Постанова

Іменем України

09 листопада 2022 року

м. Київ

справа № 753/771/21

провадження № 61-7585св22

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є. (суддя-доповідач),

суддів: Бурлакова С. Ю., Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М.,

учасники справи:

позивач - державне підприємство Міністерство оборони України «ІНФОРМАЦІЯ_1»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

третя особа - Філія «135 Домобудівельний комбінат» державного підприємства Міністерства оборони України «ІНФОРМАЦІЯ_1»,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва в складі судді Котвицького В. Л. від 17 червня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду в складі колегії суддів: Музичко С. Г., Болотова Є. В., Кулікової С. В. від 06 липня 2022 року,

ВСТАНОВИВ:

1.Описова частина

Короткий зміст заяви

У січні 2021 року державне підприємство Міністерства борони України «ІНФОРМАЦІЯ_1» (далі ДП МОУ «ІНФОРМАЦІЯ_1») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про виселення його з нежитлового приміщення АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення.

Позов обґрунтований тим, що ДП МОУ «ІНФОРМАЦІЯ_1» має структурний відокремлений підрозділ - філію ДП МОУ «ІНФОРМАЦІЯ_1-135» Домобудівельний комбінат», на балансі якої перебуває житловий будинок АДРЕСА_2 . У вказаному будинку в нежитловому приміщенні № НОМЕР_1 , яке розташоване на технічному поверсі, проживає без реєстрації відповідач ОСОБА_1 . Позивач посилається на те, що ОСОБА_1 самоправно вселився та проживає у вказаному нежитловому приміщенні без будь-яких договірних відносин та самоправно займає його без жодних на те підстав.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 17 червня 2021 року позов ДП МОУ «ІНФОРМАЦІЯ_1» задоволено. Виселено ОСОБА_1 із займаного нежитлового приміщення АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив із відсутності правових підстав для проживання ОСОБА_1 у спірному приміщенні.

Короткий зміст постанови апеляційного суду

Постановою Київського апеляційного суду від 06 липня 2022 року апеляційні скарги ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 залишено без задоволення. Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 17 червня 2021 року залишено без змін.

Апеляційний суд, погоджуючись з рішенням суду першої інстанції про задоволення позову, зазначив про те, що рішення місцевого суду відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційних скаргах.

Аргументи учасників справи

Узагальнені доводи вимог касаційної скарги

У серпні 2022 року ОСОБА_1 звернувся засобами поштового зв`язку до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 17 червня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 06 липня 2022 року, у якій просить скасувати зазначені судові рішення та ухвалити нове судове рішення про відмову в позові.

Підставою касаційного оскарження судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме суд застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 24 лютого 2021 року в справі № 296/4642/19, від 15 січня 2020 року в справі № 754/613/18-ц, та постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року в справі № 569/4373/16-ц (пункт 1 часини другої статті 389 ЦПК України).

Також заявник вказує на порушення судами норм процесуального права, а саме суд не дослідив зібрані у справі докази (пункт 4 частини другої статті 389, пункт 1 частини третьої статті 411 ЦПК України).

Узагальнені доводи відзиву на касаційну скаргу

У жовтні 2022 року ДП МОУ «ІНФОРМАЦІЯ_1» звернулося до суду із відзивом на касаційну скаргу ОСОБА_1 , у якому просить зазначену касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.

Зазначає, що доводи ОСОБА_1 про те, що йому надавалось рішення щодо його вселення та проживання - є безпідставними, відповідачем не надано жодного доказу волевиявлення ДП МОУ «ІНФОРМАЦІЯ_1» та його структурними підрозділами, про що зроблено належні висновки судом першої та апеляційної інстанції.

Узагальнені доводи письмових пояснень до касаційної скарги

У жовтні 2022 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду письмові пояснення до касаційної скарги, у яких зазначає, що у вищевказаному відзиві не наведено жодних доводів того, що оскаржувані рішення першої та другої інстанцій є законними. Як і не має спростувань того, що судами попередніх інстанцій були враховані вище наведені висновки Верховного Суду у подібних правовідносинах. Зокрема, що тривалий час проживання у спірній квартирі/будинку особи, яка не має іншого житла, є достатньою підставою для того, щоб вважати квартиру/будинок житлом цієї особи в розумінні статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Ухвалою Верховного Суду від 15 вересня 2022 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі та витребувано цивільну справу № 753/771/21 з Дарницького районного суду м. Києва.

Зазначена справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду

від 01 листопада 2022 року вказану справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Суд установив, що ДП МОУ «ІНФОРМАЦІЯ_1» засноване на державній формі власності і належить до сфери управління Міністерства оборони України. Майно підприємства є державною власністю і закріплюється за ним на праві господарського відання

На балансі філії ДП МОУ «ІНФОРМАЦІЯ_1» - «135 Домобудівельний комбінат» перебуває багатоквартирний будинок АДРЕСА_2 , що підтверджується актом приймання(передачі) будинків, споруд і територій військового містечка, затвердженим начальником Головного квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України від 06 грудня 2000 року та авізо № 1, складеного на виконання цього акту.

Відповідач працює в ДП МОУ «Монтажник-Україна» з 02 червня 2003 року.

ОСОБА_1 з сім`єю у складі трьох осіб проживає у будинку за адресою: АДРЕСА_3 з 2000 року та сплачує житлово-комунальні послуги, іншого житла відповідач на немає.

2.Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-IХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частин першої, другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Кожному гарантується недоторканність житла (стаття 30 Конституції України).

У частині четвертій статті 9 ЖК Української РСР визначено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до частини першої статті 109 ЖК Української РСР виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом.

У частині третій статті 116 ЖК Української РСР передбачено, що осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.

Такими, що самоправно зайняли жиле приміщення, вважаються особи, які вселилися до нього самовільно без будь-яких підстав, а саме без відповідного рішення про надання їм цього приміщення та відповідно ордера на житлове приміщення. Виселення цих осіб пов`язане з відсутністю у них будь-яких підстав для зайняття жилої площі.

Установлено, що у 2000 році ОСОБА_1 разом із своєю сім`єю отримав дозвіл на вселення (забезпечення даним житловим приміщенням) по АДРЕСА_2 за клопотанням керівництва автомобільної бази НОМЕР_2 МОУ до НОМЕР_3 ЗБК ДП «ІНФОРМАЦІЯ_1» МОУ, спірне приміщення є його єдиним житлом, в якому він проживає понад 20 років, іншого житла відповідач не має.

Вселення відповідача у спірні приміщення на підставі відповідного рішення керівництва автомобільної бази НОМЕР_2 МОУ до НОМЕР_3 ЗБК ДП «ІНФОРМАЦІЯ_1» МОУ унеможливлює його виселення на підставі частини третій статті 116 ЖК Української РСР, оскільки таке вселення не є самоправним. Недотримання порядку вселення в приміщення, а саме відсутність ордеру, само по собі не є підставою для висновку про самоправне зайняття житла.

За змістом статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.

У своїй діяльності Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) керується принципом пропорційності, тобто дотримання «справедливого балансу» між потребами загальної суспільної ваги та потребами збереження фундаментальних прав особи.

Стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) закріплює право кожного на повагу до його приватного і сімейного життя, житла і до таємниці кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права інакше, ніж згідно із законом і коли це необхідно в демократичному суспільстві в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

У пункті 36 рішення від 18 листопада 2004 року у справі «Прокопович проти Росії» Європейський суд з прав людини визначив, що концепція «житла» за змістом статті 8 Конвенції не обмежена житлом, яке зайняте на законних підставах або встановленим у законному порядку. «Житло» - це автономна концепція, що не залежить від класифікації у національному праві. То чи є місце конкретного проживання «житлом», що б спричинило захист на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин справи, а саме - від наявності достатніх триваючих зв`язків з конкретним місцем проживання (рішення ЄСПЛ у справі «Баклі проти Сполученого Королівства» від 11 січня 1995 року, пункт 63).

Таким чином, тривалий час проживання особи в житлі, незалежно від його правового режиму, є достатньою підставою для того, щоб вважати відповідне житло належним такій особі в розумінні статті 8 Конвенції, а тому наступне виселення її з відповідного житла є невиправданим втручанням в приватну сферу особи, порушенням прав на повагу до житла.

Поняття «майно» у першій частині статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, яке не обмежується правом власності на фізичні речі та є незалежним від формальної класифікації в національному законодавстві. Право на інтерес теж по суті захищається статтею 1 Першого протоколу до Конвенції.

Тривалий час проживання ОСОБА_1 у спірній квартирі є достатньою підставою для того, щоб вважати це житло належним йому в розумінні статті 8 Конвенції, а тому виселення відповідача з цього житла є невиправданим втручанням у його приватну сферу, порушенням прав на повагу до житла.

Відсутність ордера на вселення у спірне приміщення само по собі не є підставою для висновку, що займане відповідачем з 2000 року житло за таких фактичних обставин справи, за наявності достатніх триваючих зв`язків з конкретним місцем проживання, не є житлом у розумінні пункту 1 статті 8 Конвенції.

Вирішуючи спір суди першої та апеляційної інстанцій не врахували наведені норми матеріального права та дійшли необґрунтованого висновку, що позивач надав належні та допустимі докази на підтвердження наявності підстав, передбачених законом, для виселення відповідача ОСОБА_1 .

Відповідно до частин першої та четвертої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судом повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, оскаржувані судові рішення судів попередніх інстанцій підлягають скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні позову.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини першої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судом повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись статтями 402, 409, 412, 416 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 17 червня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 06 липня 2022 року скасувати.

У задоволенні позову державного підприємства Міністерства оборони України «ІНФОРМАЦІЯ_1» до ОСОБА_1 , третя особа - Філія «135 Домобудівельний комбінат» державного підприємства Міністерства оборони «ІНФОРМАЦІЯ_1», про виселення без надання іншого жилого приміщення - відмовити.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді:С. Ю. Бурлаков
А. Ю. Зайцев
Є. В. Коротенко
В. М. Коротун