Справа № 369/1420/22
Провадження № 2/369/3447/22
26.12.2022 року м. Київ
Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:
головуючого судді Фінагеєвої І.О.,
при секретарі Світлак Ю.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Служби у справах дітей Боярської міської ради до ОСОБА_1 , третя особа: Комунальний заклад Київської обласної ради «Спеціалізований обласний будинок дитини м. Боярка» про позбавлення батьківських прав,
У січні 2022 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа: Комунальний заклад Київської обласної ради «Спеціалізований обласний будинок дитини м. Боярка» про позбавлення батьківських прав.
Свої вимоги мотивував тим, що ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Реєстрація батька ОСОБА_3 проведена відповідно до ч. 2 ст. 135 СК України (витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження). ОСОБА_1 в шлюбі не перебуває, народила дівчинку ІНФОРМАЦІЯ_2 , а 02.03.2021 року написала заяву про відмову від дитини, мотивуючи дану відмову станом здоров`я. Даний факт підтверджується Актом закладу охорони здоров`я та органу внутрішніх справ України про дитину, яку батьки (матір та батько), інші родичі або законний представник відмовилися забрати з пологового будинку, іншого закладу охорони здоров`я від 02.03.2021 року. Відповідно до виписки із медичної карти амбулаторного хворого, ОСОБА_1 перебуває на обліку лікаря психіатра з 06.10.2015 року, діагноз - шизофренія, параноїдальна форма, дієздатна. Рішенням виконавчого комітету Боярської міської ради від 11.03.2021 року № 5/88 було надано дозвіл на реєстрацію новонародженої дитини. Рішенням виконавчого комітету Боярської міської ради від 07.04.2021 року № 1/2 малолітній ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування, закріплено за дитиною право користуватися житлом, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , як житло матері, що покинула новонароджену дитину у пологовому будинку та влаштовано в Комунальний заклад Київської обласної ради «Спеціалізований обласний будинок дитини м. Боярка» на повне державне забезпечення. Враховуючи викладене позивач просив суд позбавити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьківських прав відносно її малолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;
стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь установи чи особи на утриманні якої буде перебувати малолітня ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 аліменти на утримання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини з усіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття;
накласти арешт на квартиру АДРЕСА_2 , заборонивши дану квартиру продавати, дарувати та проводити будь-які дії по її відчуженню.
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04.05.2022 відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання, встановлено учасникам процесу строки на подачу до суду заяв по суті справи.
Відповідач не скористалась своїм процесуальним правом на подачу до суду заяв по суті справи.
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25.07.2022 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
Представник позивача Служби у справах дітей Боярської міської ради Совенко Н.В. у судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи без її участі.
Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, повідомлялась належним чином, про причини неявки суду не повідомила, клопотань про відкладення до суду не надходило, відзив на позовну заяву не надала.
Представник третьої особи Комунального закладу Київської обласної ради «Спеціалізований обласний будинок дитини м. Боярка» у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без участі представника третьої особи, просив суд задовольнити заяву у повному обсязі та вирішити питання у відповідності до вимог чинного законодавства.
У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності з повідомленням причин неявки, ненадання відповідачем відзиву на позовну заяву, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
За відсутності заперечень позивача суд ухвалив, провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст.ст. 280-281 ЦПК України.
У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного.
Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 №2 передбачено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.
Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право.
Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.
При розгляді справи судом встановлено, що матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 , виданого 25.03.2021 року Києво-Святошинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).
Відповідач ОСОБА_1 в шлюбі не перебуває, народила дівчинку ІНФОРМАЦІЯ_2 та 02.03.2021 року написала заяву про відмову від дитини, мотивуючи дану відмову станом здоров`я, що підтверджується копією заяви батьків (матері або батька), інших родичів або законного представника про відмову забрати дитину з пологового будинку, іншого закладу охорони здоров`я від 02.03.2021 року та копією Акту закладу охорони здоров`я та органу внутрішніх справ України про дитину, яку батьки (матір та батько), інші родичі або законний представник відмовилися забрати з пологового будинку, іншого закладу охорони здоров`я від 02.03.2021 року.
Відповідно копії до виписки із медичної карти амбулаторного хворого, ОСОБА_1 перебуває на обліку лікаря психіатра з 06.10.2015 року, діагноз - шизофренія, параноїдальна форма, дієздатна.
За ст. 164 СК України мати, батько можуть бути судом позбавленні батьківських прав, якщо вона, він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.
Відповідно до Акту обстеження житлово-побутових умов проживання сім`ї від 02.03.2021 року за адресою: АДРЕСА_1 , оглянувши житлове приміщення в якому проживає ОСОБА_1 комісія винесла рішення, що умови проживання є незадовільними та не можливі для проживання новонародженої дитини.
Рішенням виконавчого комітету Боярської міської ради від 11.03.2021 року № 5/88 було надано дозвіл на реєстрацію новонародженої дитини.

Рішенням виконавчого комітету Боярської міської ради від 07.04.2021 року № 1/2 малолітній ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування, закріплено за дитиною право користуватися житлом, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , як житло матері, що покинула новонароджену дитину у пологовому будинку та влаштовано в Комунальний заклад Київської обласної ради «Спеціалізований обласний будинок дитини м. Боярка» на повне державне забезпечення.

Відповідно до пункту 6 Декларації прав дитини, затвердженої Генеральною асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, визначено, що дитина для повного і гармонійного розвитку його особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і під відповідальністю своїх батьків і в усякому разі в атмосфері любові і моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, окрім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлученою зі своєю матір`ю.

Стаття 3 Конвенції про права дитини, яка набула чинності для України 27 лютого 1991 року, проголошує, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до пункту 6 Декларації прав дитини, затвердженої Генеральною асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, визначено, що дитина для повного і гармонійного розвитку його особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і під відповідальністю своїх батьків і в усякому разі в атмосфері любові і моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, окрім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлученою зі своєю матір`ю.

Стаття 3 Конвенції про права дитини, яка набула чинності для України 27 лютого 1991 року, проголошує, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до копії Протоколу засідання № 4 від 07.04.2021 року комісією з питання захисту прав дитини при виконавчому комітеті Боярської міської ради було вирішено рекомендувати виконкому терміново прийняти рішення для захисту життя та здоров`я малолітніх дітей.

Постановою Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» передбачено, що ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовки до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідним харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умови для отримання нею освіти.

Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, слід розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Оскільки ОСОБА_1 написала заяву про відмову від дитини, ухиляється від виконання батьківських обов`язків, дій, що свідчили б про усвідомлення нею своїх вчинків відповідач не вчинила, суд вважає за доцільне позбавити відповідачку батьківських прав щодо її малолітньої доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття визначено у ст. 180 СК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або з власної ініціативи вирішити питання про стягнення аліментів на дитину.

За рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу батьків або у твердій грошовій сумі (ст. 181 СК України).

Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини, 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, 4) інші обставини, що мають істотне значення, і розмір аліментів на одну дитину за жодних обставин не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття.

Згідно ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову а відтак, вимога позивача підлягає задоволенню з дня подання позовної заяви до суду, тобто з 25 січня 2022 року, у розмірі 1/4 частина доходу, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає необхідним допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог в частині позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав відносно її малолітньої доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та стягнення з ОСОБА_1 на користь установи чи особи на утриманні якої буде перебувати малолітня ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 аліментів на утримання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини з усіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи 25 січня 2022 року і до досягнення дитиною повноліття.

Щодо позовної вимоги про накладення арешту на квартиру АДРЕСА_2 із забороною дану квартиру продавати, дарувати та проводити будь-які дії по її відчуженню, суд зазначає наступне.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 25 Закону України «Про охорону дитинства» та ст. 32 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування», за дітьми-сиротами та дітьми, позбавленими батьківського піклування, а також особами з їх числа зберігається право на житло, в якому вони проживали з батьками, рідними до встановлення опіки, піклування, влаштування в прийомні сім`ї, дитячі будинки сімейного типу, заклади для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Частиною 1 статті 248 СК України передбачено, що дитина-сирота і дитина, позбавлена батьківського піклування, яка проживає у закладі охорони здоров`я, навчальному або іншому дитячому закладі, прийомній сім`ї, має право на збереження права користування житлом, у якому вона раніше проживала.

Згідно з ч. 4 ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства» суд у разі позбавлення батьків батьківських прав або відібрання дитини без позбавлення батьківських прав одночасно накладає заборону на відчуження майна та житла дітей, про що повідомляє нотаріуса за місцем знаходження майна та житла.

Відповідно до копії Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотеку, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 249690699 від 24.03.2021 року ОСОБА_1 на праві приватної власності належить однокімнатна квартира, загальною площею 31,2 кв.м, житловою площею 14,1 кв.м., розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Оскільки відповідач ОСОБА_1 02.03.2021 року написала заяву про відмову від дитини, та відмовилися забрати з пологового будинку свою новонароджену дитину і малолітня дитина не зареєстрована та ніколи не проживала в квартирі відповідача яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , то суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовної вимоги про накладення арешту на квартиру АДРЕСА_2 із забороною дану квартиру продавати, дарувати та проводити будь-які дії по її відчуженню.

На підставі вищевикладеного, позовна заява підлягає задоволенню частково.

Керуючись ст. ст. 164-167, 170, 180, 182, 183, 191, 248 СК України, 12, 81, 141, 200, 206, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Позовна заяву Служби у справах дітей Боярської міської ради до ОСОБА_1 , третя особа: Комунальний заклад Київської обласної ради «Спеціалізований обласний будинок дитини м. Боярка» про позбавлення батьківських прав - задовольнити частково.

Позбавити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьківських прав відносно її малолітньої доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 на користь установи чи особи на утриманні якої буде перебувати малолітня ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 аліменти на утримання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини з усіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи 25 січня 2022 року і до досягнення дитиною повноліття.

В решті вимог - відмовити.

Допустити негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць.

Заочне рішення може бути переглянуто Києво-Святошинським районним судом Київської області за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду, а в разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя І.О. Фінагеєва