КОЗЯТИНСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

Іменем України

справа №133/202/22

22.11.22

Козятинський міськрайонний суд Вінницької області

в складі головуючого судді Пєтухової Н.О.,

за участі секретаря судових засідань Гаврилюк О.Г.,

розглянувши, у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) осіб, цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Вінницьке обласне управління Акціонерне товариство «Ощадбанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

01.02.2022 до Козятинського міськрайонного суду Вінницької області надійшов позов АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором.

Позов обґрунтовано тим, що 05 квітня 2019 року сторонами було підписано Заяву на встановлення відновлювальної кредитної лінії (Кредиту) відповідно до умов Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб.

Підписанням Заяви на встановлення кредитної лінії, відповідач ініціював одержання та погодився на умови користування кредитом, відповідно до умов договору та підтвердив укладання між відповідачем та банком кредитного договору (п. 3.1 Заяви на встановлення). Згідно з п.п. 3.2 Заяви на встановлення, клієнт просить надати йому кредит на споживчі потреби в національній валюті, шляхом встановлення відновлювальної кредитної лінії на картковий рахунок та погоджується зі встановленням максимальних параметрів кредитування: бажаний розмір кредиту 38850,00 грн.

Відповідачу 08.04.2019 встановлено кредитний ліміт у сумі 38850,00 грн.

Як зазначає позивач, банк свої зобов`язання перед відповідачем виконав повністю.

Відповідно п. 3.3 Заяви на встановлення, процентна ставка є фіксованою, встановлюється в розмірі 38,00% річних на користування кредитними коштами у всіх випадках, крім випадку користування кредитними коштами протягом Грейс-періоду.

Пунктом 1.18.5 ч.1 Розділу ХХІІ Договору передбачено, що сплата нарахованих процентів за користування кредитом здійснюється не пізніше 25 числа кожного місяця, шляхом договірного списання коштів з карткового рахунку клієнта. У разі несплати вищезазначених платежів у визначений період, сума заборгованості, яка підлягала погашенню, наступного робочого дня переноситься на відповідні рахунки обліку простроченої заборгованості.

Згідно п. 3.4 Заяви на встановлення (збільшення) відновлювальної кредитної лінії клієнт щомісячно здійснює часткове повернення кредиту в розмірі мінімального платежу, який складає 5% від суми заборгованості за кредитом.

Відповідно до п. 1.21 ч. 1 та п. 1.30 ч. 1 Розділу ХХІІ Договору, за невиконання або несвоєчасне, не в повному обсязі виконання клієнтом зобов`язання перед банком у розмірі та в строки, банк має право нараховувати на суми прострочених платежів та стягувати пеню, а клієнт гарантує повернення сум такої заборгованості банку всіма належними йому коштами, майном, майновими правами.

Останнє зарахування коштів на картрахунок для погашення кредиту відбувалось 15.04.2021; останнє зарахування коштів на картковий рахунок для погашення процентів відбулось 08.09.2021. Вказуючи, що у зв`язку із затриманням сплати клієнтом заборгованості по кредиту (його частини, в тому числі в розмірі обов`язкового щомісячного платежу) та комісії, відповідачу надсилалася претензія від 09.11.2021 з вимогою про дострокове погашення заборгованості за кредитом в повному обсязі, проте дана заборгованість не була погашена в повному обсязі. Відповідач продовжує порушувати умови договору, а саме: допущену прострочену заборгованість зі сплати основного боргу, комісії та неустойку.

Станом на 25 січня 2022 року за відповідачем рахується заборгованість в розмірі 46 536,26 грн., яка утворилась з 27.06.2021, у зв`язку з невчасною сплатою та складається з: заборгованість за основним боргом 38 845,88 грн.; проценти за користування кредитом 6 033,90 грн.; комісія 3,79 грн.; 3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу 431,38 грн.; 3% річних за несвоєчасне погашення процентів 85,37 грн.; втрати від інфляції за несвоєчасне погашення основного боргу 945,59 грн.; втрати від інфляції за несвоєчасне погашення комісії 190,35 грн.

Враховуючи вищевикладене позивач АТ «Ощадбанк» просить стягнути з ОСОБА_2 заборгованість за Заявою на встановлення кредитної лінії до умов договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 05.04.2019, яка становить 46 536,26 грн.

Ухвалою Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 09.02.2022 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження, відповідачеві надано строк для подання відзиву на позовну заяву.

Вказану ухвалу разом із копією позовної заяви з додатками було надіслано відповідачеві на адресу зазначену в позовній заяві, однак повернуто з відміткою поштового відділення про те, що адресат відсутній за вказаною адресою (адреса, зазначена на конвертв, відповідає адресі місця реєстрації відповідача).

Від позивача 20.07.2022 надійшла заява про розгляд справи у відсутність представника позивача, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував.

Відповідач в судове засідання не з`явився; заяви про розгляд справи у його відсутність чи будь-якого заперечення суду не подавав.

Враховуючи те, що сторони до судового засідання не з`явились, суд, керуючись ч.2 ст.247 ЦПК України, розглянув справу без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав.

Судом встановлено, що на підставі Заяви встановлення (збільшення) відновлювальної кредитної лінії від 05 квітня 2019 року банк відкрив ОСОБА_1 картковий рахунок та надав бажаний розмір кредиту 38850 грн із фіксованою процентною ставкою 38,00% річних та 0,001% річних за користування кредитними коштами протягом Грейс-періоду у випадку безготівкового розрахунку за товари та послуги з використанням платіжної картки та щомісячною сплатою мінімального платежу на часткове погашення кредиту в розмірі 5% від суми заборгованості за кредитом.

Підписанням Заяви на встановлення відновлювальної кредитної лінії, відповідач ініціював одержання та погодився на умови користування кредитом відповідно до умов договору та підтвердив укладення між відповідачем та банком кредитного договору своїм підписом.

З наданої позивачем виписки про рух коштів по рахунку за період з 05.04.2019 по 15.08.2019 та з 16.08.2019 по 25.01.2022 слідує, що відповідач коштами користувався, однак не здійснював їх погашення.

Неналежне виконання зобов`язань привело до виникнення заборгованості, яка за розрахунком заборгованост (станом на 25.01.2022) становить 46 536,26 грн., яка складається з 38 845,88 грн.; проценти за користування кредитом 6 033,90 грн.; комісія 3,79 грн.; 3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу 431,38 грн.; 3% річних за несвоєчасне погашення процентів 85,37 грн.; втрати від інфляції за несвоєчасне погашення основного боргу 945,59 грн.; втрати від інфляції за несвоєчасне погашення комісії 190,35 грн.

АТ «Державний ощадний банк України» на адресу ОСОБА_1 , надсилав вимогу про повернення кредиту, що підтверджується копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення від 11.11.2021, яку останній отримав 19.11.2021.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилався на те, що умови кредитного договору належним чином відповідачем не виконуються, у зв`язку з чим просило стягнути заборгованість з відповідача.

Однією із загальних засад цивільного законодавства, зокрема, є свобода договору, що визначається п.3 ч.1 ст.3 ЦК України; відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно положень ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти; до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено параграфом 2 і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до змісту ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Відповідно до положень ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу; якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу; якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У відповідності до ч.1 ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; сплата неустойки.

Згідно ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він, зокрема, не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Ст. 614 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини, якщо інше не встановлено договором або законом. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 в порушення вимог кредитного договору та норм ЦК України, не виконав взятого на себе зобов`язання, оскільки ним не представлено суду будь-яких доказів щодо здійснення інших платежів в рахунок виконання власних зобов`язань за вказаним договором кредиту, а отже, не доведено відсутність своєї вини у його невиконанні, що згідно вимог закону є обов`язком особи, яка порушила зобов`язання. Відтак суд приходить до висновку, що оспорювана заборгованість за кредитом, по відсоткам за користування кредитом, а також втрати від інфляції за несвоєчасне погашення основного боргу та витрат від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом у загальній сумі 46015,72 грн підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, тому позов підлягає задоволенню в частині вказаних вимог.

Згідно ч.1 ст.624 ЦК України, якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню в повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.

Згідно із частиною 2 статті 625 ЦК України, в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Однак три відсотки річних від простороченої суми можуть бути стягнуті, якщо розмір процентів не обумовлений, зокрема, договором. У цій справі судом встановлено, що між сторонами укладено договір, де визначено відсоткову ставку за користування кредитними коштами, а тому вимога позивача про стягнення з відповідача трьох відсотків річних є необгрунтованою та задоволенню не підлягає.

Що стосується позовних вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості по комісії, суд вважає, що позивачем не доведено власні позовні вимоги з огляду на наступне.

