У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №348/1823/14-ц

Номер провадження 4-с/348/9/22

09 листопада 2022 року м.Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області у складі:

головуючого судді О.Ю.Максименко

за участю секретаря судових засідань О.Р.Боєчко

за участю представника скаржника О.С.Куцого

за участю представника стягувача О.О.Дудорова

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Надвірна цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Надвірнянського районного відділу ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ),

У с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області зі скаргою на дії державного виконавця Надвірнянського районного відділу ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Скорікової Т.М..

Свої вимоги заявниця обґрунтовує тим, що постановою державного виконавця Надвірнянського районного відділу ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Скоріковою Т.М. було накладено арешт на грошові кошти, що містяться на рахунку, відкритому в ТВБВ № 10008/0118 АТ "Державний ощадний банк України". Боржниця вважає, що накладення арешту здійснено неправомірно з порушенням її прав та прав неповнолітньої дитини, а також норм чинного законодавства, оскільки арешт накладено на рахунок, на який надходять аліментні платежі на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_2 за рішенням Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 22.06.2010 по справі № 2-739/2010. Платником аліментів є ОСОБА_3 , який працює у ПАТ "Укрнафта" в особі відокремленого структурного підрозділу нафтогазовидобувного управління "Надвірнанафтогаз". З лютого 2022 року довірена особа заявниці не може зняти аліменти у зв`язку із накладенням на них арешту. Аліменти, отримані на дитину, є власністю дитини, і мають використовуватися за цільовим призначенням в інтересах дитини. Під цільовим призначенням розуміються витрати на забезпечення потреб та інтересів дитини, зокрема, потреби у харчуванні, лікуванні, одязі, гігієні, забезпечення речами, необхідними для розвитку і виховання дитини, реалізації її здібностей. 08.09.2022 заявниця зверталася до державного виконавця з письмовою заявою та повідомила, що кошти, які знаходяться на арештованому банківському рахунку, є аліментними платежами, проте державний виконавець ніяким чином на цю заяву не відреагував. У зв`язку із чим скаржник просить суд визнати неправомірними дії державного виконавця щодо накладення арешту на кошти боржника в рамках виконавчого провадження ВП 50451742 неправомірними та зобов`язати державного виконавця Надвірнянського районного відділу ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) зняти арешт на грошові кошти, які знаходяться на банківському рахунку № НОМЕР_1 в ТВБВ № 10008/0118 АТ "Державний ощадний банк України".

В судовому засіданні представник скаржниці вимоги підтримав та просив скаргу задовольнити з підстав, зазначених в ній.

Державний виконавець в судове засідання не з`явився, причин неявки суду не повідомив, про день та час розгляду скарги повідомлений належно.

Представник стягувача в судовому засіданні вимоги скарги не визнав, зазначив, що скаржник обрав не той спосіб захисту.

Суд, вислухавши пояснення представника скаржника, яка є боржником, та представника стягувача, вивчивши матеріали вказаної справи,дослідивши докази кожен окремо та в їх сукупності, вважає скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що на підставі виконавчого листа № 348/1823/14-ц, виданого 12.01.2016 Надвірнянським районним судом Івано-Франківської області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 80000 доларів США, що еквівалентно згідно курсу НБУ 94022,38 грн, 68636,33 грн пені на 1626,59 грн судових витрат, державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Надвірнянського районного управління юстиції Скоріковою Т.М. 12.03.2016 було відкрито виконавче провадження № 50451742 (а.с. 6).

19.05.2020, 02.10.2020, 29.10.2020, 23.11.2020, 22.06.2021, 08.07.2021, 28.09.2021, 16.12.2021, 10.02.2022 державним виконавцем Надвірнянського відділу державної виконавчої служби у Надвірнянському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Скоріковою Т.М. було винесено постанову про арешт коштів боржника та направлено на виконання до банківських, інших фінансових установ та сторонам для відома (а.с. 7-24).

Рішенням Надвірнянського районного суду Іван-Франківської області від 22.06.2010 стягнено аліменти з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 на утримання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини зі всіх видів доходу, який не може бути меншим ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття (а.с.25).

ОСОБА_1 відкрила рахунок № НОМЕР_1 в ТВБВ № 10008/0118 АТ "Державний ощадний банк України" (а.с.27). Кошти по зазначеному вкладному рахунку отримує довірена особа ОСОБА_5 (а.с.26). На вказаний рахунок надходять аліментні платежі, залишок на 06.09.2022 складає 29847,28 (а.с.28), станом на 04.11.2022 залишок складає 36263 грн (а.с.62-63).

Як вбачається з довідки, виданої ПАТ "Укрнафта" НГВУ "Надвірнанафтогаз", ОСОБА_1 отримує дохід у вигляді аліментів від ОСОБА_3 , за період з лютого по серпень 2022 року їй було перераховано 29845,53 грн на розрахунковий рахунок АТ "Ощадбанк" (а.с.29), за період з лютого по жовтень 2022 року перераховано 36261,25 грн (а.с.61).

08.09.2022 ОСОБА_1 звернулася до державного виконавця Скорікової Т.М. із заявою, в якій зазначила, щ на арештованому банківському рахунку знаходяться кошти, які є виключно аліменти на утримання неповнолітнього сина та просила зняти з них арешт (а.с. 30).

Відповідно до статті 129-1 Конституції України cуд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Згідно з частиною першою статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Європейський суд з прав людини вказує, що «право на суд» було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (HORNSBY v. GREECE, № 18357/91, § 40, ЄСПЛ, від 19 березня 1997 року).

За змістом статей 1, 5 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких установлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно з пунктом 7 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, коштів на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на електронних рахунках платників акцизного податку, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Статтею 56 вищезазначеного Закону передбачено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Згідно частини другої статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах. Забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, кошти на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, кошти на електронних рахунках платників акцизного податку, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 15-1 Закону України "Про електроенергетику", на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 19-1 Закону України "Про теплопостачання", на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 26-1 Закону України "Про теплопостачання", статті 18-1 Закону України "Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення", на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України "Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки", на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Відповідно до частини третьої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Згідно з абзацом другим частини другої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» Виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктами 10, 15 частини першої статті 34 цього Закону.

Як вбачається з пункту 1 частини четвертої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставою для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

Відповідно до пункту 3 Інструкції про порядок відкриття і закриття рахунків клієнтів банків та кореспондентських рахунків банків - резидентів і нерезидентів, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492, поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання грошей і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України. До поточних рахунків також належать рахунки із спеціальним режимом їх використання, що відкриваються у випадках, передбачених законами України або актами Кабінету Міністрів України.

З наведених норм права вбачається, що судове рішення є обов`язковим до виконання. У разі невиконання боржником рішення суду добровільно державним або приватним виконавцем здійснюється його примусове виконання. Під час вчинення виконавчих дій виконавець має право накладати арешт на кошти божника, що містяться на його рахунках у банківських установах. При цьому стаття 48 Закону України «Про виконавче провадження» встановлює невичерпний перелік рахунків, на кошти на яких накладати арешт заборонено, зазначаючи, що законом можуть бути визначені й інші кошти на рахунках боржника, звернення стягнення або накладення арешту на які заборонено.

Отже, виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до частини третьої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі їх знаходження на рахунку, на кошти на якому заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною четвертою статті 59 вищезазначеного Закону.

Також виконавець може самостійно зняти арешт з усіх або частини коштів на рахунку боржника у банківській установі в разі отримання документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом (частина четверта статті 59 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до ст. 179 СК України Аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання.

Під цільовим призначенням при цьому потрібно розуміти витрати спрямовані на забезпечення потреб та інтересів дитини, зокрема потреби у харчуванні, лікуванні, одязі, гігієні, забезпечення речами, необхідними для розвитку і виховання дитини, реалізації її здібностей.

Відповідно до пункту 10 частини першої статті 73 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення не може бути звернено на допомогу особам, зайнятим доглядом трьох і більше дітей віком до 16 років, по догляду за дитиною-інвалідом, по тимчасовій непрацездатності у зв`язку з доглядом за хворою дитиною, а також на іншу допомогу на дітей, передбачену законом.

Частиною 1 та 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою державного виконавця Надвірнянського районного відділу ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Скорікової Т.М. накладено арешт на грошові кошти, що містяться на рахунках банківських установ на ім`я ОСОБА_1 , зокрема, арештовано грошові кошти, які знаходяться на банківському рахунку № НОМЕР_1 в ТВБВ № 10008/0118 АТ "Державний ощадний банк України" та використовується для зарахування аліментних платежів.

Таким чином, внаслідок накладення державним виконавцем арешту на грошові кошти, що належать боржнику ОСОБА_1 та містяться на рахунку № НОМЕР_1 в ТВБВ № 10008/0118 АТ "Державний ощадний банк України", неповнолітній ОСОБА_2 позбавлений права брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на його утримання, та спрямуванні їх на забезпечення першочергових потреб, зокрема, у харчуванні, лікуванні, одязі, гігієні тощо.

Оскільки аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини, ці грошові кошти мають цільове призначення виключно в інтересах дитини, тому на них не може бути звернено стягнення.

Саме такий правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду від 14.03.2018 по справі № 682/690/16-ц.

Відповідно до ч. 6 ст. 13 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 5 ст. 81 ЦПК України).

Відповідно до ч. 7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

У свою чергу, ОСОБА_1 , посилаючись у скарзі на неправомірне накладення державним виконавцем арешту на грошові кошти, які знаходяться на картковому рахунку, що відкритий на її ім`я та призначений для зарахування аліментів на утримання її неповнолітньої дитини, не надала суду доказів того, що рахунок є саме спеціальним рахунком, таким, на який законом заборонено накладення арешту, оскільки, як вбачається з виписок з рахунків, на зазначений рахунок надходять не тільки аліменти, а й здійснюються інші операції, а саме: 13.01.2022 та 10.02.2022 повернення коштів згідно договору 10b_118_23203_000_124794 від 28.08.2009р.

Таким чином, суд, з урахуванням інтересів неповнолітньої дитини, приходить до висновку про часткове задоволення скарги ОСОБА_1 , а саме: визнання дій державного виконавця неправомірними в частині накладення арешту на грошові кошти, що є аліментними платежами, які містяться на рахунку № НОМЕР_1 в ТВБВ № 10008/0118 АТ "Державний ощадний банк України", та зняття арешту саме з тих грошових коштів, які є аліментними платежами, та які містяться на рахунку № НОМЕР_1 в ТВБВ № 10008/0118 АТ "Державний ощадний банк України".

Згідно ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ст. 451 ЦПК України, за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

На підставі викладеного та керуючись ст. 129-1 Конституції України, Законом України „Про виконавче провадження, ч. 6 ст. 13 Закону України "Про судоустрій та статус суддів", ч. 1 та 2 статті 3 Конвенції про права дитини, ст. 179 СК України, ст.ст. 18, 81, 259, 260, 354, 447-453 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати дії державного виконавця Надвірнянського районного відділу ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Скорікової Т.М. в частині накладення арешту на кошти боржника, які є аліментними платежами, по виконавчому провадженню ВП 50451742, неправомірними.

Зобов`язати державного виконавця Надвірнянського районного відділу ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) зняти арешт на грошові кошти, які є аліментними платежами, та знаходяться на банківському рахунку № НОМЕР_1 в ТВБВ № 10008/0118 АТ "Державний ощадний банк України".

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Ухвала може бути оскаржена до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 15 днів з дня складення повного судового рішення.

Скаржник: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , паспорт серії НОМЕР_3 , виданий Надвірнянським РВ УМВС в Івано-Франківській області11.05.2006, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Представник скаржника: Куций Олександр Степанович, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 605 від 20.04.2007, адреса: АДРЕСА_2 .

Державний виконавець: державний виконавець Надвірнянського районного відділу ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Скорікової Т.М., місцезнаходження: вул. Грушевського, 18 м. Надвірна Івано-Франківської області.

Стягувач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , паспорт серії НОМЕР_5 , виданий Івано-Франківським МУВС МВС в Івано-Франківській області 14.11.1997, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 .

Представник стягувача: Дудоров Олексій Олександрович, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 873 від 07.05.2012, адреса: АДРЕСА_4 .

Суддя Надвірнянського районного суду

Івано-Франківської області О.Ю. Максименко

Повне судове рішення складено 14.11.2022.