КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №381/2703/21 Головуючий у І інстанції Ковалевська Л.М.
Провадження №22-ц/824/9217/2022 Головуючий у 2 інстанції Голуб С.А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада2022 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

судді-доповідача Голуб С.А.,

суддів: Писаної Т.О., Таргоній Д.О.,

за участі секретаря судового засідання Шаламая Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 31 травня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Редакція журналу «Наш городок» про захист честі, гідності та ділової репутації,

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з вище вказаним позов посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року у випуску НОМЕР_1 в журналі «Наш городок» ТОВ «Редакція журналу «Наш городок» було опубліковано статтю під назвою «ДТП біля лікарні: громадський активіст ОСОБА_1 їздить п`яним за кермом». Зокрема, в статті йдеться про те, що 15 лютого 2020 року ОСОБА_1 біля Фастівської ЦРЛ здійснив ДТП на своєму автомобілі. Після ДТП чинив опір працівникам поліції та відмовився від проходження тесту на стан алкогольного сп`яніння, але зі слів свідків і без тесту було зрозуміло, що він перебуває у стані алкогольного сп`яніння. В подальшому на ОСОБА_1 в цей же день складено два протоколи про адміністративні правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП та ст. 124 КУпАП.

Також в статті було зазначено, що декілька років тому ОСОБА_1 , керуючи автомобілем в стані алкогольного сп`яніння збив дитину, яка загинула на місці.

Позивач вважає, що дана інформація не відповідає дійсності, оскільки опору працівникам поліції він не чинив, не перебував у стані алкогольного сп`яніння.

Також зазначав, що внаслідок поширення відповідачем недостовірної негативної інформації щодо позивача, останньому спричинено моральну шкоду, яка полягає в тому, що в нього стався інсульт.

На підставі викладеного, ОСОБА_1 просив суд визнати недостовірною інформацію: поширену у випуску НОМЕР_1 від ІНФОРМАЦІЯ_2 року в журналі «Наш городок» ТОВ «Редакція журналу «Наш городок» на сторінці 15 щодо ОСОБА_1 в наступній частині:

- перебування 15 лютого 2021 року в стані алкогольного сп`яніння;

- ОСОБА_1 після скоєння ДТП вчинено опір працівникам поліції;

- скоєнням ОСОБА_1 ДТП в стані алкогольного сп`яніння, внаслідок якого була травмована дитина, яка на жаль через добу померла в лікарні.

Стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 1000000 гривень та матеріальну шкоду в сумі 13 675 гривень.

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 31 травня 2022 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, внаслідок чого вважає оскаржуване рішення суду незаконним і необґрунтованим.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що в прохальній частині позову він просив визнати недостовірною інформацію поширену у випуску НОМЕР_1 від ІНФОРМАЦІЯ_2 року в журналі «Наш Городок» ТОВ «Редакція журналу «Наш Городок» на сторінці 15 щодо ОСОБА_1 , що і передбачало спростування інформації, а тому суд дійшов помилкового висновку, що скаржником не було заявлено вимогу про спростування недостовірної інформації.

Крім того, апелянт не погоджується з висновком суду, що ним не було надано до суду відтворення інформації безпосередньо в журналі «Наш городок», а також не було заявлено відповідне клопотання про огляд вказаних сторінок у судовому засіданні тощо. Адже вказану публікацію ним було додано до матеріалів справи разом із позовною заявою.

Крім того, зазначає, що не погоджується з висновком суду першої інстанції про застосування строків позовної давності, оскільки про вказану інформацію довідався лише 12 січня 2021 року.

На підставі викладеного в апеляційній скарзі, ОСОБА_1 просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

В порядку визначеному ст. 360 ЦПК України, відзив на апеляційну скаргу у письмовій формі на адресу суду апеляційної інстанції не надходив.

Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився. Про дату, час та місце судового розгляду повідомлений шляхом направлення судової повістки на електронну адресу ІНФОРМАЦІЯ_1

Представники відповідача директор редакції Кабанова Ю.М. та адвокат Ничик А.В. заперечували проти задоволення апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників відповідача, перевіривши матеріали справи у межах доводів апеляційної скарги, доходить висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково враховуючи таке.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надав суду доказів поширення відповідачам будь-якої інформації стосовно нього. Лише посилання на сторінку ІНФОРМАЦІЯ_3 (НОМЕР_1) журналу «Наш городок» від ІНФОРМАЦІЯ_2 року не може слугувати доказом поширення інформації.

