Справа № 369/9519/19
Провадження № 2/369/178/22
РІШЕННЯ

Іменем України

27.12.2022 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Дубас Т.В.

при секретарі судових засідань Мазурик Д.В., Житар А.А.,

за участю представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Києва №6 в приміщенні Києво - Святошинського районного суду Київської області цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Альфа Банк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про виселення та зняття з реєстраційного обліку ,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Києво - Святошинського районного суду Київської області з вказаним позовом. Свої вимоги мотивував тим, що 06.12.2018 року АТ «Укрсоцбанк» було зареєстровано право власності на однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , що належала на праві власності ОСОБА_3 . Зазначає, що звертався до відповідачів з вимогою звільнити житлове приміщення, проте колишній власник продовжує користуватися квартирою та відмовляється добровільно виселятися. На підставі викладеного позивач просив суд: зняти з реєстрації та виселити в примусовому порядку громадян: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 з однокімнатної квартири АДРЕСА_1 ; зобов`язати відповідачів звільнити спірну квартиру.

Ухвалою Києво - Святошинського суду Київської області від 26.07.2019 року було відкрито провадження у справі.

21 жовтня 2019 року на адресу суду від представника відповідача ОСОБА_3 адвоката Саржа С.В. надійшов відзив на позовну заяву. Не погоджуючись з доводами позовної заяви, зазначає, що 06.12.2018 року власника спірної квартири було змінено з ОСОБА_3 на ПАТ «Укрсоцбанк» на підставі рішення Державного реєстратора Київської обласної філії комунального підприємства Реєстрація бізнесу Коровинської сільської ради Недригайлівського району Сумської області Гуцуляк Тетяни Віталіївни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер :44456074.Вважаючи дані дії АТ «Укрсоцбанк» та державного реєстратора незаконними, ОСОБА_3 звернулась з позовом до суду про визнання протиправним та скасування зазначеного рішення. Зазначає, що спірна квартира є єдиним житлом та постійним місцем проживання відповідачів. Просила відмовити в задоволенні позовних вимог.

Ухвалою Києво - Святошинського суду Київської області від 20.01.2020 року було задоволено клопотання представника Акціонерного товариства «Альфа Банк», замінено позивача з Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на Акціонерне товариство «Альфа Банк».

Ухвалою Києво - Святошинського суду Київської області від 20.01.2020 року було задоволено клопотання представника відповідача ОСОБА_3 адвоката Саржа С.В., зупинено провадження у справі до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 369/4764/19 за позовом ОСОБА_3 до ПАТ «Укрсоцбанк», Державного реєстратора Гуцуляк Тетяни Віталіївни Київської обласної філії комунального підприємства «Реєстрація бізнесу» Коровинської сільської ради Недригайлівського району Сумської області про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав власності на нерухоме майно.

Ухвалою Києво - Святошинського суду Київської області від 30.05.2022 року провадження у справі було поновлено, призначено підготовче засідання.

24 жовтня 2022 року від представника відповідача ОСОБА_3 адвоката Саржа С.В. надійшло заперечення проти позову. Зазначає, що оскільки постановою Київського апеляційного суду від 01.12.2021 року було припинено права власності Акціонерного товариства «Альфа Банк» на спірну квартиру, то відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог. Просила відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Ухвалою Києво - Святошинського суду Київської області від 21.11.2022 року підготовче провадження було закрито,справу призначено до судового розгляду.

У судове засідання 28.11.2022 учасники справи не з`явилися. Про час, дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Причини неявки суду невідомі.

Представник позивача подала до суду клопотання про проведення розгляду справи у відсутності позивача та представника. Позовні вимоги підтримала та просила суд задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_3 подала через канцелярію суду заяву про проведення розгляду справи у її відсутності. Проти позову заперечувала та просила суд відмовити.

У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають , виходячи з наступних підстав.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 №2 передбачено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що 05 червня 2008 року між АТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_3 було укладено Договір кредиту № 406/183/08-Ж, відповідно до умов якого остання отримала кредит у сумі 49 433 дол. США із сплатою 13,5 % річних та кінцевим терміном погашення 04 червня 2033 року.

В якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 05 червня 2008 року між АТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_3 було укладено Договір іпотеки № 04/1-322, відповідно до якого в іпотеку банку було передано майнові права на однокімнатну квартиру АДРЕСА_2 .

02 червня 2010 року між АТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_3 було укладено Договір про внесення змін до договору застави (іпотеки), яким ОСОБА_3 передала банку в іпотеку однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 .

06.12.2018 року власника спірної квартири було змінено з ОСОБА_3 на ПАТ «Укрсоцбанк» на підставі рішення Державного реєстратора Київської обласної філії комунального підприємства Реєстрація бізнесу Коровинської сільської ради Недригайлівського району Сумської області Гуцуляк Тетяни Віталіївни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер :44456074.Вважаючи дані дії АТ «Укрсоцбанк» та державного реєстратора незаконними, ОСОБА_3 звернулась з позовом до суду про визнання протиправним та скасування зазначеного рішення.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30.06.2021 року у справі № 369/4764/19 позов ОСОБА_3 до Акціонерного товариства «Альфа Банк», Державного реєстратора Гуцуляк Тетяни Віталіївни Київської обласної філії комунального підприємства Реєстрація бізнесу Коровинської сільської ради Недригайлівського району Сумської області про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав власності на нерухоме майно було задоволено частково. Скасовано рішення державного реєстратора Гуцуляк Тетяни Віталіївни Київської обласної філії комунального підприємства Реєстрація бізнесу Коровинської сільської ради Недригайлівського району Сумської області від 06 грудня 2018 року про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер :44456074.

Постановою Київського апеляційного суду від 01.12.2021 року рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30.06.2021 року в частині відмови у задоволенні вимог про припинення права власності скасовано. Ухвалено в цій частині нове рішення. Припинено право власності Акціонерного товариства «Альфа Банк» на квартиру за адресою: АДРЕСА_3 (номер запису про право власності 24).В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Постановою Пленуму Верховного Суду України за №14 від 18.12.2009 р. «Про судове рішення» (з наступними змінами) передбачено, що відповідно до принципу безпосередності судового розгляду рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення.

Згідно з положеннями ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом, а отже, виходячи з даних правил, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, якою встановлена вина притягнутої до адміністративної відповідальності особи, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову, з питань щодо того, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, припинено право власності Акціонерного товариства «Альфа Банк» на квартиру за адресою: АДРЕСА_3 (номер запису про право власності 24) встановлена та в порядку ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягає.

Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати усунення будь-яких порушень свого права від будь-яких осіб у спосіб, який власник вважає прийнятним та ефективним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю.

У частині першій статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) закріплено, зокрема, право кожної особи на повагу до свого житла.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» та частини четвертої статті 10 ЦПК України суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та протоколи до неї, а також практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) констатував, що втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла. Згідно з Конвенцією поняття «житло» не обмежується приміщенням, яке законно займано або створено. Чи є конкретне місце проживання «житлом», яке підлягає захисту на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин, а саме від наявності достатніх та триваючих зв`язків із конкретним місцем (рішення ЄСПЛ від 02 грудня 2010 року у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України»).

Тривалий час проживання особи в житлі, незалежно від його правового режиму, є достатньою підставою для того, щоб вважати відповідне житло належним такій особі в розумінні статті 8 Конвенції, а тому наступне виселення її з відповідного житла є невиправданим втручанням в приватну сферу особи, порушенням прав на повагу до житла.

У пункті 44 рішення ЄСПЛ від 02 грудня 2010 року у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України» зазначено, що втручання у право заявника на повагу для його житла має бути не лише законним, але й «необхідним у демократичному суспільстві». Інакше кажучи, воно має відповідати «нагальній суспільній необхідності», зокрема бути співрозмірним із переслідуваною законною метою. Концепція «житла» має першочергове значення для особистості людини, самовизначення, фізичної та моральної цілісності, підтримки взаємовідносин з іншими, усталеного та безпечного місця в суспільстві.

Виселення особи з житла без надання іншого житлового приміщення можливе за умов, що таке втручання у право особи на повагу до житла передбачене законом, переслідує легітимну мету, визначену у пункті 2 статті 8 Конвенції, та є необхідним у демократичному суспільстві. Відповідність останньому критерію визначається з урахуванням того, чи існує нагальна суспільна необхідність для застосування такого обмеження права на повагу до житла та чи буде втручання у це право пропорційним переслідуваній легітимній меті.

Навіть, якщо законне право на зайняття житлового приміщення припинене, особа вправі мати можливість, щоб її виселення було оцінене судом на предмет пропорційності у світлі відповідних принципів статті 8 Конвенції (рішення ЄСПЛ від 09 жовтня 2007 року у справі «Станкова проти Словаччини»; рішення ЄСПЛ від 15 січня 2009 року у справі «Косіч проти Хорватії»; рішення ЄСПЛ від 22 жовтня 2009 року у справі «Пауліч проти Хорватії»).

Неврахування національними судами принципу пропорційності у справах про виселення особи з житла є підставою для висновку про порушення стосовно такої особи статті 8 Конвенції (рішення ЄСПЛ у справах «Дакус проти України» («Dakus v. Ukraine») від 14 грудня 2017 року, заява № 19957/07; «Кривіцька та Кривіцький проти України» («Kryvitska and Kryvitskyy v. Ukraine») від 02 березня 2011 року, заява № 30856/03; «Садов`як проти України» («Sadovyak v. Ukraine») від 17 травня 2018 року, заява № 17365/14).

Отже, врахування принципу пропорційності, який є також і принципом цивільного судочинства (стаття 11 ЦПК України), забезпечує розумний баланс між інтересами позивача, відповідачів та загальними інтересами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 жовтня 2020 року у справа № 447/455/17 (провадження № 14-64цс20) зроблено висновок, що втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла. Виселення особи з житла без надання іншого житлового приміщення можливе за умов, що таке втручання у право особи на повагу до приватного життя та права на житло, передбачене законом, переслідує легітимну мету, визначену пунктом 2 статті 8 Конвенції, та є необхідним у демократичному суспільстві.

Відповідно до абзацу 6 ч.1 ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Тобто правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням.

Враховуючи те, що позивачем не надано доказів на підтвердження його права власності на спірне майно, порушення відповідачами його прав, як власника нерухомого майна, підстав для задоволення позову про виселення суд не вбачає.

За таких обставин, суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку про відмову в задоволені позовних вимог.

Разом із тим, аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін, які викладені останніми у позовній заяві, відзиві на позов, суд враховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 року у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

В порядку ст. 141 ЦПК України, судові витрати слід залишити за позивачем по фактично понесеним.

На підставі викладеного, керуючись ст. 11, 12, 13, 81, 89, 141, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову Акціонерного товариства «Альфа Банк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про виселення та зняття з реєстраційного обліку - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення(виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скаргу на рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Т.В.Дубас