Так, у постанові Верховного Суду від 03.07.2019 року в справі №342/180/17 зроблено висновок про те, що оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Безпосередньо укладеним між сторонами кредитним договором у вигляді заяви на встановлення (збільшення) відновлювальної кредитної лінії, підписаних сторонами, не визначено певних розмірів комісії.

Положеннями договору комплексного обслуговування фізичних осіб ПАТ "Державний ощадний банк України", що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені серед іншого плата за користування кредитом, плата за перевищення витратного ліміту (овердрафт), плата за послуги банку (комісійні винагороди), тарифи, відповідальність сторін, зокрема пеня за невиконання або несвоєчасне, не в повному обсязі виконання позичальником будь-якого грошового зобов`язання перед банком. Проте, вказаний договір, що представлений суду стороною позивача, не містить відомостей щодо його підписання відповідачем ОСОБА_1 , а у підписаній ним заяві такі умови не зазначені.

Отже, матеріали справи не містять об`єктивних підтверджень, що саме ці положення договору розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву про приєднання до договору комплексного обслуговування фізичних осіб, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати комісії, та саме у зазначених в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Тому при вирішенні даного цивільного спору не підлягають застосуванню положення ч.1 ст.634 ЦК України, якими передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, а друга сторона не може запропонувати свої умови договору, оскільки не виключено, що Договір комплексного обслуговування фізичних осіб, що розміщений на офіційному сайті позивача, змінювався самим АТ "Ощадбанк" з часу виникнення спірних правовідносин до моменту вказаної дати звернення до суду із цим позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви договір та тарифи у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

З огляду на наведене без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу положення Договору комплексного обслуговування фізичних осіб, додатки №1-3 до нього, відсутність у заяві про приєднання домовленості сторін про сплату комісії, а також її розміру та порядку нарахування, надана банком копія Договору комплексного обслуговування фізичних осіб не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин.

Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати комісії за розрахунково-касове обслуговування, а також за послуги смс-інформування і запитів балансу по картковому рахунку, комісії при обробці авторизаційного запиту, нарахування яких містяться у виписці по картковому рахунку відповідача.

Аналогічна правова позиція про неможливість вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, однак щодо Умов надання споживчого кредиту фізичним особам ("Розстрочка"), ("Стандарт"), оскільки такі не містять підпису позичальника, викладена у постанові Верховного Суду України від 11.03.2015 року в справі №6-16цс15.

Судом враховується, що відповідно до вимог ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, суд доходить висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача комісії в сумі 3,79 грн є безпідставними та задоволенню не підлягають у зв`язку з відсутністю передбаченого обов`язку відповідача щодо їх сплаті позивачу у заяві про встановлення (збільшення) відновлювальної кредитної лінії від 05.04.2019, та внаслідок неналежності стосовно цих умов решти представлених позивачем доказів, а саме вказаного договору комплексного обслуговування фізичних осіб.

Суд дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи приходить до висновку, що виконання зобов`язань порушено з вини відповідача тому позовні вимоги підлягають задоволенню в частині стягнення основного боргу, процентів за користування кредитом, втрат від інфляції.

Розподіл судових витрат здійснити відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст. 13, 81, 141, 279, 263-265 ЦПК України, на підставі ст. 526, 527, 530, 536, 546, 549, 610-611, 625, 629, 638, 1048, 1049, 1054, 1055 ЦК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовну заяву Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Вінницьке обласне управління Акціонерне товариство «Ощадбанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , зареєстрованого: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Вінницьке обласне управління Акціонерне товариство «Ощадбанк» (код 09302607, МФО 302076, IBAN НОМЕР_2 в філії Вінницьке обласне управління АТ «Ощадбанк», вул. Соборна, 71, м. Вінниця, 21050) заборгованість у розмірі 46 015,72 (сорок шість тисяч п`ятнадцять) гривень, 72 копійки, що складається з суми заборгованості за основним боргом 38 845,88 грн, процентів за користування кредитом 6 033,90 грн, втрати від інфляції за несвоєчасне погашення основного боргу 945,59 та втрат від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом 190,35 грн.

У решті вимог позову - відмовити.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства "Ощадбанк" судовий збір у розмірі 2453 (дві тисячі триста п`ятдесят три) гривні 25 копійок.

Рішення може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його постановлення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його постановлення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Наталя ПЄТУХОВА

Дата документу 22.11.2022