Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/2560/20
Провадження №: 2/332/14/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2022 р.

Заводський районний суд м. Запоріжжя у складі:

Головуючого судді - Марченко Н.В.,

при секретарі Петракей Р.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Заводського районного суду м. Запоріжжя цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів.

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з уточненим позовом (т.1 а.с.33-35) до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів в сумі 772 397 грн. В позові зазначив, що, перебуваючи в дружніх стосунках з відповідачем ОСОБА_2 і маючи на меті з її допомогою продати належне йому на праві власності нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі усного договору видав ОСОБА_2 довіреність від 30.09.2019 року, якою доручив останній бути його представником з питань продажу цього приміщення, для чого надав їй всі необхідні повноваження. Відповідно до п.2 Договору купівлі-продажу від 03.12.2019 року, продаж зазначеного приміщення було вчинено ОСОБА_2 за вищезазначеною довіреністю за 772 397 грн., які відповідач отримала від покупця до підписання договору купівлі-продажу. Однак зазначені кошти ОСОБА_2 позивачу не передала. Вважає, що , виходячи з правового регулювання правовідносин довіреності та договору доручення, відповідач зобов`язана негайно передати довірителю все одержане у зв`язку з виконанням доручення. Просить стягнути з відповідача на його користь 772 397 грн. та судові витрати, що складаються з судового збору у розмірі 7724 гривень та витрат пов`язаних із наданням професійної правничої допомоги у сумі 6000 гривень.

Ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 27.10.2021 року за клопотанням представника позивача залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору ОСОБА_3 .

У судовому засіданні представник позивача, адвокат Першин В.М. позов підтримав в повному обсязі, просив його задовольнити з підстав указаних в позові.

Представник відповідача адвокат Мухіна Л.С. проти задоволення позову заперечувала, вважає що підстави для задоволення позову відсутні, оскільки договір доручення між позивачем та відповідачкою не укладався, належні та допустимі докази укладення такого договору відсутні. Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, надала суду письмове пояснення, в якому зазначила, що на протязі тривалого часу підтримувала з ОСОБА_1 дружні відносини і мала намір займатися підприємницькою діяльністю за його прикладом. За її ініціативою з метою відкриття нею в майбутньому магазину на ім`я ОСОБА_1 було оформлено договір оренди приміщення 23 в будинку АДРЕСА_2 , яке було комунальною власністю. В зазначеному приміщенні було зроблено ремонт, який фактично оплачувала ОСОБА_2 як майбутній набувач. Нею ж було внесено кошти в рахунок вартості майна при оформленні договору купівлі-продажу від 23.04.2019, укладеного між ФОП ОСОБА_1 та Департаментом комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради в особі Забутного О.П., посвідченого приватним нотаріусом Ракитянською Т.Г. Всі платежі вчинялись від імені ОСОБА_1 , тому нею попередньо було внесено готівкові кошти кошти в сумі 772397 грн. на картковий рахунок ОСОБА_1 , з якого вони були перераховані на рахунок Департаменту комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради.

Як і було обумовлено попередньою домовленістю між нею і ОСОБА_1 , 30.09. 2019 року ОСОБА_1 передав їй право повного розпорядження зазначеним приміщенням, видавши довіреність на повне розпорядження об`єктом нерухомості з правом продажу об`єкта нерухомості , посвідчену приватним нотаріусом Ракитянською Т.Г. 30.09.2019 року. Договору доручення на продаж приміщення між нею та ОСОБА_1 не укладалось, жодних зобов`язань перед ОСОБА_1 , зокрема, щодо повернення йому отриманих від продажу приміщення коштів, вона на себе не брала. На підставі виданої ОСОБА_1 довіреності ОСОБА_2 оформила договір купівлі-продажу приміщення АДРЕСА_3 від імені ОСОБА_1 на ім`я своєї матері ОСОБА_3 . Коштів від покупця за договором купівлі - продажу ОСОБА_3 ОСОБА_2 не отримувала, покупцем було сплачено кошти на особистий рахунок ОСОБА_1 . Вважає, що після зарахування зазначених коштів на банківський рахунок ОСОБА_1 ці кошти стали власністю ОСОБА_1 і втратили статус сплачених Покупцем за договором купівлі-продажу. Позовних вимог щодо стягнення грошових коштів, які перебували на банківському рахунку ОСОБА_1 , в даній справі не заявлено.

Наявність договору доручення між нею і ОСОБА_1 на продаж приміщення відповідач заперечує, указала, що при укладенні договору купівлі-продажу 03.12.2019 року діяла не як виконавець зобов`язань перед ОСОБА_1 , а виключно в своїх інтересах, використовуючи надані їй довіреністю повноваження.

Третя особа ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, надала суду письмове пояснення, в якому зазначила, що вона є покупцем за договором купівлі-продажу нежитлового приміщення за адресою АДРЕСА_1 , який було посвідчено приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Садовниченко В.М. 03 грудня 2019 року. Від імені продавця ОСОБА_1 діяла за довіреністю ОСОБА_2 . Оплату продавцю за договором купівлі-продажу було проведено нею через банк на особистий рахунок ОСОБА_1 , реквізити якого були наявні у ОСОБА_2 . Попередньо вона внесла кошти готівкою на свій рахунок в банку АТ «КБ «Глобус», і з цього рахунку кошти було перераховано на рахунок ОСОБА_1 .

Судом досліджено письмові докази, надані сторонами та третьою особою.

Згідно копії довіреності від 30 вересня 2019 року, посвідченої приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Ракитянською Т.Г. за реєстровим номером 1085, ОСОБА_1 на підставі усного договору уповноважив ОСОБА_2 бути його представником з питань: - підготовки необхідних документів для продажу нежитлового приміщення № 23 першого поверху (літ А-3) площею 209,7 кв.м за адресою: АДРЕСА_2 ; - продажу зазначеного нежитлового приміщення; - відкривати та закривати будь-які рахунки у будь-якій валюті в будь-якому банку на території України на його ім`я, для чого надав їй відповідні повноваження. (т. 1 а.с.43)

Згідно копії Договору купівлі-продажу від 03 грудня 2019 року , посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Садовніченко В.М. за реєстровим номером 6475, ОСОБА_2 , діюча від імені ОСОБА_1 на підставі довіреності від 30 вересня 2019 року, посвідченої приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Ракитянською Т.Г. за р.№ 1085, з одної сторони та з другої сторони ОСОБА_3 уклали договір купівлі продажу нежитлового приміщення площею 209,7 кв.м за адресою АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 40-42).

В п.2 Договору зазначено, що «За погодженням сторін продаж вчинено за 772 397,00 грн., які одержані продавцем на його рахунок від Покупця до підписання цього договору повністю.

З квитанції № 3979 від 03 грудня 2019 року вбачається, що ОСОБА_3 внесено грошові кошти в сумі 772 397,00 грн. в якості поповнення рахунку готівкою на рахунок № НОМЕР_1 , отримувач ОСОБА_3 , в АТ «КБ «Глобус», відділення № 2, м.Запоріжжя, вул.Сталеварів,24 . Платіжним дорученням 3987 грошові кошти в сумі 772 397,00 грн. перераховано на рахунок № НОМЕР_2 , отримувач ОСОБА_1 , в тому ж банку. Призначення платежу зазначено: перерахування коштів за нерухоме майно згідно договору купівлі- продажу б/н від 03.12.2019 р. (т. 1 а.с.178-179).

Згідно квитанції АТ «КБ «Глобус» № ПН245441С1 від 03 грудня 2019 р. ОСОБА_2 сплачено 38 619,85 грн. в якості ПДФО з операції купівлі-продажу нерухомого майна, платник ОСОБА_1 через ОСОБА_2 . Згідно квитанції № ПН245393С1 від 03 грудня 2019 р., ОСОБА_2 сплачено 11 585,96 грн. військовий збір з операції купівлі-продажу нерухомого майна,, платник ОСОБА_1 через ОСОБА_2 (т. 1 а.с. 181)

Згідно квитанції № 7 від 23.04.2019 р., грошові кошти в сумі 657 720,00 грн. перераховано з карткового рахунку НОМЕР_3 , що належить ОСОБА_1 , на рахунок Департаменту комунальної власності та приватизації в якості оплати за придбання об`єкту приватизації згідно договору купівлі-продажу № 02/19 від 23.04.19 (т.1 а.с.195)

Судом оглянуто копії 18 банківських квитанцій від 23.04.2019 р. про внесення на картковий рахунок НОМЕР_3 , що належить ОСОБА_1 , грошових коштів на загальну суму 630 000 грн. Копія квитанції від 04.01.2019 про поповнення рахунку ОСОБА_1 НОМЕР_3 на суму 93269 грн. (т.2 а.с.39), оригінали яких надані в матеріали кримінального провадження ОСОБА_2 , копію листа старшого слідчого слідчого управління Головного управління Національної поліції в Запорізькій області О.Сторчило щодо отримання копій матеріалів кримінального провадження № 0000022. (т.1 а.с.185-194)

Копію договору купівлі-продажу № 02/19 від 23.04.2019 року, укладеного між ФОП ОСОБА_1 та Департаментом комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради в особі Забутного О.П., посвідченого приватним нотаріусом Ракитянською Т.Г. (т. 1 а.с. 196-198)

Копію наказу департаменту комунальної власності та приватизації №242р від 23.10.2017 про передачу в оренду нежитлового приміщення першого поверху (літ. А-1) по АДРЕСА_2 ФОП ОСОБА_1 для розміщення магазину продовольчих товарів (т. 1 а.с.201)

Копію Акту від 10 грудня 2018 року визначення розміру витрат орендаря фізичної особи підприємця ОСОБА_1 на поліпшення нежитлового приміщення № 23 першого поверху (літ А-3) площею 209,7 кв.м за адресою АДРЕСА_4 , в якому зазначено про підтвердження сплати ФОП ОСОБА_1 вартості будівельних матеріалів копіями платіжних документів (товарними чеками ФОП ОСОБА_4 ) (т. 1 а.с.202-209)

Копії товарних чеків ФОП ОСОБА_4 13 штук , оригінали яких надані в матеріали кримінального провадження ОСОБА_2 (т. 1 а.с..210-222)

Копії аркушів з чорновими записами ОСОБА_1 6 аркушів, в яких останнім велись обліки закупівлі матеріалів та об`єм виконаних робіт у приміщенні, розташованому по АДРЕСА_2 , та розрахунки з ОСОБА_2 , наданих досудовому слідству потерпілою ОСОБА_2 (т.1 а.с.223-228, т. 2 а.с. 34-35)

Копія висновку почеркознавчої експертизи по вказаним чорновим записам, яким встановлено приналежність записів ОСОБА_1 (т.2 а.с. 1-32 )

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 пояснила, що 23.04.2019 р. вона особисто готівкою через банкомат вносила на картковий рахунок ОСОБА_1 грошові кошти, які було надано їй ОСОБА_2 .

Вислухавши пояснення сторін, свідка, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно позовної заяви , предметом позову є обов`язок представника ОСОБА_2 повернути позивачу грошові кошти, отримані нею при підписанні договору купівлі-продажу від 03.12.2019 року.

Правовою підставою заявлених ОСОБА_1 позовних вимог є норми законодавства щодо договору доручення, зокрема, п.3 ст.1006 ЦК України, згідно якого:

« Повірений зобов`язаний:

3) негайно передати довірителеві все одержане у зв`язку з виконанням доручення.»

Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.»

Позивачем ОСОБА_1 не надано будь-яких доказів укладення договору доручення між ним та ОСОБА_2 .

З тексту довіреності від 30.09.2019 року , доданої до позовної заяви, не вбачається, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договір доручення, оскільки в тексті договору зазначено право бути представником ОСОБА_2 - «на підставі усного договору цією довіреністю уповноважую».

Згідно ст. 626 ЦК України,

« 1. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

2. Договір є одностороннім, якщо одна сторона бере на себе обов`язок перед другою стороною вчинити певні дії або утриматися від них, а друга сторона наділяється лише правом вимоги, без виникнення зустрічного обов`язку щодо першої сторони.

3. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.»

Правові норми щодо договору доручення містяться в ст.ст.1000 1010 ЦК України, і з цих норм закону вбачається що договір доручення є двостороннім, тобто таким, що породжує права і обов`язки у обох сторін договору.

Відповідно до ст. 1000 ЦК України, « з а договором доручення одна сторона (повірений) зобов`язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки довірителя.»

В ст.1002 ЦК передбачено право повіреного на плату:

« 1. Повірений має право на плату за виконання свого обов`язку за договором доручення, якщо інше не встановлено договором або законом.

2. Якщо в договорі доручення не визначено розміру плати повіреному або порядок її виплати, вона виплачується після виконання доручення відповідно до звичайних цін на такі послуги».

Статтею 1003 ЦК України встановлено, що «у договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити повіреному. Дії, які належить вчинити повіреному, мають бути правомірними, конкретними та здійсненними.»

Статтею 1006 ЦК України передбачено :

« 1. Повірений зобов`язаний:

1) повідомляти довірителеві на його вимогу всі відомості про хід виконання його доручення;

2) після виконання доручення або в разі припинення договору доручення до його виконання негайно повернути довірителеві довіреність, строк якої не закінчився, і надати звіт про виконання доручення та виправдні документи, якщо це вимагається за умовами договору та характером доручення;

3) негайно передати довірителеві все одержане у зв`язку з виконанням доручення».

Згідно до ст. 1007 ЦК України,

« 1. Довіритель зобов`язаний видати повіреному довіреність на вчинення юридичних дій, передбачених договором доручення.

2. Довіритель зобов`язаний, якщо інше не встановлено договором:

1) забезпечити повіреного засобами, необхідними для виконання доручення;

2) відшкодувати повіреному витрати, пов`язані з виконанням доручення.

3. Довіритель зобов`язаний негайно прийняти від повіреного все одержане ним у зв`язку з виконанням доручення.

4. Довіритель зобов`язаний виплатити повіреному плату, якщо вона йому належить.»

Позивачем не доведено, що між ним і ОСОБА_2 обговорювались будь-які умови договору доручення, передбачені вищезазначеними нормами гл.68 ЦК України або що ОСОБА_2 брала на себе будь-які зобов`язання за договором доручення. При оформленні довіреності відповідач ОСОБА_2 не була присутня. Формулювання в довіреності про те, що «представник має право … укладати та підписувати договір купівлі-продажу вищезазначеного нерухомого майна , при цьому на власний розсуд визначити ціну, можливі строки та інші істотні умови договору» свідчить про відсутність обговорення конкретних дій, які має вчинити повірений, що суперечить ст.1003 ЦК України. Квитанціями про сплату ОСОБА_2 за ОСОБА_1 ПДФО та військового збору з операції з продажу нерухомого майна підтверджується той факт, що засобами для «виконання доручення» ОСОБА_1 ОСОБА_2 не забезпечував, всі витрати на оформлення документів для продажу об`єкт нерухомості та самого договору купівлі-продажу, в тому числі сплату податку на доходи фізичних осіб та військового збору від імені ОСОБА_1 , ОСОБА_2 здійснила особисто. Позивачем не спростовано цього факту.

Довіреність, видана на ім`я відповідача та на підставі усної домовленості, також не свідчить про укладення між сторонами Договору доручення, оскільки лише підтверджує повноваження відповідача діяти від імені позивача, визначає перелік прав, якими останній наділяється у зв`язку з цим та не містить переліку юридичних дій, які відповідач зобов`язаний вчинити на користь позивача. Відповідно до ч.1 та абзацу першого і другого ч.3 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов`язки лише для особи, яка його вчинила.

Таким чином, довіреність від 30.09.2019 (т. 1 а.с.43) свідчить лише про наявність між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 правовідносин представництва.

Відповідно до ст.237 ЦК України,

1. Представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

2. Не є представником особа, яка хоч і діє в чужих інтересах, але від власного імені, а також особа, уповноважена на ведення переговорів щодо можливих у майбутньому правочинів.

3. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.»

Згідно ст. 244 ЦК України

1. Представництво, яке грунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю.

2. Представництво за довіреністю може грунтуватися на акті органу юридичної особи.

3. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.»

Як вбачається з ч.1 ст.244 ЦК України, сам по собі факт видачі довіреності не є доказом укладення між довірителем та повіреним виключно договору доручення, підставою видачі довіреності може бути і інший договір. Відповідно до ст.627 ЦК України: « Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості».

Питання про те, який саме договір мав місце між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , для виконання якого ОСОБА_1 була видана довіреність, перебуває за межами заявлених позовних вимог. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, « Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках».

Відповідно до ст.239 ЦК України, правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє.

Згідно ст.655 ЦК України «за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.»

Таким чином, при укладенні договору купівлі-продажу у ОСОБА_1 як у продавця виникло право на отримання грошових коштів від продажу приміщення від Покупця за договором ОСОБА_3 . Відповідно до п. 2 Договору купівлі-продажу від 03.12.2019 року , «За погодженням сторін продаж вчинено за 772 397,00 грн., які одержані продавцем на його рахунок від покупця до підписання цього договору повністю.». ОСОБА_2 , як представник ОСОБА_1 при вчиненні правочину купівлі-продажу приміщення, грошових коштів за зазначеним правочином від покупця не отримувала.

Як зазначено в Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 березня 2021 року справа № 360/1742/18 провадження № 61-16849св19 https://reyestr.court.gov.ua/Review/95848726 :

«Аргументи касаційної скарги про те, що суд апеляційної інстанції неправильно встановив фактичні обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, та дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для застосування до спірних правовідносин положень ЦК України, що регулюють зобов`язання сторін, які виникають з договору доручення, не заслуговують на увагу, оскільки матеріали справи не містять доказів на підтвердження укладення між сторонами договору доручення, а саме по собі зазначення в довіреності про те, що її видано на підставі договору доручення, не дає підстав вважати такі обставини встановленими, враховуючи односторонню природу правочину довіреності, видача і зміст якої жодним чином не залежать від волі зазначеного в ній представника. При цьому посилання заявника на наявність домовленості між сторонами щодо повернення отриманих відповідачем з депозитного рахунку коштів не підтверджені будь-якими доказами, а сам факт укладення договору доручення ОСОБА_2 категорично заперечувався.»

На підставі вищезазначеного, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 263-265, 268 ЦПК України

ВИРІШИВ:

У задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів відмовити.

Повний текст рішення виготовлено 27.05.2022 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Суддя Н.В.Марченко