодо визнання договору дарування недійсним та скасування державної реєстрації права власності, оскільки за наявною у позивача інформацією, відповідач ОСОБА_4 намагалась здійснити реалізацію вказаного нерухомого майна.

Вивчивши подані матеріали заяви про забезпечення позову, суддя вважає, що в задоволенні заяви про забезпечення позову слід відмовити з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до вимог п. п. 1 та 2 ч.1 ст.150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Згідно частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» зазначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу позивача та відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені, у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Також, судом враховується правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 20 травня 2020 року у справі №640/13156/18 (провадження №61-7314св19), що обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивача у справі в разі невжиття заходів забезпечення позову. Відповідно, звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа має довести належність їй таких прав та що невжиття заходів забезпечення позову призведене до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, при цьому існування загрози порушення прав позивача повинно мати очевидний та об`єктивний характер. Під час оцінки такої співмірності суду необхідно враховувати безпосередній зв`язок заяви про забезпечення позову з предметом позову, співвідношення заявленій вимозі, необхідність вжиття забезпечувальних заходів. При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 липня 2019 року у справі № 331/1255/17 (провадження № 61-11180св18) зазначено, що «забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача. Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективного виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення».

Судом перевірено аргументованість заяви про забезпечення позову щодо застосовування заходів забезпечення позову, зазначених заявником і не встановлено реальної загрози, за якої невжиття саме таких заходів забезпечення позову може призвести до утруднення, або навіть неможливості у майбутньому виконати рішення суду. Посилання заявника на ту обставину, що відповідач ОСОБА_4 намагалась реалізувати нерухоме майно, є лише припущенням, яке не доведене належними доказами, а тому, на думку суду заява не містить достатнього обґрунтування того, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до наслідків, зазначених в ч.2 ст. 149 ЦПК України.

За таких обставин суд приходить до висновку про відмову в задоволенні заяви.

Згідно ч. 6 ст. 153 ЦПК України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 149, 150, 153, 258-261, 353 ЦПК України,-

ухвалив:

Відмовити у задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Ухвала може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду протягом 15 днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не були вручені у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали судуякщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: Р. В. Демчик