Справа № 522/4213/22
Провадження № 2/522/3444/22
У Х В А Л А

про закриття провадження в справі

23 травня 2022 року Приморський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого-судді Абухіна Р.Д.,

за участю секретаря судових засідань Баланюк Т.С.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Держави України в особі Головного Управління Державної казначейської служби України в Одеській області про відшкодування шкоди, завданої противоправними діями державних органів,

В С Т А Н О В И В:

24 березня 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Держави України в особі Головного Управління Державної казначейської служби України в Одеській області про відшкодування шкоди, завданої противоправними діями державних органів та просить: визнати незаконними та протиправними дії та бездіяльність Державної казначейської служби України та стягнути з Держави Україна на ії користь грошові кошти на відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 4 665,26 грн, з яких збільшення суми боргу 2720,10 гривень, 3% річних 768,29 гривень, користування чужими грошовими коштами 1176,87 гривень та грошові кошти на відшкодування моральної шкоди у розмірі 50 мінімальних заробітних пат за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з відповідного рахунку органу Державної казначейської служби України станом на час ухвалення рішення та нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення суду з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що постановою Ізмаїльського міськрайонного суду від 01.08.2011р. задоволено ії позовні вимоги, визнано протиправною бездіяльність та зобов`язано здійснити нарахування визначених законом грошових коштів щодо нарахування і виплати на ії користь підвищення до пенсії у розмірі 30% від мінімальної пенсії за віком за період з 14 вересня 2010 року по 14 березня 2011 року.

Відповідно до вимог ст. 256 КАС України наведена постанова суду звернута до негайного виконання.

Фактично рішення суду виконане тільки 29.11.2019р., коли на ії рахунок Державною Казначейською службою України було перераховано 1026,43 грн.

Отже, з моменту настання строку для негайного виконання судового рішення та до моменту його фактичного виконання пройшло майже 8,5 років (з 01.08.2011р. до 29.11.2019р.) або 3 042 дні.

Зазначає, що наведені обставини встановлені ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду від 22 листопада 2021 року по справі № 2а-3282-2011.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 28 березня 2022 року відкрито провадження у справі, встановлений загальний порядок розгляду справи.

28 квітня 2022 року до суду надійшов відзив на позов, в якому представник відповідача просить закрити провадження у справі.

Учасники справи у підготовче судове засідання не з`явились, про день, місце та час розгляду справи повідомлялись належним чином.

Дослідивши письмові матеріали справи, прийшов до наступного висновку.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

У статті 125 Конституції України передбачено, що судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

За вимогами частини першої статті 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Пунктом 3 Постанови Пленуму ВССУ № 3 від 01.03.2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» передбачено, що вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні виходити з того, що в порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України, Господарським процесуальним кодексом України, Кримінальним процесуальним кодексом України або Кодексом України про адміністративні правопорушення віднесено до компетенції адміністративних, господарських судів, до кримінального провадження чи до провадження в справах про адміністративні правопорушення.

При цьому суди мають виходити з того, що критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне (справи за позовами, що виникають із будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства), по-друге, суб`єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

Судом встановлено, що позивачка просить визнати незаконними та противоправними дії Державної казначейської служби України, які на думку, позивачки полягали у довготривалому невиконанні постанови Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 01.08.2011 року по справі № 2а-3282/11.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження;

Положеннями статті 245 Кодексу адміністративного судочинства Україні визначено виключне повноваження судів адміністративної юрисдикції, зокрема, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання дій/бездіяльності, суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язати вчинити певні дії.

Пунктом 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 15.05.2015 № 215, одним з повноважень Державної казначейської служби України під час реалізації покладених на неї завдань є безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду.

Тобто спірні відносини по справі №522/4213/22 стосуються здійснення Державною казначейською службою України її публічно-управлінських функцій.

Відповідно до підрозділу 3.4 розділу З постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про узагальнення практики вирішення адміністративними судами спорів, які виникають у зв`язку виконанням рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган або державна установа, підприємство, організація» від 29.09.2016 №13, діяльність органів Державної казначейської служби України як центрального органу виконавчої влади щодо виконання покладених завдань необхідно вважати владною управлінською функцією. Виходячи з того, що при виконанні органами Державної казначейської служби країни судових рішень, останні виконують одне з покладених на них завдань, виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган або державна установа, підприємство, організація) спори, що виникають під час виконання ними рішень господарського суду чи суду загальної юрисдикції (місцевого суду) належать до юрисдикції адміністративних судів.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 31.10.2018 по справі №905/2087/17 дійшла висновку про те, що спори, які виникають під час здійснення Державною казначейською службою України своїх повноважень щодо виконання рішень відповідно до Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 №845 розглядаються адміністративними судами згідно з нормами, визначеними Кодексом адміністративного судочинства України.

Відтак, з урахуванням вищевикладеного суд приходить до висновку, що правовідносини, які виникли між сторонами у даній справі, є адміністративно-правовими та таким, що не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, а тому справа підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Керуючись ст.ст.4, 12-13, 211, 223, 255, 258-261, 263-265, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави України в особі Головного Управління Державної казначейської служби України в Одеській області про відшкодування шкоди, завданої противоправними діями державних органів- закрити.

Роз`яснити учасникам справи, що зазначена справа підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Апеляційна скарга на ухвалу подається до Одеського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня ії оголошення.

Суддя Р.Д. Абухін

23.05.2022