ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6854/22 Справа № 212/2480/22 Суддя у 1-й інстанції - Козлов Д.О. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2022 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Бондар Я.М.,

суддів Зубакової В.П., Остапенко В.О.

секретар судового засідання Гладиш К.І.

сторони справи

позивач - ОСОБА_1

відповідач- Акціонерне товариство "Криворізька теплоцентраль",

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 серпня 2022 року, ухваленого суддею Козловим Д.О. в м.Кривому Розі Дніпропетровської області, повний текст судового рішення складено 02 серпня 2022 року, -

ВСТАНОВИВ:

У травні 2022 позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача Акціонерного товариства "Криворізька теплоцентраль" про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позову зазначив, що він з 6 серпня 2013 року працював на підприємстві відповідача на різних посадах, а з 22 січня 2021 року був переведений на посаду технічного керівника з джерел теплопостачання.

В період з 13 грудня 2021 року по 22 квітня 2022 року він неодноразово був непрацездатний внаслідок захворювань, тимчасова непрацездатність якого засвідчена електронними листками непрацездатності.

Натомість у періоди з 07.01.2022 р. по 09.01.2022 р., з 22.01.2022 р. по 23.01.2022 р. та з 08.04.2022 р. по 10.04.2022 р. він був працездатним.

Таким чином тривалість його тимчасової непрацездатності в період з 13.12.2021 р. по 07.04.2022 р. склала 3 місяця 25 календарних днів. Додав, що 08.04.2022 р. він вийшов на роботу та близько об 7-25 год. перебував на своєму робочому місці, а об 7.30 год. розпочалась селекторна нарада, в який він також брав участь. Після, його було запрошено до т. в. о. голови правління відповідача, де позивача ознайомлено з наказом по підприємству від 24.01.2022 р. №29 «Про зменшення тривалості робочого часу та встановлення неповного робочого тижня», після чого співробітники служби безпеки та служби охорони відповідача видворили його з території підприємства, про що був складений відповідний акт за участю представників профспілки, членом якої він є.

З 11.04.2022 р. по 22.04.2022 р. він знов був непрацездатним, після чого повинен був стати до роботи 25.04.2022 р.

Однак у цей день його повідомили, що 12.04.2022 р. позивача звільнено з роботи, внаслідок чого 26.04.2022 р. йому було видано копію Наказу №113-к про припинення трудового договору через нез`явлення на роботу протягом більш як чотирьох місяців підряд внаслідок тимчасової непрацездатності згідно із п.5 ч.1 ст.40 КЗпП України.

Не погоджуючись із наказом про звільнення, вказував, що, по-перше, відповідач звільнив його раніше спливу чотиримісячного строку тимчасової непрацездатності, яка розпочалась 13 грудня 2021 року. Крім того він не був відсутнім на роботі протягом чотирьох місяців підряд, оскільки він вийшов на роботу 08.04.2022 р. та виконував того дня свої трудові обов`язки, внаслідок чого його тимчасова непрацездатність у межах встановленого законом чотиримісячного строку була перервана, у зв`язку з чим відповідач не мав права його звільняти за п.5 ч.1 ст.40 КЗпП України, тому просив визнати наказ №113-к від 12.04.2022 р. незаконним та скасувати його.

Відповідно до ст.235 КЗпП України просив поновити його на попередній посаді в АТ "Криворізька теплоцентраль" з 12 квітня 2022 року та стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 13.04.2022 р. до дати ухвалення рішення судом.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 серпня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Криворізька теплоцентраль" про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволені частково.

Змінено дату звільнення ОСОБА_1 з посади технічного керівника з джерел теплопостачання Акціонерного товариства "Криворізька теплоцентраль" на підставі пункту 5 статті 40 КЗпП України з 12 квітня 2022 року на 14 квітня 2022 року.

У задоволенні решти вимог відмовлено.

Позивач ОСОБА_1 , будучи незгодним з ухваленим судовим рішенням подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність і необгрунтованість ухваленого судового рішення, прийнятого з порушенням норм матеріального і процесуального права, просить його скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким у повному обсязі задовольнити заявлені ним до АТ "Криворізька теплоцентраль" позовні вимоги.

При цьому, скаржник зазначає, що суд першої інстанції частково задовольнивши його позовні вимоги, а саме шляхом зміни дати звільнення вийшов за межі заявлених ним позовних вимог, чим порушив норми ст.13 ЦПК України.

Позивач, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві наголошує на тому, що його непрацездатність не перевищувала чотирьох місяців, оскільки була перервана виходом на роботу 08 квітня 2022 року, тому наказ про звільнення виданий незаконно з порушенням норм п.5 ч.1 ст.40 КЗпП України.

Позивач вважає безпідставним висновок суду першої інстанції про те, що 08.04.2022 він перебував на роботі у неробочий день, вказуючи на те, що вперше він був попереджений про зміну істотних умов праці - режиму (графіку) роботи та ознайомлений з Наказом №29 від 24.01.2022 лише 08 квітня 2022 року о 08 год. 59 хвилин, тому вважає, що з початку робочого дня 08.04.2022 і до 08 год. 59 хвилин для нього був звичайний робочий режим за п`ятиденним графіком роботи, а його вихід на роботу саме 08.04.2022 та присутність на роботі з виконнанням трудових обов`язків - прийняттям участі у селекторній нараді були обумовлені звичайним режимом роботи згідно з Правилами внутрішнього трудового розпорядку для працівників підприємства.

У відзиві на апеляційну скаргу позивача, відповідач Акціонерне товариство "Криворізька теплоцентраль" просить залишити апеляційну скаргу позивача без задоволення, а рішення суду першої інстанції як законне і належним чином обгрунтоване без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши думку представника позивача ОСОБА_2 , який підтримав доводи і вимоги апеляційної скарги, просив їх задовольнити з викладених у скарзі підстав, скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалити нове судове рішення про повне задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_3 , яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги сторони позивача з викладених у відзиві підстав, просила оскаржуване рішення залишити без змін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, заявлених позовних вимог, відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга сторони позивача не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач ОСОБА_1 працював з 6 серпня 2013 року на різних посадах у АТ «Криворізька теплоцентраль», яка є правонаступником ДП «Криворізька теплоцентраль» та ПАТ «Криворізька теплоцентраль», якого 28 січня 2021 року було переведено на посаду технічного керівника з джерел теплопостачання, звідки ОСОБА_1 звільнено за п.5 ч.1 ст.40 КЗпП з 12 квітня 2022 року через нез`явлення на роботу протягом більш як чотирьох місяців підряд унаслідок тимчасової непрацездатності, відповідно до наказу №113-к від 12 квітня 2022 року, що підтверджено копією трудової книжки позивача серія НОМЕР_1 , копіями наказів №200 від 6 серпня 2013 року, №16-к від 26 січня 2021 року, №113-к від 12 квітня 2022 року по АТ "Криворізька теплоцентраль" про звільнення ОСОБА_1 з посади технічного керівника з джерел теплопостачання на підставі п.5 ст.40 КЗпП, про який його було повідомлено 15 квітня 2022 року поштою та з яким позивача було фактично ознайомлено 26 квітня 2022 року (а. с. 6, 7-11, 46-47, 48-50, 52, 54-55).

З витягу від 21 травня 2022 року, з листів непрацездатності ОСОБА_1 видно, що позивач на підставі сформованих листів непрацездатності, на які мається посилання у наказі №113-к від 12 квітня 2022 року, перебував на лікарняному через захворювання загального характеру: з 13.12.2021р. по 20.12.2021р., з 21.12.2021р. по 27.12.2021р., з 28.12.2021р. по 06.01.2022р., з 10.01.2022р. по 21.01.2022р, з 24.01.2022р. по 02.02.2022р., з 03.02.2022р по 11.02.2022р., з 12.02.2022р. по 14.02.2022р., з 15.02.2022р. по 28.02.2022р., з 01.03.2022р. по 09.03.2022р., з 10.03.2022р. по 17.03.2022р., з 18.03.2022р. по 25.03.2022р., з 28.03.2022р. по 01.04.2022р., з 02.04.2022р. по 07.04.2022р., з 11.04.2022р. по 22.04.2022р., що також підтверджується копіями електронних листів непрацездатності, долучених представником відповідача та табелем обліку робочого часу ОСОБА_1 за квітень 2022 року на АТ "Криворізька теплоцентраль" (а.с.14-17, 58-71, 117).

За актом від 8 квітня 2022 року, складеним представниками Первинної профспілкової організації АТ "Криворізька теплоцентраль", вбачається, що член вказаної профспілки, ОСОБА_1 , був 8 квітня 2022 року присутній на робочому місці у кабінеті, що розташований в адміністративній будівлі управління АТ "Криворізька теплоцентраль", зокрема, о 7-30 год. на селекторній нараді у кабінеті головного інженера. При цьому біля 09-30 год. 8 квітня 2022 року позивача з кабінету т. в. о. голови правління після ознайомлення з наказом №29 від 24 січня 2022 року за сприянням працівників служби безпеки та відділу охорони було видворено з робочого місця позивача та території АТ "Криворізька теплоцентраль" (а. с. 18).

Фактична відсутність на території АТ "Криворізька теплоцентраль" 8 квітня 2022 року свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 підтверджується службовою запискою від 29 червня 2022 року начальника ПВО та СО, а також витягами з робочих зошитів постів №1, 4, 5 АТ " Криворізька теплоцентраль" (а. с. 96-108).

З витягу з Правил внутрішнього трудового розпорядку працівників ДП «Криворізька теплоцентраль» вбачається, що на підприємстві був запроваджений п`ятиденний робочий тиждень з понеділка по п`ятницю включно (а.с. 72-73).

Наказом від 24 січня 2022 року №29 АТ "Криворізька теплоцентраль" «Про зменшення тривалості робочого часу та встановлення неповного робочою тижня» на підприємстві відповідача з дати закінчення опалювального сезону 2021-2022 років, але не раніше 1 квітня 2022 року до початку опалювального сезону 2022-2023 років для структурних підрозділів та працівників було встановлено неповний робочий тиждень (за виключенням, передбаченим п 4 такого наказу): 4-х денний робочий тиждень з понеділка по четвер включно. Крім того, було змінено графік роботи деяким працівникам АТ "Криворізька теплоцентраль" (а. с. 74-77).

З вказаним наказом ОСОБА_1 був ознайомлений та погоджувався із ним, що підтверджується списком працівників АТ " Криворізька теплоцентраль", ознайомлених із наказом від 24 січня 2022 року №29 (а. с. 77).

Судом перевірено та встановлено, що посада ОСОБА_1 не відносилась ані до виключень, передбачених п. 4 наказу відповідача від 24 січня 2022 року №29, ані до тих працівників, яким було змінено графік роботи на АТ "Криворізька теплоцентраль".

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про відмову позивачеві ОСОБА_1 в задоволенні його позовних вимог в повному обсязі, на підставі досліджених доказів та встановлених обставин справи, виходив з того, що звільнення позивача з АТ "Криворізька теплоцентраль" за наказом №113-к від 12.04.2022 р. на підставі п.5 ст.40 КЗпП було цілком законним, внаслідок чого підстав для його скасування та поновлення позивача на займаній посаді в АТ "Криворізька теплоцентраль" немає, як й підстав для стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Суд першої інстанції, змінюючи у наказі про звільнення позивача дату звільнення з роботи з 12 квітня 2022 року на 14 квітня 2022 року, виходив з того, що рішення про зміну формулювання причин звільнення судом можливо виключно в тих випадках, коли це не тягне за собою поновлення працівника на роботі, за умови, що підстава, за якою звільнено працівника, є законною, а неправильним є лише формулювання причин звільнення в наказі та трудовій книжці працівника. Суд дійшов висновку, що оскільки 4-х місячна тривалість тимчасової непрацездатності позивача почала обраховуватись з 13 грудня 2021 року, то відповідно застосування положень п.5 ст.40 КЗпП можливо було б лише після нез`явлення ОСОБА_1 на роботу протягом більш як чотири місяці підряд внаслідок тимчасової непрацездатності, тобто його нез`явлення 13 квітня 2022 року включно, внаслідок чого першим днем для застосування положень п.5 ст. 40 КЗпП могло бути лише 14 квітня 2022 року.

При цьому, суд першої інстанції у рішенні вказав, що зазначення у наказі про звільнення ОСОБА_1 дати звільнення 12 квітня 2022 року, замість вірної дати 14 квітня 2022 року, не свідчить про незаконність такого наказу у цілому, а лише свідчить про неправильне формулювання дати звільнення позивача, оскільки підстава, за якою звільнено працівника, є законною відповідно до п.5 ст.40 КЗпП, що відповідно не тягне за собою поновлення працівника на займаній ним посаді.

Колегія суддів повністю погоджується з висновками суду першої інстанції, викладеними у судовому рішенні та не погоджується з доводами сторони позивача щодо незаконності та необґрунтованості судового рішення, з огляду на таке.

За вимогами ст.ст.263, 264 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, ;що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов`язаний з`ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов`язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Колегія суддів, вивчивши матеріали справи, дослідивши доводи позивача, викладені в апеляційній скарзі вважає, що суд першої інстанції у повній мірі з`ясував всі обставини, які мають значення для справи, та виконав усі вимоги цивільного судочинства, у зв`язку із чим рішення в даній справі є законним і належним чином обґрунтованим.

За змістом ст.43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

За нормами ч.1 ст.21 Кодексу Законів про Працю (далі - КЗпП) трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно п.1 ч.1 ст.23 КЗпП трудовий договір може бути безстроковим, що укладається на невизначений строк.

Відповідно до п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 6 листопада 1992 року "Про практику розгляду судами трудових спорів" (далі - Постанова Пленуму №9) за ст.24 КЗпП укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника підприємства, установи, організації чи уповноваженого ним органу.

Згідно положень п. 5 ч.1 ст.40 КЗпП трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані роботодавцем лише у випадках нез`явлення на роботу протягом більш як чотирьох місяців підряд внаслідок тимчасової непрацездатності, не рахуючи відпустки по вагітності і родах, якщо законодавством не встановлений триваліший строк збереження місця роботи (посади) при певному захворюванні. За працівниками, які втратили працездатність у зв`язку з трудовим каліцтвом або професійним захворюванням, місце роботи (посада) зберігається до відновлення працездатності або встановлення інвалідності.

Згідно із ч.3 ст.40 КЗпП не допускається звільнення працівника з ініціативи роботодавця в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації.

Так, рішенням Конституційного Суду України (далі за текстом рішення - КСУ) від 4 вересня 2019 року N6-р (II)/2019 по справі N3-425/2018 визнано такими, що відповідають Конституції України (є конституційними), положення ч.3 ст.40 Кодексу законів про працю України.

За нормами ч.1 ст.43 КЗпП за загальним правилом, розірвання трудового договору з підстав, передбачених п.1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 ст.40, п.2, 3 ст.41 КЗпП може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Відповідно до ч.2 ст.5 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» в період дії воєнного стану норми ст.43 КЗпП України не застосовуються, крім випадків звільнення працівників підприємств, установ або організацій, обраних до профспілкових органів.

Згідно положень ч.3 ст.32 КЗпП у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці.

При цьому, відповідно до п.2 «Прикінцевих положень» КЗпП під час дії воєнного стану, введеного, відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», діють обмеження та особливості організації трудових відносин, встановлені Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».

На підставі ч.3 ст.1 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» у період дії воєнного стану не застосовуються норми законодавства про працю у частині відносин, врегульованих цим Законом.

Так, за змістом ч.2 ст.3 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», який набув чинності 24 березня 2022 року, у період дії воєнного стану норми ч.3 ст.32 КЗпП та інших законів України щодо повідомлення працівника про зміну істотних умов праці не застосовуються.

Наявними у справі доказами, зокрема листами непрацездатності ОСОБА_1 , табелем обліку робочого часу ОСОБА_1 за квітень 2022 року підтверджено, що позивач перебував на лікарняному через захворювання загального характеру в наступні періоди часу: з 13.12.2021р. по 20.12.2021р., з 21.12.2021р. по 27.12.2021р., з 28.12.2021р. по 06.01.2022р., з 10.01.2022р. по 21.01.2022р, з 24.01.2022р. по 02.02.2022р., з 03.02.2022р по 11.02.2022р., з 12.02.2022р. по 14.02.2022р., з 15.02.2022р. по 28.02.2022р., з 01.03.2022р. по 09.03.2022р., з 10.03.2022р. по 17.03.2022р., з 18.03.2022р. по 25.03.2022р., з 28.03.2022р. по 01.04.2022р., з 02.04.2022р. по 07.04.2022р., з 11.04.2022р. по 22.04.2022р. (а.с.14-17, 58-71, 117). Безперервний період часу перебування позивача на лікарняному становить з 13 грудня 2021 року по 22 квітня 2022 року, що складає 4 місяці та 9 днів.

Судом встановлено, що Наказом АТ "Криворізька теплоцентраль" «Про зменшення тривалості робочого часу та встановлення неповного робочою тижня» №29 від 24 січня 2022 року на підприємстві відповідача з дати закінчення опалювального сезону 2021-2022 років, але не раніше 1 квітня 2022 року до початку опалювального сезону 2022-2023 років для структурних підрозділів та працівників було встановлено неповний робочий тиждень (за виключенням, передбаченим п.4 такого наказу): 4-х денний робочий тиждень з понеділка по четвер включно. Крім того, було змінено графік роботи деяким працівникам АТ "Криворізька теплоцентраль" (а.с.74-77).

З зазначеним вище наказом ОСОБА_1 був ознайомлений 08.04.2022 та погоджувався із ним, що підтверджено списком працівників підприємства, ознайомлених із наказом від 24 січня 2022 року №29 (а.с.77).

Судом встановлено, що наказ про зміну режиму роботи АТ "Криворізька теплоцентраль" від 24.01.2022 р. Позивачем не оскаржувався.

Судом встановлено, що відповідач з 24 березня 2022 року не повинен був повідомляти позивача відповідно до ч.3 ст.32 КЗпП завчасно до зміни режиму роботи АТ "Криворізька теплоцентраль", які набули чинності з 1 квітня 2022 року.

Також судом було встановлено, що ОСОБА_1 ,. дійсно 8 квітня 2022 року в п`ятницю вийшов на роботу після чергового лікарняного, при цьому суд встановив, що в цей день ОСОБА_1 ознайомився Наказом №29 від 24 січня 2022 року «Про зменшення тривалості робочого часу та встановлення неповного робочою тижня» та був повідомлений про те, що п`ятниця на підприємстві відповідача на теперішній час є неробочим, тобто вихідним днем, у зв`язку з чим позивача після ознайомлення з наказом було проведено за територію підприємства.

Таким чином, виход позивача на роботу 08 квітня 2022 року (у неробочий день) не перервало строк його безперервної відсутності на роботі через тимчасову непрацездатність.

Так, будучи обізнаним саме 08 квітня 2022 року про встановлення на підприємстві відповідача 4-х денного робочого тиждню з понеділка по четвер включно, позивач усвідомлюючи, що наступного робочого тижня, тобто з 11 квітня 2022 р. по 14 квітня 2022 р., буде досягнуто 4-х місячний строк підряд його невиходу на роботу внаслідок тимчасової непрацездатності, відкрив новий лист непрацездатності з 11 квітня 2022 року, який був закритий 22 квітня 2022 року.

Отже, висновок суду першої інстанції про те, що подальша тимчасова непрацездатність позивача з понеділка 11 квітня 2022 року по 22 квітня 2022 року включно свідчить про існування у АТ "Криворізька теплоцентраль" достатніх правових підстав для застосування положень п.5 ст.40 КЗпП, колегія суддів вважає правильним та з наведених вище підстав повністю з ним погоджується. Та, як правильно зазначив суд першої інстанції вихід ОСОБА_1 у неробочий день 08.04.2022 не зумовлює наслідків незаконності оскаржуваного наказу, оскільки позивач фактично не приступив до виконання трудових обов`язків за посадою до закінчення чотирьох місячного строку його відсутності на роботі підряд внаслідок тимчасової непрацездатності, посилання сторони позивача, що вихід ОСОБА_1 на один день на роботу, 8 квітня 2022 року, перервав обчислення такого строку не заслуговують на увагу.

Доводи сторони позивача про те, що ОСОБА_1 не був постійно на лікарняному, оскільки не весь час з 13 грудня 2021 року він був на тимчасовій непрацездатності, були предметом розгляду судом першої інстанції та, як правильно зазначив суд, ті дні, які не були охоплені лікарняними позивача були неробочими днями.

Окрім того, судом встановлено, що виклик позивача на селекторну нараду 8 квітня 2022 року чи його обов`язкова участь на такій селекторній нараді не доведена в суді, як і не доведено того факту, що вихід на роботу ОСОБА_1 8 квітня 2022 року по підприємству відповідача був оформлений наказом АТ "Криворізька теплоцентраль" як робочий день позивача.

Отже, висновок суду першої інстанції, що звільнення позивача з АТ "Криворізька теплоцентраль" за наказом №113-к від 12.04.2022 р. на підставі п.5 ст.40 КЗпП було цілком законним, відповідно відсутні підстави для його скасування та поновлення позивача на займаній посаді в АТ "Криворізька теплоцентраль" та стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу, колегія суддів вважає правильним і належним чином обґрунтованим, а відтак позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підоягають.

Доводи сторони позивача про те, що суд першої інстанції, змінивши дату звільнення позивача з 12 квітня 2022 року на 14 квітня 2022 року вийшов за межі заявлених ним позовних вимог, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки, суд першої інстанції у рішенні зазначив про те, що вказана у наказі дата звільнення позивача 12 квітня 2022 року, замість вірної дати 14 квітня 2022 року, не свідчить про незаконність такого наказу у цілому, а лише свідчить про неправильне формулювання дати звільнення позивача, оскільки підстава, за якою звільнено працівника, є законною відповідно до п.5 ст.40 КЗпП, що відповідно не тягне за собою поновлення працівника на займаній ним посаді.

Отже, доводи апеляційної скарги сторони позивача не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які обґрунтовано викладені у мотивувальній частині рішення суду першої інстанцій, та зводяться до переоцінки доказів, незгоди скаржника з висновками щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження суду.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, підстав для здійснення перерозподілу судових витрат не має.

Керуючисьст.ст.367, 374, 375, 381,382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 серпня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 12 грудня 2022 року.

Головуючий:

Судді: