Номер провадження: 22-ц/813/8234/22
Справа № 523/66/22
Головуючий у першій інстанції Малиновський О.М.
Доповідач Ігнатенко П. Я.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.12.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя-доповідач): Ігнатенко П.Я.,

суддів: Полікарпової О.М.,

Склярської І.В.,

за участю секретаря: Кузьміч Г.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Кобильника Дениса Олеговича, який діє від імені ОСОБА_1 на рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 18 серпня 2022 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третіх осіб без самостійних вимог: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання частково недійсним договору купівлі-продажу,-

ВСТАНОВИВ:

У січні 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаним вище позовом, посилаючись на те, що у 2005 році вона отримала грошову компенсацію в розмірі 90 000,0 дол. США внаслідок страхового випадку, який відбувся відносно її чоловіка, який працюючи моряком пропав безвісти. У 2011 році між її син ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено шлюб.

Згідно договору-купівлі продажу від 28 серпня 2015 року відповідач оформив у власність квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . Перед придбанням спірної квартири між нею та сином була досягнута згода, що майно придбавається для позивача, яка через певний час буде у ній жити. Саме ОСОБА_1 сплатила вартість квартири у розмірі 829200,00 грн. При цьому, доходів, заощаджень та накопичень, достатніх для придбання нерухомого майна кожен із подружжя ОСОБА_7 не мав.

28 січня 2019 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 розірвано, після чого у колишнього подружжя виник спір стосовно майна, в тому числі, квартири за вказаною вище адресою.

Посилаючись на те, що фактично квартира придбана для неї та за її кошти, а син - ОСОБА_2 є фіктивним покупцем за спірним договором купівлі-продажу, позивачка просила суд визнати частково недійсним, в частині покупця, договір купівлі-продажу кв. АДРЕСА_2 , укладеним між продавцями: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та покупцем ОСОБА_2 ; визнати її покупцем кв. АДРЕСА_2 за вказаним вище договором купівлі-продажу.

Рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 18 серпня 2022 року позовні вимог залишено без задоволення у повному обсязі.

Не погоджуючись із вказаним рішенням адвокат Кобильник Денис Олегович, який діє від імені ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, просить скасувати рішення та задовольнити позовні вимоги. Зазначає, що в ході розгляду справи відповідач ОСОБА_2 визнав позовні вимоги, однак без видалення до нарадчої кімнати, суд ухвалив відмовити у прийнятті визнання відповідачем позову. Також суд першої інстанції не реалізував клопотання про врегулювання спору за участі судді та протокольною ухвалою відмовив у його задоволенні.

Посилається на те, що саме ОСОБА_2 є належним відповідачем у даній справі, який на його думку, порушив права позивачки як справжнього покупця квартири. Залучення продавців спірного об`єкту нерухомості в якості третіх осіб було доцільним та виправданим, а висновки суду про відмову у задоволенні позову з формальних підстав (неналежний суб`єктний склад) - безпідставними та незаконними. Позовних вимог до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 не заявлялось, а тому у позивача не було жодних підстав для зазначення цих осіб у якості співвідповідачів. Окрім того, вказані продавці за договором купівлі-продажу не були обізнані про справжні наміри і домовленості позивача та відповідача.

Також вказує на те, що суд, при ухваленні оскаржуваного рішення, помилився з нормами матеріального права, які підлягають застосуванню у даному спорі. Позовні вимоги хоч і заявлені на підставі норм, які передбачають удаваність правочину, однак в прохальній частині позивачка просила про визнання частково недійсним договору купівлі-продажу квартири в частині покупця та переведення права покупця на ОСОБА_1 . ОСОБА_2 виступив фіктивним покупцем по договору, так як, спірна квартира придбавалася за грошові кошти позивачки та для її потреб.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

В ході апеляційного розгляду адвокат Кобильник Д.О., який діє в інтересах ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав, просить її задовольнити та пояснив, що суд першої інстанції розглянув справу з порушенням норм закону, не була розглянута заява про вирішення спору за участю судді і в рішенні не надана оцінка цій заяві. Окрім того, суд першої інстанції дійшов хибного висновку про застосування до правовідносин ст. 235 ЦК України та безпідставно послався на неналежний суб`єктний склад. Просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ,визнати недійсним договір купівлі-продажу спірної квартири в частині фіктивного покупця ОСОБА_2 та визнати ОСОБА_1 покупцем квартири.

Адвокат Фальковський А.О., який діє в інтересах ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримав, просить задовольнити та вважає, що суд першої інстанції в порушення передбаченого законом порядку не розглянув заяву про вирішення спору за участю судді. Просить рішення суду скасувати та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

ОСОБА_3 та адвокат Вдовіченко Г.М., яка діє в її інтересах, апеляційну скаргу не визнали, просять залишити без задоволення та пояснили, що суд першої інстанції правильно розглянув справу та прийняв обґрунтоване рішення про відмову у задоволенні позову. Звертають увагу суду на те, що до цього позову ОСОБА_2 подавав позов про визнання спірної квартири його особистою власністю, зазначав у позові, що придбав цю квартиру за особисті кошти. Йому було відмовлено у задоволенні позову. Після цього його мати - ОСОБА_1 подала даний позов з метою виведення квартири із складу спільного майна подружжя, яке зараз в процесі поділу. Вважають, що спірна квартира є спільним майном подружжя. Просять не брати до уваги доводи, викладені в апеляційній скарзі та залишити рішення суду без змін.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України).

Відповідно до частин першої четвертої статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 травня 2021 року в справі № 756/2298/18 (провадження № 61-3976св21) вказано, що «пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження».

Згідно вимог ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили

Якщо договір купівлі-продажу вчинений за множинності осіб на стороні покупця (чи продавця), то в справі за позовом одного з учасників такого договору про визнання його удаваним як відповідачі мають залучатись всі учасники правочину, а не тільки учасники правочину на стороні покупця.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18.05.2022 року, справа № 369/7073/18.

У пункті 43 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі № 522/14890/16, провадження № 14-498цс18 зазначно: «Установивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі ст. 235 ЦК України має визнати, правочин який правочин насправді вчинили сторони, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення, в якому встановлює нікчемність цього правочину або визнає його недійсним».

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2022 року, справа № 346/2238/15ц відступив від висновку, викладеного у постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 липня 2020 року у справі № 265/3310/17 (провадження № 61-2308св19) де викладена позиція, що договір відповідно до статей 235,236 ЦК України може бути визнаний недійсним лише в частині, що стосується покупця, і покупцем за цим договором визнається особа, за рахунок коштів якої і для якої фактично укладався цей договір. Також для забезпечення єдності судової практики відступив і від аналогічного висновку, викладеного у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 грудня 2021 року у справі № 466/8968/19, провадження № 61-1188 св 21.

При цьому Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду сформував висновок про застосування норми права:

1. Удаваним є правочин, що вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, а не сторони правочину. Тобто сторони з учиненням удаваного правочину навмисно виражають не ту внутрішню волю, що насправді має місце. Відтак, сторони вчиняють два правочини: один удаваний, що покликаний «маскувати» волю осіб; другий - прихований, від якого вони очікують правових наслідків, а не «приховують» сторону правочину.

2. Нормами ЦК України не допускається такої правової конструкції як позов про визнання недійсним договору в частині сторони договору. Стаття 235 ЦК України не може бути підставою для визнання правочину удаваним в частині сторони, оскільки це суперечить її положенням.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 28.08.2015 року укладений договір купівлі-продажу за яким ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 продали, а ОСОБА_2 придбав у власність кв. АДРЕСА_2 (а.с.6-9).

Вказаний договір укладений в період шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з письмової згоди останньої, як дружини покупця. Згідно п. 2.1 вказаного договору продаж квартири зроблений за 831000 грн., які були одержані продавцями в рівних частинах від покупця до підписання цього договору в повному обсязі. (а.с.8, 14, 17-19).

У січні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 та просила суд, в тому числі, визнати частково недійсним вказаний вище договір купівлі-продажу в частині покупця.

До ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , як сторін спірного договору купівлі-продажу, позовні вимоги не пред`явлені, клопотання про їх залучення до участі у справі як співвідповідачів позивач не заявляла.

Таким чином, відмовляючи у позові, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позовні вимоги про визнання договору частково недійсним пред`явлені за неналежного суб`єктного складу відповідачів, що є самостійною підставою для відмови у їх задоволенні. Позовна вимога про визнання позивача покупцем є похідною, тому в її задоволенні суд першої інстанції відмовив з цих підстав.

Зважаючи на вищенаведені норми та правові позиції Верховного Суду, дослідивши обставини справи в сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову ґрунтується на матеріалах справи, відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи. Судом першої інстанції правильно застосовано норми матеріального та процесуального права в межах заявлених вимог.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції відмовив у задоволенні позовних вимог з формальних підстав, колегія суддів не приймає до уваги оскільки, такі доводи зводяться до викладення обставин справи із наданням коментарів та тлумаченням норм чинного законодавства на власний розсуд, висвітлення цих обставин у спосіб, що є зручним для апелянта, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції.

Доводи про помилкове застосування судом першої інстанції до спірних правовідносин ст. 235 ЦК України, позбавлені правового обгрунтування та суперечать правовим позиціям, викладеним в зазначених вище постановах Верховного Суду, які є обов`язковими для застосування.

Посилання скаржника на фіктивність оспорюваного правочину (в частині покупця) не заслуговують на увагу суду. Так, фіктивність означає укладення договору без наміру створення правових наслідків, обумовлених цим правочином. При цьому, фактично за результатами оспорюваного договору такі наслідки настали, що підтверджується сукупністю досліджених судом доказів. З матеріалів справи вбачається, що договір купівлі-продажу укладений і підписаний сторонами, зазначеними в ньому, гроші сплачені покупцем продавцям до укладення договору, про що зазначено в нотаріально посвідченому договорі, квартира передана покупцю, який отримав нерухоме майно, зареєстрував його за собою, вступив у володіння і користування.

Доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм цивільно-процесуального законодавства щодо відмови у визнанні відповідачем позову та задоволенні клопотання про врегулювання спору за участю судді, не заслуговують на увагу, оскільки мирне врегулювання спору між позивачем та відповідачем у справі із неналежним суб`єктним складом суперечить вимогам закону.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що судом правильно встановлені фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний і процесуальний закон та ухвалено законне, обґрунтоване рішення, яке підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Керуючись ст.ст.374,375,382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Кобильника Дениса Олеговича, який діє від імені ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 18 серпня 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення (постанови) шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції у цивільних справах Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 28.12.2022 року.

Головуючий П.Я.Ігнатенко

Судді: О.М.Полікарпова

І.В.Склярська