Позивач не надав суду відтворення інформації безпосередньо в журналі «Наш городок», крім цього, позивачем не було заявлено клопотання про огляд вказаних сторінок у судовому засіданні тощо, а принцип неупередженості забороняє суду самостійно вчиняти будь-які дії спрямовані на збір доказів у справі.

Отже, суд позбавлений можливості ознайомитись зі змістом та надати оцінку такій інформації: чи стосується така інформація позивача; чи є вона достовірної або недостовірною, та яка шкода завдана особистим немайновим правам позивача тощо.

Судом не встановлено сукупності усіх обставин, які є підставою для задоволення позовних вимог, а тому підстави для визнання вказаної позивачем інформації такою, що не відповідає дійсності, порушує його права і свободи, а також принижує честь та гідність, відсутні.

Крім того, суд вважав, що оскільки інформація була поширена ІНФОРМАЦІЯ_2 році у журналі «Наш городок», а позивач звернувся з позовом до суду лише 03 серпня 2021 році, тобто більше ніж через півтора року з моменту поширення інформації, яку останній просить суд визнати недостовірною то позов поданий за спливом позовної давності, яка становить один рік.

Колегія суддів лише частково погоджується з висновками суду першої інстанції враховуючи наступне.

Колегія суддів не може погодитись із висновками суду про те, що позивач не надав суду доказів розповсюдження вказаної у позові інформації відповідачем. До матеріалів справи ним було подана фотокопія сторінки журналу, на якій міститься стаття, інформацію із якої позивач вважає недостовірною. (а.с.6)

Як вбачається із матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_2 році у восьмому номері журналу «Наш городок» у рубриці «Резонанс» була опублікована стаття під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_4» . В статті зазначено, що ОСОБА_2 , голова ГО «ІНФОРМАЦІЯ_5.»

Відповідно до постанови Фастівського міськрайонного суду Київської області від 12 травня 2020 року ОСОБА_1 визнано винним у чинені адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130 КУпАП за відмову проходження огляду на стан сп`яніння. (а.с.7)

Відповідно до ст. 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

За змістом ч. 1 ст. 201 ЦК України ділова репутація належить до особистого немайнового блага, яке охороняється цивільним законодавством.

Статтею 277 ЦК України встановлено, що спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Поширювачем інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх посадових (службових) обов`язків, вважається юридична особа, у якій вона працює. Якщо особа, яка поширила недостовірну інформацію, невідома, фізична особа, право якої порушено, може звернутися до суду із заявою про встановлення факту недостовірності цієї інформації та її спростування. Якщо недостовірна інформація міститься у документі, який прийняла (видала) юридична особа, цей документ має бути відкликаний. Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено у друкованих або інших засобах масової інформації, має право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації у тому ж засобі масової інформації в порядку, встановленому законом. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена.

Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності та честі фізичної особи, ділової репутації фізичної та юридичної особи, а також про спростування недостовірної інформації, є сукупність таких обставин як:

- поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб;

- поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача;

- поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності;

- поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

При цьому при вирішенні зазначених спорів суди мають враховувати, що під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Відповідно до ч. 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Ознаками оціночного судження є відсутність у його складі посилань на фактичні обставини та відсутність можливості здійснити перевірку такого судження на предмет його відповідності дійсності.

Фактичне твердження - це логічна побудова та викладення певного факту чи групи фактів. Факт - це явище об`єктивної дійсності, конкретні життєві обставини, які склалися у певному місці та часі за певних умов. Ураховуючи те, що факт, сам по собі, є категорією об`єктивною, незалежною від думок і поглядів сторонніх осіб, то його відповідність дійсності може бути перевірена та встановлена судом.

Отже, будь-яке судження, яке має оціночний характер, будь-яка критика та оцінка вчинків, вираження власних думок щодо якості виконуваних публічних функцій, отриманих результатів тощо, не є підставою для захисту права на повагу честі, гідності та ділової репутації та, відповідно, не є предметом судового захисту.

Колегія суддів вважає, що опублікована відповідачем стаття містить в собі не тільки факти, а і оціночні судження автора статті тих подій, які були підставою для написання цієї статті.

Так позивач не заперечував того факту, що ним була скоєна ДТП, що на нього складений протокол за ст. 130 КУпАП, що він раніше збив дитину, яка померла в лікарні.

При цьому заперечував ті факти, що обидва ДТП були вчинені ним у стані алкогольного сп`яніння, а також те, що він чинив опір працівникам поліції.

Однак із змісту статті не вбачається констатація цих фактів автором статті.

Так із змісту статі вбачається, що визначаючи, що позивач під час ДТП перебував у стані алкогольного сп`яніння, автор посилається на сприйняття його поведінки свідками цієї події, які зробили такі висновки на підставі його поведінки, мови та інше.

Також автор навів в статті інформацію, яка була надана ОСОБА_5 , представником Фастівського відділення поліції, що на ОСОБА_4 склали 2 протоколи. Один за ст.130 кодексу про адміністративні правопорушення за керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння і за ст. 124 цього ж Кодексу за порушення ПДР.

Отже з врахуванням наявної у автора інформації, а саме показів свідків події, інформації отриманої від представників поліції щодо складання протоколу за керуванням транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, автор виклав свої оціночні судження щодо цієї події, а саме , що ДТП було скоєне позивачем у стані алкогольного сп`яніння.

Щодо інформації, що ним було скоєне ще одне ДТП у стані алкогольного сп`яніння, то ця інформація також не може бути визнана фактичним твердженням. Так автором статті зазначено, що земляки пригадали подію, коли через керування автомобілем у стані сп`яніння ОСОБА_6 збив дитину.

В статті зазначено, що ОСОБА_6 позиціонує себе як громадський активіст, який на місцевому рівні бореться за дотримання законності, отже його поведінці у суспільстві приділяється прискіплива увага.

Таким чином, колегія суддів вважає, що інформація, викладена відповідачем, є вираженням суб`єктивної думки, тобто є не твердженням, висловленим ними особисто про факти, а є оцінкою отриманої інформації та власними висновками від цієї інформації. Такі висновки не можуть бути ані спростовані, ані підтверджені, тому не можуть бути предметом спору. Поширення таких висновків відповідачем повинно оцінюватись з точки зору суспільно відповідальної поведінки будь-якої особи перед суспільством, і, зокрема, громадського активіста, а аналіз таких висновків повинен здійснюватися суспільством на основі усієї інформації отриманої з різних джерел. За таких обставин та з урахуванням усталеної практики Європейського суду з прав людини, колегія суддів вважає, що поширена відносно позивача вищевикладена інформація є оціночним судженням та відповідає засадам демократичного суспільства щодо свободи вираження поглядів, а позивачем не доведено, що розповсюджена інформація призвела до негативних наслідків, що дискредитує його.

З врахуванням наведеного, колегія суддів вважає правильними висновки суду щодо відмови у задоволенні позовних вимог про визнання інформації недостовірною з підстав їх недоведеності.

Разом із тим, колегія суддів вважає помилковим висновок суду про відмову у задоволенні позову ще з однієї підстави, а саме за спливом позовної давності.

Відповідно статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Відповідно до п.2 ч.2 ст. статтею 258 ЦКУ встановлено таке виключення, зокрема позовна давність в один рік застосовується, до вимог про спростування недостовірної інформації, поміщеної у засобах масової інформації.

Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто перш ніж застосувати позовну давність суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в задоволенні позову через його необґрунтованість. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє в позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем.

Такі правові висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц; від 31 жовтня 2018 року у справі № 367/6105/16-ц; від 7 листопада 2018 року у справі № 575/476/16-ц; від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16(пункт 73); від 28 листопада 2018 року у справі№ 504/2864/13-ц (пункт 80); від 5 грудня 2018 року у справах № 522/2202/15-ц (пункт 61); № 522/2201/15-ц (пункт 62) та № 522/2110/15-ц (пункт 61); від 7 серпня 2019 року у справі № 2004/1979/12 (пункт 71); від 18 грудня 2019 року у справі № 522/1029/18 (пункт 134); від 16 червня 2020 року у справі № 372/266/15-ц (пункт 51).

Оскільки суд першої інстанції відмовив у задоволенні позову із-за його недоведеності, отже у суду не було підстав відмовляти у задоволенні позову за спливом позовної давності.

Відповідно до положень ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

З врахуванням викладеного вище, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині мотивів для відмови у задоволенні позову, а саме виключення із підстав для відмови у задоволенні позову сплив позовної давності.

Керуючись ст.ст.367, 369, 374, 376 України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 31 травня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Редакція журналу «Наш городок» про захист честі, гідності та ділової репутації змінити в частині мотивів для відмови у задоволенні позову, виклавши мотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 02 грудня 2022 року.

Суддя-доповідач

Судді: