ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.11.2022 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер справи №509/1633/20

Апеляційне провадження № 22-ц/813/6490/22

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого-Колеснікова Г.Я.(суддя-доповідач),

суддів- Вадовської Л.М., Сєвєрової Є.С.,

за участю секретаря - Кузьмук А.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 14 грудня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Бочарова А.І.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовної заяви та відзиву на позов

У квітні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації, в якому просив:

1. Визнати недостовірною та такою, що порушує особисті немайнові права та принижує є честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_1 :

-назву статті «ІНФОРМАЦІЯ_4», що розміщена на інтернет-ресурсі « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за досиланням ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також інформацію, поширену в зазначеній статті, а саме в частині (мовою оригіналу) «Тем не менее, в 2017 году 570 из них лишились этой возможности, когда некогда конфликтовавшие между собой сторони приняли решение поделить между собой предприятие. Это были одни из учредителей « ОСОБА_3 »: ОСОБА_4 и ОСОБА_5 с одной сторони, и бухгалтера предприятия ОСОБА_6 и ОСОБА_7 с другой сторони. И все это происходило при полной поддержке депутата Одесского областного совета ОСОБА_3, помощника народного депутата ІНФОРМАЦІЯ_3 »,

-назву відео «ІНФОРМАЦІЯ_4», що розміщено на інтернет-ресурсі « ІНФОРМАЦІЯ_4 » за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_5 , а також інформацію, поширену на 25-56 секундах відео, а саме в частині (мовою орігіналу) «Тем не менее, в 2017 году 570 из них лишились зтой возможности, когда некогда конфликтовавшие между собой сторони приняли решение поделить между собой предприятие. Это были одни из учредителей « ОСОБА_3 »: ОСОБА_4 и ОСОБА_5 с одной сторони, и бухгалтера предприятия ОСОБА_6 и ОСОБА_7 другой сторони. И все это происходило при полной поддержке депутата Одесского областного совета ОСОБА_3, помощника народного депутата ІНФОРМАЦІЯ_3 »;

-інформацію, поширену у статті під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_15», що розміщена на інтернет-ресурсі « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_6 , а саме в частині «Від ГО «Національна антикорупційна асамблея» виступив голова організації ОСОБА_8 , який стисло довів про ситуацію, яка склалась в АДРЕСА_3 Одеської області навколо СВК «Яроський» та про причетних до «схеми» осіб: нового директора підприємства ОСОБА_9 , депутата Одеського обласної ради ОСОБА_10 , помічника народного депутата ОСОБА_11 та його юриста ОСОБА_9»;

2.Зобов`язати відповідача протягом п`яти календарних днів з дня набрання судовим рішенням законної сили, шляхом розміщення відповідного оголошення на інтернет-ресурсі « ІНФОРМАЦІЯ_1 », спростувати:

-назву статті «ІНФОРМАЦІЯ_4», що розміщена на інтернет-ресурсі «ІНФОРМАЦІЯ_1» за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також інформацію, поширену в ній, а саме в частині(мовою оригіналу) «Тем не менее, в 2017 году 570 из них лишились зтой возможности, когда некогда конфликтовавшие между собой сторони приняли решение поделить между собой предприятие. Это были одни из учредителей « ОСОБА_3 »: ОСОБА_4 и ОСОБА_5 с одной сторони, и бухгалтера предприятия ОСОБА_6 и ОСОБА_7 с другой сторони. И все это происходило при полной поддержке депутата Одесского областного совета ОСОБА_3, помощника народного депутата ІНФОРМАЦІЯ_3 »;

-назву відео «ІНФОРМАЦІЯ_4», що розміщено на інтернет-ресурсі « ІНФОРМАЦІЯ_4 » за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_5, а також інформацію, поширену на 25-56 секундах відео, а саме в частині «Тем не менее, в 2017 году 570 из них лишились отой возможности, когда некогда конфликтовавшие между собой стороны приняли решение поделить между собой предприятие. Это были одни из учредителей « ОСОБА_3 »: ОСОБА_4 и ОСОБА_5 с одной сторони, и бухгалтера предприятия ОСОБА_6 и ОСОБА_7 с другой сторони. И все зто происходило при полной поддержке депутата Одесского областного совета ОСОБА_3, помощника народного депутата ОСОБА_1 и его юриста ОСОБА_9»;

-інформацію, поширену у статті під назвою«ІНФОРМАЦІЯ_15», що розміщена на інтернет-ресурсі «ІНФОРМАЦІЯ_1» за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_6 , а саме в частині «Від ГО «Національна антикорупційна асамблея» виступив голова організації ОСОБА_8 , який стисло довів про ситуацію, яка склалась в АДРЕСА_3 Одеської області навколо СВК «Яроський» та про причетних до «схеми» осіб: нового директора підприємства ОСОБА_9 , депутата Одеського обласної ради ОСОБА_10 , помічника Народного депутата ОСОБА_1 та його юриста ОСОБА_9»;

3. Зобов`язати відповідача протягом п`яти календарних днів з дня набрання судовим рішенням законної сили, шляхом розміщення відповідного оголошення, спростувати зазначену вище інформацію, яка міститься на похідних від веб-сайту «ІНФОРМАЦІЯ_1» ресурсах та інтернет сторінках відповідача, а саме:

- ІНФОРМАЦІЯ_4;

- ІНФОРМАЦІЯ_12;

ІНФОРМАЦІЯ_9

- ІНФОРМАЦІЯ_11.

Стягнути з відповідача на користь позивача витрати зі сплати судового збору.

Позов обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 працює адвокатом та є керуючим партнером в адвокатському об`єднанні «Бардук, Попроцький і партнери». Здійснює свою адвокатську діяльність сумлінно, прозоро та з дотриманням діючого законодавства.

В ІНФОРМАЦІЯ_16 на інтернет-ресурсі «ІНФОРМАЦІЯ_1» ІНФОРМАЦІЯ_1 власником вказаного веб-сайту та журналістом ОСОБА_2 поширювалась інформація щодо особи ОСОБА_1 , яка є недостовірною та порушує особисті немайнові права позивача (далі - недостовірна, оспорювана інформація). Ідентична інформація розміщена відповідачем на сторінках « ІНФОРМАЦІЯ_1 » та в таких соціальних мережах як Instagram, Facebook, Telegram, ІНФОРМАЦІЯ_4 (автор - ОСОБА_2 ).

Статті та відеоматеріали, які в них містяться, є явно неправдивими та такими, що негативно впливають на діяльність позивача та принижують його честь та гідність. Ці статті розміщенні в мережі інтернет за наступними посиланнями та мають такі назви:

-«ІНФОРМАЦІЯ_4;

-«ІНФОРМАЦІЯ_4;

-«ІНФОРМАЦІЯ_13/

- «ІНФОРМАЦІЯ_12;

- «ІНФОРМАЦІЯ_12;

- «ІНФОРМАЦІЯ_12;

- «ІНФОРМАЦІЯ_14.

Зазначені статті містять численні недостовірні твердження стосовно ОСОБА_1 та його діяльності.

Так, в статтях 1 та 2 вказано однакове за змістом твердження, що ОСОБА_1 є помічником народного депутата, а саме: абз. 2 Статті 1, абз. 4 Статті 2, 50-54 сек. Відео 1.

Вказані твердження не впливають на честь, гідність та ділову репутацію позивача, але в загальному контексті статей та відео створює негативний облік позивача. Так, автор в усіх оспорюваних статтях та відео згадує позивача як учасника схем по захопленню влади на підприємстві, як організатора та виконавця рейдерських захоплень підприємств та учасника інших подій, щодо яких в статтях висловлено негативне ставлення. При цьому зв`язуючою ланкою осіб, які вчиняють протиправні дії автор вказує саме трудові відносини, які начебто існують між позивачем та іншими учасниками описаної відповідачем «схеми».

Такі твердження відповідача є неправдивими, адже позивач ніколи не був помічником народного депутата. Як зазначено в першому абзаці цієї позовної заяви, ОСОБА_1 працює адвокатом та є керуючим партнером у адвокатському об`єднанні «Бардук, Попроцький і партнери».

Оскаржувані статті розповсюджують інформацію стосовно ОСОБА_1 , яка безпосередньо принижує його честь, гідність та ділову репутацію, є недостовірною та порушує особисті немайнові права позивача.

Так, в статті 1, в назві якої автор вже стверджує про існування факту злочину, в абз. 2 безпосередньо зазначено такий текст (мовою орігіналу) «Тем не менее, в 2017 году 570 из них лишились этой возможности, когда некогда конфликтовавшие между собой сторони приняли решение поделить между собой предприятие. Это били одни из учредителей « ОСОБА_3 »: ОСОБА_4 и ОСОБА_5 с одной сторони, и бухгалтера предприятия ОСОБА_6 и ОСОБА_7 другой сторони. И все это происходило при полной поддержке депутата Одесского областного совета ОСОБА_3, помощника народного депутата ОСОБА_1 и его юриста ОСОБА_9». Прізвище позивача в тексті виділено напівжирним начертанням для привертання ще більшої уваги. А нижче розташована великим планом фотографія ОСОБА_1 із зазначенням прізвища та імені, яка дає змогу необмеженому колу людей спроектувати негативну інформацію, викладену в статті, саме на особу ОСОБА_1 та скласти про нього власну думку як про злочинця, та особу, що підтримує злочинців.

Теж саме твердження відповідача та фотографія позивача міститься в Відео 1 на 25-56 секундах відеозапису.

Аналогічне твердження автор (відповідач) робить і у статті 2, а саме, в абз.4 відповідачем зазначено, що «Від ГО «Національна антикорущійна асамблея» виступив голова організації ОСОБА_8 , який стисло довів про ситуацію, яка склалась в АДРЕСА_3 Одеської області навколо СВК «Яроський» та про причетних до «схеми» осіб: нового директора підприємства ОСОБА_9 , депутата Одеської обласної ради ОСОБА_3, помічника Народного депутата ОСОБА_1 та його юриста ОСОБА_9». Прізвище позивача в тексті знову ж таки виділено напівжирним начертанням для привертання ще більшої уваги.

Зазначені статті, відео та інформація, поширена відповідачем ОСОБА_2 про ОСОБА_1 , є такою, що порушує його особисті немайнові права: порочить честь, гідність та ділову репутацію, у зв`язку з чим підлягає спростуванню.

«ІНФОРМАЦІЯ_1», а саме власник веб-сайту та журналіст ОСОБА_2 , поширив вищенаведену неправдиву інформацію, зазначену вище мовою оригіналу, на своєму інтернет-ресурсі за відповідними адресами (роздруківки додаються). На веб-сайті «ІНФОРМАЦІЯ_1» (ІНФОРМАЦІЯ_1) зокрема статті міститься також посилання на відео-репортаж, який також містить недостовірні факти та порушує чесне ім`я ОСОБА_1 .

Вищенаведена інформація і зараз міститься на цих інтернет-ресурсах у вільному доступі.

Враховуючи викладене, не все є підтвердженням факту поширення цієї інформації.

Недостовірна інформація, яка є предметом даного позову, поширюється відповідачем саме про позивача, оскільки там вказуються споплюжуючі ділову репутацію, честь та гідність позивача наступні твердження: ОСОБА_1 є причетним до афери та «схеми» на СВК «Яровський» вартістю 50 мільйонів.

Таким чином, інформація, поширена на зазначених інтернет-ресурсах стосується позивача, оскільки поширена саме про нього.

Відповідач у стверджувальній формі поширив інформацію про те, що: ОСОБА_1 є винним у афері, яка трапилась у с. Ярове Тарутинського району, винний у незаконному позбавленні майнових паїв засновників СВК «Яровський», перебуваючи на посаді помічника нардепа ОСОБА_12 , та взагалі є шахраєм.

Однак, по-перше: позивач не є помічником нардепа ОСОБА_12 , а надає адвокатські послуги будь яким юридичним чи фізичним особам.

По-друге: позивач не причетний до афери на СВК «Яровський» у будь якому випадку, в наслідок відсутності самої афери, якщо не вважати такою, прийняття засновниками рішення на загальних зборах підприємства, які відбулися відповідно до чинного законодавства України (доказів зворотнього немає).

Також, позивач не є причетним до будь-яких шахрайських «схем» обкрадання засновників комбінату СВК «Яровський», так як немає рішення суду щодо цього обвинувачення та взагалі за наявною інформацією немає навіть такого обвинувачення від правоохоронних органів до позивача.

По-третє: що стосується суми у 50 млн., то позивачу не зрозуміло взагалі звідки відповідач її отримав, не відома валюта чи одиниця виміру такої суми та з яких розрахунків виходив відповідач.

В той же час, оскільки повідомлені про позивача фактичні твердження не відповідають дійсності, спірна інформація є такою, що підлягає визнанню недостовірною та спростуванню у судовому порядку, а тому ОСОБА_1 вимушений був звернутися до суду із зазначеною позовною заявою(а.с.1-12).

У відзиві на позов відповідач ОСОБА_2 просив суд відмовити в позові в повному обсязі. В обґрунтування якого зазначив, щодо доводів позивача відповідно до того, що в статтях зазначено що ОСОБА_1 є помічником народного депутата.Зазначена вимога позивача є вирваною з контексту. Так, в оригіналі вказане наступне. «Тем не менее, в 2017 году 570 из них лишились этой возможности, когда некогда конфликтовавшие между собой сторони приняли решение поделить между собой предприятие. Это были одни из учредителей «ІНФОРМАЦІЯ_17»: ОСОБА_4 и ОСОБА_5 с одной сторони, и бухгалтера предприятия ОСОБА_6 и ОСОБА_7 другой сторони. И все это происходило при полной поддержке депутата Одесского областного совета ОСОБА_3, помощника народного депутата ОСОБА_1...»

В зазначеному вислові мова йдеться про період 2017 року, коли ОСОБА_1 був помічником-консультантом народного депутата України на громадських засадах ОСОБА_10. (Верховна Рада ХШ скликання 2014-2019 р.р.).

Тому вимога позивача про спростування даної інформації є безпідставною.

Крім того, вказав, що ОСОБА_1 в своїх вимогах про захист честі, гідності та ділової репутації зазначає, що даний вислів в загальному контексті статей та відео створює негативний облік позивача.

Дане твердження є хибним та таким, що взагалі не впливає на честь, гідність та ділову репутацію, а й навпаки посада помічника-консультанта народного депутата, навіть коли ця діяльність здійснюється на громадських засадах є почесним представництвом діяльності народного депутата України, деякі помічники навіть отримували почесні нагороди за діяльність на цій посаді.

Стосовно зазначення позивачем того, що його прізвище в тексті Статті 1 та Статті 2 виділено напівжирним начертанням та розташована великим планом фотографія позивача, начебто задля спроектування негативної інформації та складання про позивача власної думки як про злочинця необмеженому колу осіб.

Згідно п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 №1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" - чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту. Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин.

Таким чином, виділення прізвища позивача напівжирним текстом не може вважатися приниженням честі, гідності та ділової репутації.

Зазначив, що відповідно до ст.277 ЦК України предметом судового захисту не можуть бути оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які як вираження суб`єктивної думки і поглядів відповідача не можна перевірити щодо їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції (зокрема, пункт 46 рішення від 08 липня 1986 року в справі Лінгенс проти Австрії) (а.с.49-51).

У відповіді на відзив ОСОБА_1 просив задовольнити його позов, посилаючись на те, що прізвище позивача виділено напівжирним начертанням привертає увагу та необмежене коло осіб можуть спроектувати негативну інформацію особисто на ОСОБА_1 та скласти про нього думку, як про злочинця, та особу, що підтримує злочинців. Все це формує суспільну оцінку позивача, про яку йдеться у постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», на яку посилається відповідач.

Оспорювану інформацію, яка поширена відповідачем про позивача, можна перевірити на предмет її істинності, дійсності; зазначена інформація не підпадає під ознаки критики; в оспорюваній інформації відсутня оцінка дій, суб`єктивна думка, переконання і погляди відповідача, припущення, а також мовно-стилістичні засоби (гіпербола, алегорія, сатира) тощо, тому поширена інформація не є оціночними судженнями і підлягає спростуванню.

Відповідач у стверджувальній формі поширив інформацію про те, що: ОСОБА_1 є винним у афері, яка трапилась у с. Ярове Тарутинського району, винний у незаконному позбавленні майнових паїв засновників СВК «Яровський», та взагалі є шахраєм.

Враховуючи зазначене, зокрема використані мовні засоби, виходячи зі змісту ст.30 Закону України «Про інформацію», ст.277 ЦК України, з врахуванням правових позицій Європейського Суду з прав людини, спірна інформація, викладена ОСОБА_2 у статтях, не є оціночним судженням, думками, переконаннями, критичною оцінкою певних фактів і недоліків тощо, а є твердженням про факти, які можна перевірити на предмет їх відповідності та дійсності.

Відповідно до ст.9 Кодексу журналістської етики: «Факти, судження та припущення мають бути чітко відокремлені одне від одного. Неприпустимим є розповсюдження інформації, що містить упередженість чи необґрунтовані звинувачення» (а.с.90-93).

Зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 14 грудня 2021 року у позові ОСОБА_1 відмовлено в повному обсязі (а.с.125-131).

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

В апеляційній скарзі апелянт наводить наступні доводи та зазначає, що:

-вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням;

-Європейський Суд із прав людини також підтвердив, що правдивість оціночних суджень не припускає можливості доказування, і оціночні судження дійсно слід відрізняти від фактів, існування яких може бути підтверджене та виділив три можливі варіанти фундаменту, на якому можна побудувати свою оцінку: 1) факти, що вважаються загальновідомими; 2) підтвердження висловлювання яким-небудь джерелом; 3) посилання на незалежне дослідження;

-у п.39 рішення ЄСПЛ від 28 березня 2013 року у справі «Нова Газета» і Бородянський проти Росії» вказано, що правдивість оціночних суджень не піддається доведенню і їх потрібно відрізняти від фактів, існування яких може бути доведено. У п.75 рішення ЄСПЛ від 12 липня 2001 року у справі «Фельдек проти Словаччини» суд зазначив, що на відміну від оціночних суджень, реальність фактів можна довести;

-оспорювану інформацію, яка поширена відповідачем про позивача, можна перевірити на предмет її істинності, дійсності; зазначена інформація не підпадає під ознаки критики; в оспорюваній інформації відсутня оцінка дій, суб`єктивна думка, переконання і погляди відповідача, припущення, також мовно-стилістичні засоби (гіпербола, алегорія, сатира) тощо, тому поширена інформація не є оціночними судженнями і підлягає спростуванню;

-судом у своєму рішенні не надано особистої думки з приводу інформації, яка викладена у статтях відповідача. Судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях та наданні оцінки доводам лише однієї сторони у справі;

-відповідач у стверджувальній формі поширив інформацію про те, що: ОСОБА_1 є винним у афері, яка трапилась у АДРЕСА_3, винний у незаконному позбавленні майнових паїв засновників СВК «Яровський», та взагалі є шахраєм;

-спірна інформація, викладена ОСОБА_2 у статтях, не є оціночним судженням, думками, переконаннями, критичною оцінкою певних фактів і недоліків тощо, а є твердженням про факти, які можна перевірити на предмет їх відповідності та дійсності;

-порушення особистих немайнових прав позивача відбулось у результаті поширення про нього недостовірної інформації інформаційний агентством на своєму веб-сайті, то найефективнішим способом захисту прав позивача є спростування такої недостовірної інформації відповідачем на веб- сайті «ІНФОРМАЦІЯ_1», а також розміщення спростування цієї статті - вступної та резолютивної частини рішення суду у цій справі під заголовком «Спростування» (а.с.135-140).

Правом відзиву на апеляційну скаргу відповідач не скористався.

Учасники судового процесу про дату, час та місце судового засідання, призначеного на 08 листопада 2022 року повідомлені належним чином, заяв про відкладення розгляду на іншу дату з поважних причин не подавали, що відповідно до правил ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи у їх відсутність.

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що обставини, викладені позивачем ОСОБА_1 в обґрунтування позову не знайшли свого підтвердження.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, враховуючи наступне.

Встановлені судом фактичні обставини справи

Судом встановлено, що ОСОБА_1 працює адвокатом та є керуючим партнером в адвокатському об`єднанні «Бардук, Попроцький і партнери».

В ІНФОРМАЦІЯ_16 на інтернет-ресурсі «ІНФОРМАЦІЯ_1» ІНФОРМАЦІЯ_1 власником вказаного веб-сайту та журналістом є ОСОБА_2 поширювалась інформація щодо особи ОСОБА_1 . Ідентична інформація розміщена відповідачем на сторінках « ІНФОРМАЦІЯ_1 » та в таких соціальніх мережах як Instagram, Facebook, Telegram, ІНФОРМАЦІЯ_4 (автор - ОСОБА_2 ) та мають такі назви:

-назва статті «ІНФОРМАЦІЯ_4», що розміщена на інтернет-ресурсі « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за досиланням ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також інформацію, поширену в зазначеній статті, а саме в частині(мовою оригіналу) «Тем не менее, в 2017 году 570 из них лишились этой возможности, когда некогда конфликтовавшие между собой сторони приняли решение поделить между собой предприятие. Это были одни из учредителей « ОСОБА_3 »: ОСОБА_4 и ОСОБА_5 с одной сторони, и бухгалтера предприятия ОСОБА_6 и ОСОБА_7 с другой сторони. И все это происходило при полной поддержке депутата Одесского областного совета ОСОБА_3, помощника народного депутата ІНФОРМАЦІЯ_3 »,

-назва відео «ІНФОРМАЦІЯ_4», що розміщено на інтернет-ресурсі « ІНФОРМАЦІЯ_4 » за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_5 , а також інформацію, поширену на 25-56 секундах відео, а саме в частині(мовою орігіналу) «Тем не менее, в 2017 году 570 из них лишились зтой возможности, когда некогда конфликтовавшие между собой сторони приняли решение поделить между собой предприятие. Это были одни из учредителей « ОСОБА_3 »: ОСОБА_4 и ОСОБА_5 с одной сторони, и бухгалтера предприятия ОСОБА_6 и ОСОБА_7 с другой сторони. И все это происходило при полной поддержке депутата Одесского областного совета ОСОБА_3, помощника народного депутата ОСОБА_1 и его юриста ОСОБА_9»;

-інформація, поширена у статті під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_15», що розміщена на інтернет-ресурсі «ІНФОРМАЦІЯ_1» за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_6 , а саме в частині «Від ГО «Національна антикорупційна асамблея» виступив голова організації ОСОБА_8 , який стисло довів про ситуацію, яка склалась в АДРЕСА_3 Одеської області навколо СВК «Яроський» та про причетних до «схеми» осіб: нового директора підприємства ОСОБА_9 , депутата Одеського обласної ради ОСОБА_10 , помічника народного депутата ОСОБА_11 та його юриста ОСОБА_9» (а.с.13-24).

Згідно відповіді директора ДП "ЦЕНТР КОМПЕТЕНЦІЇ АДРЕСНОГО ПРОСТОРУ МЕРЕЖІ ІНТЕРНЕТ" КОНСОРЦІУМУ "УКРАЇНСЬКИЙ ЦЕНТР ПІДТРИМКИ НОМЕРІВ І АДРЕС" від 26 лютого 2020 року, за результатами дослідження інформаційного наповнення веб-сайту https://altematyva.org встановлено, що останній позиціонує себе в якості веб-сайту « ІНФОРМАЦІЯ_1 », на якому розміщені, зокрема, наступні ідентифікатори - газета «ІНФОРМАЦІЯ_1», Свідоцтво про державну реєстрацію друкованого засобу масової інформації серії ОД №1919-790Р; адреса: АДРЕСА_1 ; головний редактор: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 ).

В Державному реєстрі друкованих засобів масової інформації та інформаційних агентств як суб`єктів інформаційної діяльності містяться наступні відомості щодо державної реєстрації газети «ІНФОРМАЦІЯ_1»- свідоцтво: серії ОД № 1919-790Р; дата державної реєстрації: 22 червня 2018; засновник: ОСОБА_2 .

Крім того, в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців та громадських формувань, розміщеному на офіційному веб-сайті Міністерства юстиції України містяться, зокрема, наступні відомості про фізичну особу громадянина ОСОБА_2 - місце проживання: АДРЕСА_2 .

Зазначене дозволяє зробити висновок, що власником веб-сайту ІНФОРМАЦІЯ_8 є ОСОБА_2 (а.с. 25-28).

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Відповідно до ст.ст.3, 32 Конституції України людина, її честь та гідність визнаються найвищими соціальними цінностями і кожному гарантується судовий захист права спростувати недостовірну інформацію.

Згідно зі ст.68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Відповідно до ст.297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

За приписами ст.299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.

Під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної істоти. З честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах суспільства, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. А під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків.

За змістом ч.1 ст.277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Інформація - це будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді (ст.1 Закону України «Про інформацію»).

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням, чи критикою та чи є вона такою, що виходить за межі допустимої критики за встановлених судами фактичних обставин справи.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співвжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Юридичним складом, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Відповідно до пункту 3 Рішення Конституційного Суду України від 10 квітня 2003 року № 8рп/2003 у справі за конституційним зверненням про офіційне тлумачення положення ч.1 ст. 7 ЦК Української РСР (справа про поширення відомостей), проблеми, пов`язані з особливостями реалізації права громадян на свободу вираження поглядів і критику стосовно дій (бездіяльності) посадових та службових осіб, неодноразово були предметом розгляду Європейського суду з прав людини. Застосовуючи положення ст.10 Конвенції про захист прав людини та основних свобод в рішеннях у справах «Нікула проти Фінляндії», «Яновський проти Польщі» та інших, Суд підкреслює, що межі допустимої інформації щодо посадових та службових осіб можуть бути ширшими порівняно з межами такої ж інформації щодо звичайних громадян.

Свобода дотримуватися своїх поглядів є основною передумовою інших свобод, гарантованих ст.10 Європейської конвенції з прав людини, і вона користується майже абсолютним захистом у тому сенсі, що можливі обмеження, закладені в пункті 2 цієї статті. Крім того, поряд з інформацією чи даними, що підлягають перевірці, ст. 10 захищає і погляди, критичні зауваження або припущення, правдивість яких не може бути піддана перевірці на правдивість. Оціночні судження також користуються захистом - це передумова плюралізму поглядів.

Так, ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенції) передбачено право кожного на повагу до приватного життя.

Згідно зі ст.10 Конвенції кожен має право на свободу вираження поглядів.

Водночас у пункті 2 цієї статті зазначено, що свобода вираження поглядів може підлягати певним обмеженням, необхідним для захисту прав та репутації інших осіб.

Отже, у випадку, коли щодо особи публічно висловлено заяву, яка містить пряме або опосередковане звинувачення у вчиненні злочину, що не підтверджено перевіреними фактами, це тягне за собою порушення ст. 8 Конвенції.

Звертаючись до суду з позовом, позивач зазначив, що в ІНФОРМАЦІЯ_16 на інтернет-ресурсі «ІНФОРМАЦІЯ_1» https://altematyva.org власником вказаного веб-сайту та журналістом ОСОБА_2 поширювалась інформація щодо особи ОСОБА_1 , яка є недостовірною та порушує особисті немайнові права позивача. Ідентична інформація розміщена відповідачем на сторінках « ІНФОРМАЦІЯ_1 » та в таких соціальних мережах як Instagram, Facebook, Telegram, ІНФОРМАЦІЯ_4 (автор - ОСОБА_2 ).

Назва статті «ІНФОРМАЦІЯ_4», а також інформацію, поширену в ній, а саме в частині(мовою оригіналу) «Тем не менее, в 2017 году 570 из них лишились зтой возможности, когда некогда конфликтовавшие между собой сторони приняли решение поделить между собой предприятие. Это были одни из учредителей « ОСОБА_3 »: ОСОБА_4 и ОСОБА_5 с одной сторони, и бухгалтера предприятия ОСОБА_6 и ОСОБА_7 другой сторони. И все это происходило при полной поддержке депутата Одесского областного совета ОСОБА_3, помощника народного депутата ОСОБА_1 и его юриста ОСОБА_9».

Текст статті та відео викладено позивачем у позові.

Позивач посилається на те, що відповідач у стверджувальній формі поширив інформацію про те, що: ОСОБА_1 є винним у афері, яка трапилась у АДРЕСА_3, винний у незаконному позбавленні майнових паїв засновників СВК «Яровський», та взагалі є шахраєм.

При цьому спірна інформація, викладена ОСОБА_2 у статтях, не є оціночним судженням, думками, переконаннями, критичною оцінкою певних фактів і недоліків тощо, а є твердженням про факти, які можна перевірити на предмет їх відповідності та дійсності.

Відповідач посилється на те, що зазначеному вислові мова йдеться про період 2017 року, коли ОСОБА_1 був помічником-консультантом народного депутата України на громадських засадах ОСОБА_10. (Верховна Рада ХШ скликання 2014-2019 р.р.).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції зазначив щодо стилістики (способу) викладення статті, у розумінні Закону України «Про інформацію», виходячи с характеру використаних мовних засобів та по своєму змістовному навантаженню, інформація є оцінкою дій та особистою думкою, тобто, є оціночним судженням. При цьому оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Враховуючи викладене, колегія суддів виходить з того, що спірна інформація є лише оціночним вираженням поглядів щодо можливої причетності апелянта до певних подій, критичною оцінкою діяльності, вираженням суб`єктивної думки, - і є правом журналіста, а тому саме їх оцінка відповідачем як злочину не підлягає перевірці на достовірність і є судженням, і не може вважатись поширюванням інформації, яка є недостовірною.

До аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 591/3667/16.

Відтак, з урахуванням усталеної практики Європейського суду з прав людини колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову, оскільки оціночні судження не підлягають спростуванню.

Для того, щоб розрізняти фактичне твердження і оціночне судження, необхідно брати до уваги обставини справи і загальний тон зауважень, оскільки твердження про питання, що становлять суспільний інтерес, є оціночними судженнями, а не констатацією фактів.

При цьому із змісту статті вбачається, що вона не містить конкретних даних щодо оцінки дій позивача в контексті вчинення конкретних правопорушень або злочинних дій.

Така інформація не може бути перевірена на предмет достовірності, оскільки висловлена без певної деталізації обставин вказаної інформації.

Крім того, із зазначеної статті, яка є в матеріалах справи вбачається, що она стосується депутата Одесского областного совета ОСОБА_3, який є публічною особою, то суд повинен ураховувати, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальної сфери, спорту чи в будь-якій іншій галузі).

Оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому, зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. У зв`язку із цим межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати.

Тобто, стаття стосується не тільки позивача по справі, а і публічної особи депутата Одесского областного совета ОСОБА_3.

Так, в зазначеної інформації вказано(мовою орігіналу), «и все это происходило при полной поддержке депутата Одесского областного совета ОСОБА_3, помощника народного депутата ОСОБА_1 и его юриста ОСОБА_9».

Як убачається з матеріалів справи, депутат Одесского областного совета ОСОБА_3 був на тої час публічною особою, тому межа допустимої критики з приводу того, як він виконує свої повноваження, є значно ширшою, на що вказує зміст статті.

При цьому позивач як до суду першої і апеляційної інстанції не надав належних та допустимих доказів, що він не був помощником народного депутата на громадських засадах ОСОБА_13 (Верховна Рада ХШ скликання 2014-2019 р.р.), не спростував інформацію на яку посилається відповідач.

Отже, оспорювана інформація входить до предмету суспільного інтересу, стилістика інформації та застосовані мовні обороти не мають стверджувального характеру з посиланням на конкретні факти стосовно особи позивача, що стало підставою для висновку про те, що баланс між приватним інтересом щодо захисту репутації позивача та публічним інтересом знати суспільно необхідну інформацію порушено не було, а тому підстав для задоволення позовних вимог немає.

Поширена відносно позивача вищевикладена інформація є оціночним судженням, та відповідає засадам демократичного суспільства щодо свободи вираження поглядів.

Таким чином, відповідно до ст. 277 ЦК України предметом судового захисту не можуть бути оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які як вираження суб`єктивної думки і поглядів відповідача не можна перевірити щодо їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень ст.10 Конвенції (зокрема, пункт 46 рішення від 08 липня 1986 року в справі «Лінгенс проти Австрії»).

Так, особа, яка висловлює не факти, а власні погляди, критичні висловлювання, припущення не може бути зобов`язана доводити їх правдивість, оскільки це є порушенням свободи на власну точку зору, що визнається фундаментальною частиною права, захист якого передбаченого статтею 10 Конвенції.

У пункті 42 рішення Європейського суду з прав людини від 29 березня 2005 року у справі «Українська прес-група проти України» (заява № 72713/01) зазначено, що навіть, якщо висловлювання є оціночним судженням, пропорційність втручання має залежати від того, чи існує достатній фактичний баланс для оспорюваного висловлювання. Залежно від обставин конкретної справи, висловлювання, яке є оціночним судженням, може бути перебільшенням за відсутності будь-якого фактичного підґрунтя (рішення DEHAES GIJSELSv. BELGIUM, стор. 236, параграф 47).

Крім того, позивач є адвокатом і під час здійснення адвокатської діяльності адвокат має право вчиняти будь-які дії, не заборонені законом, правилами адвокатської етики та договором про надання правової допомоги, необхідні для належного виконання договору про надання правової допомоги, зокрема: звертатися з адвокатськими запитами, у тому числі щодо отримання копій документів, до органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, підприємств, установ, організацій, громадських об`єднань, а також до фізичних осіб (за згодою таких фізичних осіб); збирати відомості про факти, що можуть бути використані як докази, в установленому законом порядку запитувати, отримувати і вилучати речі, документи, їх копії, ознайомлюватися з ними та опитувати осіб за їх згодою (стаття 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

У жовтні 1988 року на пленарному засіданні у Страсбурзі делегацією дванадцяти країн-учасниць було прийнято Загальний кодекс правил для адвокатів Європейського Співтовариства (далі Кодекс).

Відповідно до статті 1.1 Кодексу на адвоката покладено цілий комплекс зобов`язань як юридичного, так і морального характеру, які часто вступають у взаємну суперечність. Зобов`язання умовно поділяють на такі категорії:перед клієнтом; перед судом та іншими органами влади, з якими адвокат контактує, виступаючи як довірена особа клієнта або від його імені; перед іншими представниками даної професії в цілому і перед будь-ким з колег зокрема; а також перед суспільством, для членів якого існування свободної незалежної професії поряд з додержанням правових норм є найважливішою гарантією захисту прав людини перед державною владою та іншими інтересами суспільства.

Згідно зі статтею 2.1.1 Кодексу завдання, що виконуються адвокатом у процесі професійної діяльності, вимагають його абсолютної незалежності і відсутності будь-якого впливу на нього, пов`язаного, в першу чергу, його особистою заінтересованістю або з тиском зовні. Незалежне становище адвоката сприяє зміцненню в суспільстві довіри до процедур правосуддя і неупередженості суддів. Таким чином, адвокату необхідно уникати будь-яких ущемлень власної незалежності і не поступатися принципам обов`язку інтересів клієнта, суду або інших осіб.

Статтею 3.1.1 Кодексу зазначено, що при здійсненні професійної діяльності адвокат зобов`язаний керуватися вказівками клієнта.

Тобто, адвокат не є публічною особою, але его діяльність повязана з наданням правничної допомоги, тому межа допустимої критики з приводу того, як він виконує свої повноваження, є також значно ширшою.

При цьому характер поширеної інформації є як оціночні судження, а не фактичні твердження, оскільки відповідач не висловлювався з приводу особи позивача, як адвоката, а зазначав своє ставлення, як помощника народного депутата до ситуації, яка склалась у АДРЕСА_3.

Зазначене вказує на те, що зазначена інформація є оцінкою дій, висловлювання не можна витлумачити як такі, що містять фактичні дані, оскільки вони лише дають можливість проаналізувати та сприйняти зміст інформації згідно з власними суб`єктивними переконаннями.

Доводи позивача щодо характеру оціночних суджень, викладених у спірній статті, відео та в інформації інтернет-ресурсі «ІНФОРМАЦІЯ_1» https://altematyva.org в цій частині, ґрунтуються на власному розумінні і трактуванні тез і висловлювань та з урахуванням характеру використаних автором мовних засобів не спростовують їх змісту як оціночних суджень.

Тобто, вислови ОСОБА_2 стосовно вказаних вище обставин не містять фактичних даних, а є вираженням його суб`єктивної думки і поглядів, направлених на критичну оцінку певних дій, тобто є його оціночними судженнями, які не підлягають спростуванню та доведенню стосовно їх правдивості.

Мовно - стилістичний засіб викладення інформації і застосовані мовні звороти не мають стверджувального характеру щодо позивача, що, в свою чергу, з огляду на п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи не можливо вважати юридичним складом правопорушення, у зв`язку з відсутністю сукупності всіх обставин викладених у зазначеному пункті.

Оскільки судження - це те ж саме, що й думка, висловлення. Воно являє собою розумовий акт, що має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої думки і напряму, пов`язаними із такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів. Оцінити правдивість чи правильність судження будь-яким шляхом неможливо, а тому воно не входить до предмета судового доказування.

При цьому, клопотання про призначення судової лігвістичної експертизи мовлення або самостійно проведеної експертизи, де було б вказано про стверджувальність спірних висловлювань та, що така інформація носить негативний характер саме щодо позивача, суду надано не було.

Особа, яка висловлює не факти, а власні погляди, критичні висловлювання, припущення не може бути зобов`язана доводити їх правдивість, оскільки це є порушенням свободи на власну точку зору, що визнається фундаментальною частиною права, захист якого передбаченого ст. 10 Конвенції.

Таким чином, установивши, що вжиті відповідачем висловлювання щодо позивача відображають лише власну оцінку реальних подій, висловлену у формі оціночних суджень, критичних зауважень, припущень, а тому не є недостовірною інформацією, що відповідно до ст. 277 ЦК України підлягає спростуванню, тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Інші доводи апелянта не спростовують висновків суду першої інстанції, тому мають бути відхилені.

Враховуючи викладене, колегія суддів залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст.368,374,375,381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 14 грудня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 14 листопада 2022 року.

Головуючий

Судді: