ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8089/22 Справа № 179/1946/21 Суддя у 1-й інстанції - Ковальчук Т.А. Суддя у 2-й інстанції - Зайцева С. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2022 року місто Дніпро Дніпропетровської області

Єдиний унікальний номер 179/1946/21

Номер провадження 22-ц/803/8089/22

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого: Зайцевої С.А.

суддів: Биліни Т.І., Максюти Ж.І.

за участю секретаря: Паромової О.О.

учасники справи :

позивач АТ «Акцент-Банк»

відповідач ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпрі Дніпропетровської області з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 28 вересня 2022 року головуючого судді Ковальчук Т.А. зі складанням повного тексту судового рішення 07 жовтня 2022 року по цивільній справі про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2021 року Акціонерне товариство «Акцент-Банк» (далі АТ «А-Банк» ) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , мотивуючи вимоги тим, що АТ «А-Банк» є правонаступником прав та обов`язків Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», у зв`язку з тим, що рішенням загальних зборів акціонерів від 25 квітня 2018 змінено організаційно-правову форму та назву позивача з ПАТ «Акцент-Банк» на АТ «Акцент-Банк», про що зазначено у п.1.1. Статуту АТ ««Акцент-Банк»».

14 серпня 2018 року відповідач приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «А-Банк» з метою укладення кредитного договору № б/н та отримання кредитної картки. На підставі вказаної Анкети-заяви відповідачу надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 46,80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним Анкета-заява разом з Умовами та правилами і Тарифами, які викладені на банківському сайті https://a-bank.com.ua/terms, складає між ним та Банком кредитний договір, що підтверджується підписом у заяві.Банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, однак відповідач, в порушення умов вказаного договору, не виконав належним чином зобов`язання, у зв`язку з чим станом на 21 вересня 2021 року за ним утворилась заборгованість у розмірі 25 621,36 грн., яка складається: 18 538,20 грн. заборгованість за кредитом, 7 083,20 грн. заборгованість по відсоткам.

Відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов`язання і заборгованість за договором не погашає, тому просили стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором в розмірі 25 621,36 грн та судові витрати по справі.

Рішенням Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 28 вересня 2022 року позовні вимоги АТ «Акцент-Банк» задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь АТ «А-Банк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 14 серпня 2018 року, станом на 21 вересня 2021 року в розмірі 18 538, 20 грн та судовий збір в розмірі 2 270 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування обставин по справі, порушення норм матеріального та процесуального права. В обґрунтування доводів скарги, зокрема зазначено, що позивачем не було надано грошові кошти, а лише надавалася можливість розпорядитися грошовими коштами на умовах передбачених договором та у межах встановленого кредитного ліміту.

Зауважено, що кредитну картку банк видав терміном дії на два роки з 14 серпня 2018 року по 13 серпня 2020 року, та згідно графіку погашення кредитного ліміту останній платіж зазначений 13 серпня 2020 року, сума ліміту вказана в розмірі 14 598 грн, а в розрахунок заборгованості, який доданий позивачем до позову зазначена сума заборгованості в розмірі 25 621, 36 грн, з яких 18 538,20 грн заборгованість за тілом кредиту і сума 7 083,16 грн заборгованість за користування кредитом. Є незрозумілим, чому банком вказано в розрахунку заборгованість за тілом , більше ніж видано згідно з умовами кредитного ліміту. Відповідач сплачував заборгованість згідно графіку погашення кредиту, який знаходиться в матеріалах справи. Кредитні кошти надавалися відповідачу на придбання мобільного телефону у розстрочку, які він сплачував вносячи грошові кошти на рахунок банківської картки. Так, відповідачем було погашено по кредитному договору наступні суми: 20 вересня 2018 року 2000 грн, 13 листопада 2018 року 2000 грн, 04 січня 2019 року 650 грн, 12 січня 2019 року 300 грн, 09 лютого 2019 року 650 грн, 07 березня 2019 року 4000 грн, 13 серпня 2019 року банком знято з картки суму 14 239, 70 грн, а суму в розмірі 524, 85 грн повернуто на карту, як переплату.Судом першої інстанції в ході розгляду справи встановлено, що у Анкеті заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді процентів за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначений розмір, однак банк все одно просив стягнути проценти за користування кредитом, не надавши до суду письмових доказів у підтвердження позовних вимог.

Вважає, що позивачем не надано до суду жодних письмових доказів на підтвердження обставин, на які він посилається, тому, оскільки, позовні вимоги не обґрунтовані належним чином та допустимими доказами, є підстави для відмови у задоволенні позову.

Відзив на апеляційну скаргу представника АТ « А-Банк» Омельченка Є.В. мотивований тим,що відповідач підписав в Анкеті-заяві про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг, яка разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг та тарифами складають кредитний договір № б/н від 14 серпня 2018 року. Внутрішньобанківським номером договору є № SAMABWFC 8 від 14 серпня 2018 року (кредитна картка) . Даний номер договору був створений під час внесення даних кредитного договору до програмного комплексу банку ,тому в Анкеті-заяві не зазначався . Відповідач в АТ « А-Банк» підтвердив під розпис факт ознайомлення з Умовами і Правилами надання банківських послуг та зобовязався в подальшому ознайомитись зі змінами до них, викладеними на сайті банку. Відповідач зазначає, що він купував товар в розстрочку, яку погасив , але ж то кредитний договір № ANW2RO60 від 14 серпня 2018 року є договором розстрочки, та є іншим кредитним договором ,який був укладений ОСОБА_1 із АТ « Акцент-Банк», та не є предметом розгляду даного позову. Погашення за даним договором за заявою відповідача про договірне списання коштів дійсно відбувалося з карткового рахунку відповідача, тобто він їх зарахував на кредитну картку, а потім з неї направляв на погашення кредиту № ANW2RO60 і це єдине ,що повязує кредитну картку з кредитом розстрочка.Наявна заборгованість нарахована у відповідності до умов кредитування, які складаються із Анкети-заяви, тарифів та Умов і Правил . Ініціатором встановлення ,зміни кредитного ліміту може бути як банк ,так і сам клієнт ,що передбачається Умовами та Правилами надання банківських послуг,та заборгованість виникала в результаті витрачання кредитних коштів ,а встановлення кредитного ліміту є лише можливістю їх використання ,відповідно до всіх умов договору,а не обовязком клієнта. Просив в задоволенні апеляційної скарги відмовити .

У судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Третьякова Ю.В. підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити. Представник позивача АТ « А-Банк» у відзиві на апеляційну скаргу просив розглянути справи за відсутності представника (т.2.а.с.46-47) .

У судове засідання апеляційного суду ОСОБА_1 не з`явився, належним чином був повідомлений про дату, час і місце розгляду справи (т. 2 а.с. 44-45).

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам закону судове рішення відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач ОСОБА_1 звернувся до АТ «А-Банк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Анкету-Заяву № б/н від 14 серпня 2018 року, про приєднання до Умов та Правил і тарифів, які викладені на банківському сайті http://a-bank.com.ua/terms, згідно якої отримав кредитну картку із встановленим кредитним лімітом на картковий рахунок (а. с. 7-8).

До анкети-заяви банк додав Витяг з Умов та правил надання банківських послуг у АТ «Акцент-Банк», Тарифи користування кредитною карткою «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг у АТ «А-Банк» (а. с. 8-13).

Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого позивачем станом на 21 вересня 2021 року за відповідачем утворилась заборгованість у розмірі 18 538,20 грн заборгованість за кредитом, 7 083,20 грн заборгованість по відсоткам.

Частково задовольняючи позовні вимоги банку, суд першої інстанції виходив з того, що вимоги АТ «Акцент-Банк» в частині стягнення з відповідача процентів за користування кредитним коштами задоволенню не підлягають. Водночас, враховуючи, що відповідач в добровільному порядку не повернув фактично отримані та використані надані позивачем грошові кошти, що свідчить про порушення прав позивача, суд вважав за можливе стягнути з відповідача фактично отримані грошові кошти (тіло кредиту) в сумі 18 538,20 грн.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Згідно зі статями 526,530,610,612 ЦК Україниз обов`язання повинне виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина першастатті 1048 цього Кодексу).

Частиною другою статті 1050 ЦК України передбачено, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно достатті 1048 цього Кодексу.

Матеріалами справи встановлено, що 14 серпня 2018 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір, відповідно до якого останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок шляхом підписання Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку.

Як вбачається з наданих позивачем до суду першої інстанції доказів, достовірність та належність яких не спростована відповідачем, в рамках договору від 14 серпня 2018 року позичальником було отримано грошові кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок та, у зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 своїх обов`язків щодо повернення кредиту, станом на 21 вересня 2021 року останній має непогашену заборгованість 25 621,36 грн., яка складається з : 18 538,20 грн. - заборгованість за кредитом; 7083,16 грн. - заборгованість по відсоткам .

Тому, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог щодо стягнення з відповідача заборгованості за кредитом у сумі 18 538,20 грн.

Доводи апеляційної скарги про те, що є незрозумілим, чому банком вказано в розрахунку заборгованість за тілом , більше ніж видано згідно з умовами кредитного ліміту,не є слушними , оскільки відповідно до довідки за лімітами, ліміт по картці відповідача змінювався за період з 14 серпня 2018 року по 29 грудня 2021 року ,та з 14 серпня 2018 року встановлено ліміт - 22 000 ,08 грудня 2021 року збільшення -27 357 грн,зменшення 29 грудня 2021 року -18 538 грн (а.с.98).

Вбачається,що за договором від 14 серпня 2018 року (внутрішньобанківський № SAMABWFC 8 ) було відкрито рахунок № НОМЕР_1 , та надана картка № НОМЕР_2 , видана 14 серпня 2018 року , строк дії до березня місяця 2022 року (а.с.97) .

Тобто, доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не надано суду жодного належного та допустимого доказу, який підтверджує розмір заборгованості за кредитом спростовуються матеріалами справи.

Перелічені відповідачем суми зазначені у виписці по рахунку ,та зазначені як деталі операції : поповнення готівки в терміналі самообслуговування,поповнення картки, зарахування переказу на картку, свідчать про те,що відповідач користувався отриманою кредитною карткою та частково погашав утворену заборгованість, що у свою чергу свідчить про отримання останнім кредитної картки з початковим кредитним лімітом, який у процесі користування збільшений. Суд першої інстанції ,перевіривши письмові докази по справі , вважав встановленим факт отримання кредитних коштів відповідачем, про що свідчить наданий банком розрахунок і у відповідача в силу укладеного договору виникло зобов`язання повернути фактично отримані грошові кошти у розмірі 18 538,20 грн.

Що стосується заборгованості ОСОБА_1 по відсоткам за користування кредитом у сумі 7083,20 грн, то апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для їх стягнення, оскільки це не було передбачено укладеним кредитним договором.

На підставі наведеного апеляційний суд вважає, що при вирішення спору по суті судом першої інстанції правильно застосовано норми матеріального права та дотримано вимоги норм процесуального права, з огляду на що , апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Щодо розподілу судових витрат,слід зазначити про наступне.

Відповідно до положень частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування або зміни судового рішення та у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки оскаржуване судове рішення залишено без змін, а апеляційна скарга - без задоволення, питання про розподіл судових витрат, апеляційний суд не вирішує.

Керуючись ст.ст. 374,375,381,382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 28 вересня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених ст. 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складений 26 грудня 2022 року .

Судді: