ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2022 року

м. Хмельницький

Справа № 679/1281/21

Провадження № 22-ц/4820/872/22

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії

суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Ярмолюка О.І. (суддя-доповідач), Костенка А.М., Янчук Т.О.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін справу за позовом ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на повнолітню дочку за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 28 лютого 2022 року,

встановив:

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з уточненим у подальшому позовом, третя особа ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на повнолітню дочку.

ОСОБА_1 зазначила, що вона перебувала з ОСОБА_3 у зареєстрованому шлюбі, від якого сторони мають троє дітей: дочку ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області від 2 грудня 2016 року стягнено з ОСОБА_3 на її користь аліменти на дітей у розмірі Ѕ частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Після досягнення дочкою ОСОБА_2 повноліття вона продовжує навчання у Національному університеті фізичного виховання і спорту України та у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги, однак, відповідач не надає коштів на утримання дочки.

За таких обставин ОСОБА_1 просила суд стягнути з ОСОБА_3 аліменти на утримання ОСОБА_2 у розмірі ⅕ частини заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня звернення до суду з позовом і на період навчання дочки, але не більше, ніж до досягнення нею 23 років.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 28 лютого 2022 року позов задоволено частково.

Стягнено з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_2 у розмірі ⅙ частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 13 жовтня 2021 року та до закінчення дочкою навчання, але більше, ніж до досягнення нею двадцяти трьох років.

У решті позову відмовлено.

Стягнено з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 2 500 грн судових витрат на послуги правової допомоги.

Стягнено з ОСОБА_3 у дохід держави 992 грн 40 коп. судових витрат.

Суд виходив з того, що ОСОБА_2 навчається та потребує матеріальної допомоги, яку відповідач спроможний надавати в указаному розмірі. У зв`язку з частковим задоволенням позову з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 слід стягнути 2 500 грн витрат на правову допомогу.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про стягнення з нього на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_2 у розмірі 1 050 грн щомісячно посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність цих обставин, які суд визнав встановленими, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_1 не довела належними та допустимими доказами свої витрати на навчання дочки ОСОБА_2 , а суд не з`ясував матеріальне становище ОСОБА_3 і дійшов помилкового висновку щодо розміру присуджених аліментів. Також матеріали справи не містять об`єктивних доказів понесення ОСОБА_1 витрат на правову допомогу адвоката.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

ОСОБА_1 і ОСОБА_2 подали відзиви на апеляційну скаргу, в яких просять апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, указуючи на його законність та обґрунтованість.

2.Мотивувальна частина

Позиція суду апеляційної інстанції

Частинами 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково.

Суд першої інстанції не застосував норми Закону України від 5 липня 2012 року №5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі Закон №5076-VI) та не дотримався приписів статей 137, 141 ЦПК України, внаслідок чого рішення суду в частині розподілу витрат на правову допомогу підлягає скасуванню з ухваленням у цій частині нового судового рішення.

Встановлені судами першої та апеляційної інстанції обставини

ОСОБА_3 і ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі та мають троє дітей: дочку ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , - які проживають з позивачкою.

Рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області від 2 грудня 2016 року стягнено з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на дітей ОСОБА_2 , ОСОБА_4 і ОСОБА_5 у розмірі Ѕ всіх видів заробітку (доходу), але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 22 вересня 2016 року та до повноліття дітей.

ОСОБА_2 є студенткою 1-го курсу Національного університету фізичного виховання і спорту України (денна форма навчання). Термін завершення нею навчання 1 липня 2026 року.

Відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дочки ОСОБА_2

а) щодо вирішення спору по суті заявлених вимог

Застосовані норми права

Відповідно до ст. 198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

За змістом ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Згідно з ч. 1 ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

В силу ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Із положень ч. 1 ст. 182 СК України слідує, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Статтею 191 СК України, норми якої в силу статті 201 СК України застосовуються до спірних правовідносин, визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції

Чинне законодавство пов`язує обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, що батьки можуть надавати їм матеріальну допомогу.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 20 постанови від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

За загальним правилом батьки несуть рівний обов`язок із утримання своїх повнолітніх дочки, сина, які продовжують навчання. Спосіб виконання батьками цього обов`язку залежить від домовленості між ними. Водночас у разі відсутності такої домовленості той із батьків, з ким проживає дочка, син, має право звернутися до суду з відповідним позовом і в цьому разі аліменти на дочку, сина можуть бути присуджені за вибором позивача як в частці від заробітку (доходу) іншого з батьків і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, які будуть стягуватися як аліменти на дочку, сина, визначається судом.

При визначенні розміру аліментів суд зобов`язаний врахувати ряд обставин, а саме матеріальний та сімейний стан платника аліментів і повнолітніх дочки, сина.

Зібрані докази вказують на те, що ОСОБА_2 досягла 18 років, продовжує навчання за плату, не працює та не отримує стипендію, проживає з матір`ю, ОСОБА_1 , і перебуває на її повному утриманні. За договором про навчання у Національному університеті фізичного виховання і спорту України №213-БД ОСОБА_1 самостійно здійснює оплату навчання дочки ОСОБА_2 .

ОСОБА_3 є здоровою та працездатною особою, він продовжує сплачувати аліменти на двох малолітніх дітей сторін.

Оцінивши в сукупності зібрані докази, суд першої інстанції правомірно виходив з того, що у зв`язку з продовженням навчання ОСОБА_2 потребує матеріальної допомоги, а відповідач спроможний утримувати дочку.

Суд першої інстанції врахував майновий і сімейний стан сторін, можливість одержання ОСОБА_2 матеріальної допомоги від своєї матері, ОСОБА_1 , і дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з ОСОБА_3 аліментів на повнолітню дочку у розмірі ⅙ частини всіх видів його заробітку (доходу) на місяць.

Посилання ОСОБА_3 на необґрунтованість позову та неналежну оцінку судом досліджених доказів не відповідають фактичним обставинам справи.

При цьому висновки суду першої інстанції відповідають установленим обставинам справи та не суперечать правовій позиції щодо визначення розміру аліментів на утримання повнолітніх дочки, сина, висловленій Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 21 лютого 2018 року (справа №208/3075/16).

б) щодо витрат на професійну правничу допомогу

Застосовані норми права

Статтею 59 Конституції України встановлено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону №5076-VI: представництво вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (п. 9); інші види правової допомоги види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6).

За змістом ст. 19 Закону №5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами .

В силу ст. 30 Закону №5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).

Статтею 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).

Із положень ч.ч. 1-3 ст. 137 ЦПК України слідує, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1)розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2)розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

В силу ч. 2, 3, 8 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову на відповідача; у разі відмови в позові на позивача; у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції

За загальним правилом надання професійної правничої допомоги учасникам справи здійснюють виключно адвокати.

Сторона, на користь якої ухвалене судове рішення, має право на відшкодування понесених судових витрат, у тому числі витрат на професійну правничу допомогу. У разі часткового задоволення позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

До складу витрат на професійну правничу допомогу включаються витрати з оплати винагороди адвоката за здійснення представництва інтересів учасника справи в суді та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Розмір гонорару адвоката та порядок його обчислення визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом на підставі укладеного ними договору, при цьому гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Склад і розмір судових витрат входить до предмета доказування у справі, тому особа, яка заявила про витрати на професійну правничу допомогу, має документально підтвердити та довести, що такі витрати є дійсними, необхідними та розумними.

На підтвердження цих обставин суду повинні бути подані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені в установленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Якщо правова допомога надавалася учаснику справи не суб`єктом адвокатської діяльності (адвокатом, адвокатським бюро, адвокатським об`єднанням), то витрати на таку допомогу не підлягають відшкодуванню в порядку ст.ст. 137, 141 ЦПК України.

ОСОБА_1 обґрунтувала свої витрати на професійну правничу допомогу наступними письмовими доказами: договором №21092109 про надання правової допомоги/юридичних послуг, укладеним 13 вересня 2021 року між нею і Товариством з обмеженою відповідальністю «Центр правової допомоги у м. Київ» (далі ТОВ «Центр правової допомоги у м. Київ») (а.с. 30), за умовами якого ТОВ «Центр правової допомоги у м. Київ» надало ОСОБА_1 юридичну послугу зі складення позовної заяви про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка навчається у вищому навчальному закладі, а та зобов`язалася внести плату за ці послуги у розмірі 5 000 грн; квитанціями від 16 вересня та 7 жовтня 2021 року (а.с. 31, 32), згідно яких ОСОБА_1 перерахувала на банківський рахунок ТОВ «Центр правової допомоги у м. Київ» грошові кошти в сумі 5 000 грн; актом приймання-передачі наданих послуг №21092109 від 8 жовтня 2021 року (а.с. 33), на підставі якого ТОВ «Центр правової допомоги у м. Київ» надало, а ОСОБА_1 прийняла юридичні послуги /правову допомогу у виді позовної заяви про стягнення аліментів на повнолітню дочку, яка навчається у вищому навчальному закладі, вартістю 5 000 грн.

Водночас у справі відсутні дані про те, що ТОВ «Центр правової допомоги у м. Київ» є адвокатським бюро чи адвокатським об`єднанням, яке в силу ст.ст. 14, 15 Закону №5076-VI вправі здійснювати адвокатську діяльність і надавати професійну правничу допомогу.

Із матеріалів справи вбачається, що в суді першої інстанції представництво інтересів ОСОБА_1 здійснювала адвокатеса Романова Н.І. згідно ордера серії ХМ №039441 (а.с. 50). Адвокатеса Романова Н.І. видала цей ордер як самозайнята особа на підставі договору про надання правової допомоги від 15 листопада 2021 року №24. Натомість, ОСОБА_1 не надала суду вказаний договір і документи про оплату правничих послуг адвокатеси Романової Н.І.

Отже, факт понесення ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу адвоката не доведений належними та допустимими доказами, внаслідок чого її заява про відшкодування цих витрат не підлягає задоволенню.

3.Висновки суду апеляційної інстанції

Рішення суду в частині вирішення позову ОСОБА_1 ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Оскільки суд не дотримався вимог закону при вирішенні питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, то в цій частині ухвалене ним рішення не може залишатися в силі.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 28 лютого 2022 року в частині розподілу витрат на правову допомогу скасувати та в цій частині ухвалити нове рішення.

Заяву ОСОБА_1 про відшкодування витрат на правову допомогу залишити без задоволення.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Судді: О.І. Ярмолюк

А.М. Костенко

Т.О. Янчук

Головуючий у першій інстанції Маршал І.М.

Доповідач Ярмолюк О.І. Категорія 50