_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/947/2241/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.11.2022 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

Головуючого судді Куриленко О.М.

за участю секретаря Баранової Ю.О..

представника позивача Землякова О.А.,

відповідача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

представника третьої особи Андрушкевич Т.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_4 про стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

06 червня 2022 року позивач звернулась до суду з позовом, в якому просила стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 РНКОПП НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНКОПП НОМЕР_2 ( АДРЕСА_1 ) грошові кошти у розмірі - 200 000 ( двісті тисяч) доларів США доларів США 00 центів. Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 РНКОПП НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНКОПП НОМЕР_2 ( АДРЕСА_1 ) вартість судових витрат у розмірі 12 405 грн., що складається з судового збору.

В обґрунтування свого позову посилається на те, що вона 08 червня 2018 року позичила ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 200 000 доларів США. ОСОБА_1 повинна була повернути борг 08.06.2021 року.

Позивач стверджує, що незважаючи на обов`язок повернути кошти, ОСОБА_1 його не виконує та кошти не повертає, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Ухвалою суду 14 червня 2022 року було відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання.

22 червня 2022 року позивач ОСОБА_3 надала до суду заяву, в якій просила вжити по справі заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту та заборони відчуження майна, що належить ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНКОПП НОМЕР_1 , а саме: - Ѕ частки земельної ділянки кадастровий номер :01:003:2145; - Ѕ частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Ухвалою суду від 23.06.2022 року у задоволенні заяви ОСОБА_3 про вжиття заходів забезпечення позову було відмовлено в повному обсязі.

У зв`язку з неявкою сторін в судове засідання, яке було призначено на 07.07.2022 року, з метою повного, всебічного з`ясування обставин справи, а саме, дослідження в судовому засідання оригіналу розписки та джерел походження коштів, ухвалою суду від 07.07.2022 року було визнано обов`язковою явку позивача ОСОБА_3 та відповідача ОСОБА_1 в наступне судове засідання для дачі особистих пояснень.

В подальшому, ухвалою суду від 02.08.2022 року було закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до розгляду по суті, також одночасно зобов`язано позивача ОСОБА_3 для повного, всебічного з`ясування обставин справи, а саме, дослідження в судовому засідання оригіналу розписки та джерел походження коштів, надати оригінал розписки та витребувані відомсті.

11.08.2022 року ОСОБА_4 до канцелярії суду надав клопотання, в кому просить залучити його до розгляду справи № 947/10826/22 в якості третьої особи, що не заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні відповідача.

Ухвалою суду від 15.08.2022 року було виправлено описку, допущену в резолютивній частині ухвали Київського районного суду м. Одеси від 02 серпня 2022 року. Викладено перший абзац резолютивної частини ухвали Київського районного суду м. Одеси від 02 серпня 2022 року наступним чином: - «Закрити підготовче провадження по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення коштів».

Клопотання представника ОСОБА_4 ОСОБА_5 про залучення третьої особи до участі у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення коштів було задоволено.

Крім того, знову зобов`язано позивача ОСОБА_3 для повного та всебічного з`ясування обставин справи, а саме дослідження в судовому засіданні оригіналу розписки та джерел надходження грошових коштів, надати до суду оригінал вказаної розписки та витребувані відомоті до наступного судового засідання, яке було призначено на 27.09.2022 року о 12 год. 00 хв.

Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.ст. 128-130 ЦПК України.

Представник позивача ОСОБА_3 ОСОБА_6 у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позові.

Відповідач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 в судовому засіданні повідомили, що відповідачка дійсно отримувала кошти у борг, але повернути одразу всю суму не має можливості, тож просила суд врахувати її матеріальний стан та ухвалити рішення з розстрочкою виконання на максимальний строк.

Представник третьої особи ОСОБА_4 ОСОБА_5 у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, вказуючи на те, що даний позов є штучним, направлений на уникнення покладених на ОСОБА_7 зобов`язань по виплаті ОСОБА_4 боргових зобов`язань за рішенням суду.

Розглянувши поданий позов, заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, суд доходить до висновку про відмову у задоволенні позову, виходячи з наступного.

Правовідносини по справі є цивільно-правовими та врегульовані Цивільним Кодексом України.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилалась на те, що 08 червня 2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , було складено розписку, відповідно до якої відповідачка отримала у борг від позивачки грошові кошти в сумі 200 000 доларів США з терміном повернення до 08.06.2021 року. У визначений договором термін грошові коши відповідачем повернуті не були.

26.08.2022 року відповідачем ОСОБА_1 було складено розписку про повернення частини боргу відповідно до розписки від 08.06.2018 року в розмірі 500 доларів США ОСОБА_3 . Залишок боргу в розмірі 199 500 доларів США визнає в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення зміну, або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору відповідно до ст. 628 ЦК України становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статей 627 і 628 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Так, відповідно до ст.ст. 1046, 1047 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно зі статтею 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим.

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів.

Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (п.2 ч.1 ст.1046 ЦК).

Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій ст.640 ЦК, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

У постанові Верховного Суду від 05 вересня 2018 року у справі №367/7135/16-ц зазначено, що досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суд повинен виявляти їх справжню правову природу, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів зробити відповідні правові висновки щодо дійсної природи існуючих між сторонами правовідносин.

У постанові Верховного Суду від 20 червня 2018 року № 755/9283/15-ц зазначено, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Натомість позивачем не наданий суду такий документ. Щодо копії розписки на аркуші 9 даної цивільної справи, то суд її до уваги не бере, оскільки на вимогу суду оригінал такого документа позивачем наданий не був.

Слід зауважити, що судом неодноразово було зобов`язано позивача ОСОБА_3 для повного, всебічного з`ясування обставин справи, а саме, дослідження в судовому засідання оригіналу розписки та джерел походження коштів, надати суду оригінал розписки, однак на момент розгляду справи по суті, позивачем не будо надано оригіналу розписку для огляду.

В своїх письмових поясненнях позивачка зазначила, що у зв`язку із початком війни в Україні, вона була вимушена віиїхати за кордон. Розписку було втрачено, оскільки підчас направлення її речей за кордон, посилка була ушкоджена і розписка була відсутня.

Однак, суд критично ставиться до таких тверджень позивача, так як жодних доказів пересилання оригіналу вказаного документу за кордон та його втрати у судовому засіданні надано не було.

Більш того, як стиверджував представник позивача у судовому засіданні, оригінал витребуваного документу знаходиться у місті Києві в квартирі позивача, до якої у тепершній час вона доступу не має.

Враховуючи відсутність оригіналу боргового дументу - розписки від 08.06.2018 року, суд не приймає у якості належного та допустимого доказу оригінал розписки від 26 серпня 2022 року, яка може бути лише додатком до основного договору позики та не може бути підставою для стягнення.

Відповідно до ст.ст. 77-80 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до уваги докази , що не стосуються предмету доказування.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування ( допустимість доказів ).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1, ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

В п.27 постанови №2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції " роз`яснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.

Однак, на підтвердження зобов`язань відповідача позивачем оригінал розписки до суду наданий не був, що унеможливлює задоволення позову та стягнення грошових коштів.

Разом з цим, в ході розгляду справи, судом також було встановлено, що постановою Апеляційного суду Одеської області від 27.03.2018 року було визнано житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по АДРЕСА_2 спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_4 та визнано зобов`язання за договором позики, укладеним між ОСОБА_4 та ОСОБА_8 відповідно до розписки від 09.07.2010 року, розписки від 29.08.2011 року у розмірі 2 690 600 гривень спільним сумісним борговим зобов`язанням і стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 Ѕ частину сплачених боргових зобов`язань у розмірі 1 422 525,00 гривень.

16.05.2018 року постановою головного державного виконавця Другого Київського відділу державної виконавчої служби міста Одеси відносно ОСОБА_1 було відкрито виконавче провадження № 56402940 за виконавчим листом № 509/4566/16-ц про стягнення грошової суми у розмірі 1 422 525, 00 гривень.

В подальшому, рішенням Київського районного суду м. Одеси від 12.07.2021 року (справа № 947/24923/20) з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 було стягнуто Ѕ частину погашеного спільного грошового зобов`язання у розмірі 1 345 300 гривень, що складає еквівалент 50 000 доларів США.

Вищенаведене, на думку суду свідчить про те, що подання даного позову є штучним та направлено на уникнення покладених на ОСОБА_1 зобов`язань по виплаті ОСОБА_4 за Ѕ частину сплачених боргових зобов`язань за рішенням суду, а саме постанови Апеляційного суду Одеської області від 27.03.2021 року, та рішення Київського районного суду м. Одеси від 12.07.2021 року, про що також свідчить визнання відповідачкием ОСОБА_1 пред`явленних до неї позовні вимог.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що позов ОСОБА_3 до ОСОБА_9 про стягнення заборгованості за договором позики, є необґрунтованим ьа недоведеним, у зв`язку з чим, задоволенню не підлягає.

Згідно ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом . Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

У відповідності до ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст.ст.124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання.

Пунктом 2 частини 2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі відмови в позові покладаються на позивача.

З урахуванням вищевикладеного та керуючись ст.ст. 76- 81, 263-265, 268 ЦПК України, ст.ст. 3, 11, 15, 16, 533, 536, 611, 625, 1046, 1049, 1214 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_4 , про стягнення коштів - відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Куриленко О. М.

У зв`язку з аварійним відключенням електропостачання в будівлі Київського районного суду м. Одеси повний текст рішення складено 02 грудня 2022 року