Провадження № 2-др/522/1905/22
23 грудня 2022 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:
головуючої судді Науменко А.В.,
за участю секретаря - Звонецької І.М.
розглянувши заяву представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Кравець А.М. про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до Одеського національного медичного університету, про визнання незаконними наказів про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-
У провадженні Приморського районного суду м. Одеси перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Одеського національного медичного університету про визнання незаконними наказів про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 23 листопада 2022 року позовну заяву задоволено.

9 серпня 2022 року представник позивача ОСОБА_2 звернулась до суду з заявою про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 4700,00 грн.

14 грудня 2022 року представник позивача ОСОБА_3 звернулась до суду з заявою про продовження строку на стягнення судових витрат, а також із заявою про ухвалення додаткового рішення у зв`язку з невирішенням питання про розподіл судових витрат, а саме витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги у розмірі 25383,69 грн.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 16 грудня 2022 року призначено судове засідання з розгляду даних заяв.

22 грудня 2022 року від представник відповідача Скрипник Д.О. до суду надійшли заперечення на заяву представника позивача ОСОБА_3 про продовження строку на стягнення судових витрат та клопотання про зменшення розміру витрат на правову допомогу.

23 грудня 2022 року від представника позивачка ОСОБА_3 до суду надійшли заперечення на клопотання про зменшення розміру витрат на правову допомогу та на заперечення на заяву про продовження строку на стягнення судових витрат.

Позивач та представник позивача в судове за сідання не з`явились, про день і час розгляду справи повідомлені належним чином.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про день і час розгляду справи повідомлений належним чином.

Відповідно до ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; судом не вирішено питання про судові витрати; суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Судом встановлено, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 23 листопада 2022 року позовну заяву ОСОБА_1 до Одеського національного медичного університету про визнання незаконними наказів про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - задоволено. Водночас судом не вирішено питання щодо стягнення витрат на правничу допомогу адвоката. Під час засідання сторона позивача заявила про надання доказів витрат на правову допомогу.

14 грудня 2022 року представником позивача ОСОБА_3 до суду було подано заяву про продовження строку на стягнення судових витрат, до якої додано роздруківку з Єдиного державного реєстру судових рішень, копії медичних висновків, а також заяву про стягнення судових витрат, до якої додано Договір № 07-09/22 від 7 вересня 2022 року, Акт про надання правничої допомоги від 13 грудня 2022 року до Договору № 07-09/22 про надання правничої допомоги, посадочний документ від 17 вересня 2022 року та посадочний документ від 19 вересня 2022 року на ім`я ОСОБА_4 .

В якості обґрунтування пропущеного строку представник позивача зазначив, що в заяві про уточнення позовних вимог від 21 листопада 2022 року він просив дозволити повідомити та надати підтвердження щодо розміру судових витрат, понесених ОСОБА_1 , пов`язаних з розглядом справи протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, протокольною ухвалою таке прохання було задоволено. Та у зв`язку з тим, що станом на 13 грудня 2022 року Приморським районним судом м. Одеси не опубліковане повне рішення у справі, представник позивача перебував в стані тимчасової втрати непрацездатності, а також аварійними відключеннями електричної енергії у м. Києві та м. Одесі, вказує на необхідність у продовженні строку обґрунтування судових витрат представником позивача.

Однак судом встановлено, що дана заява про продовження строку на стягнення судових витрат є необґрунтованою та не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Таким чином, представником позивача докази на підтвердження понесених судових витрат мали бути подані протягом п`яти після ухвалення рішення суду, а не після складення повного рішення суду.

Суд критично ставится до обгрунтування представника позивача щодо публікації повного тексту рішення, адже виготовлення повного тексту рішення не перешкоджає представнику позивача надати до суду докази на підтвердження понесених судових витрат у встановлені законодавством строки. Більш того, вказані докази могли бути подані як представником позивача так і особисто позивачем.

Більш того, дослідивши надані представником позивача копії медичних документів, суд дійшов висновку про те, що неможливо встановити особу, яка перебувала в стані тимчасової втрати працездатності, відповідно до них. Крім того, згідно з даними медичними висновками, особа перебувала в стані тимчасової втрати непрацездатності у період з 25 листопада по 6 грудня 2022 року. Водночас представником позивача не вчинено дій, з метою обґрунтування неподання відповідних доказів у строк з 7 по 13 грудня 2022 року, а направлено їх лише 14 грудня 2022 року.

Додатково судом встановлено, що надані представником позивача докази щодо понесених витрат на правничу допомогу, а саме - Договір № 07-09/22 від 7 вересня 2022 року, Акт про надання правничої допомоги від 13 грудня 2022 року до Договору № 07-09/22 про надання правничої допомоги, були підписані як представником позивача, так і позивачем, а відтак, були наявні й у позивача. Проте позивач не скористався правом надати такі докази до суду в строк, встановлений чинним законодавством України.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, у разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Однак в матеріалах справи наявна заява від 09 серпня 2022 року представника позивача ОСОБА_2 яка звернулась до суду з заявою про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу.

Під час розгляду судової справи сторони можуть стати «заручниками» необізнаності в правових питаннях, так як сучасне цивільне судочинство має тенденцію до постійного ускладнення судових процедур. Для ефективного судового захисту сторони звертаються за кваліфікованою допомогою адвоката. Тому для особи, яка звертається за судовим захистом, дуже важливою є передбачена процесуальним законом можливість компенсації понесених нею витрат на професійну правничу допомогу в разі виграшу справи.

Водночас потрібно притримуватись закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності. Розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони.

В якості підтвердження понесених судових витрат на правничу допомогу адвоката, представником позивача надано Договір № 6 про надання правової допомоги від 19 листопада 2021 року, Додаткову угоду № 2 від 19 листопада 2021 року до Договору № 6 про надання правової допомоги від 19 листопада 2021 року, Додаткову угоду № 4 від 24 січня 2022 року до Договору № 6 про надання правової допомоги від 19 листопада 2021 року, Акт приймання-передачі наданих від 24 січня 2022 року за Додатковою угодою № 2 від 19 листопада 2021 року до Договору № 6 про надання правової допомоги від 19 листопада 2021 року. Квитанцію № 6/2 від 19 листопада 2021 року, Квитанцію № 6/4/1 від 24 січня 2022 року, Квитанцію № 6/4/2 від 12 травня 2022 року, Квитанцію № 6/4/3 від 8 червня 2022 року.

Великою Палатою Верховного Суду сформовано правову позицію про те, що витрати на професійну правничу допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні, а й у разі вчинення інших дій за межами суду (постанова Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року в справі №301/1894/17).

Розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України).

Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (п. 2 ч. 2 ст. 137 ЦПК України).

Щодо розміру витрат на професійну правничу допомогу, ч. 4 ст. 137 ЦПК України передбачає, що він має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Якщо стороною заявлено суму витрат, яка не є співмірною з наведеними вище критеріями, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 137 ЦПК України). З власної ініціативи суд не вправі зменшувати розмір понесених стороною витрат, тому у випадку, якщо наявні сумніви щодо завищеного гонорару адвокату, адвокат іншої сторони обов`язково має заявити відповідне клопотання. При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 137 ЦПК України).

В цьому контексті Верховний Суд зазначає, що чинним процесуальним законодавством не передбачено обов`язку сторони, яка заявляє клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу, доводити обґрунтованість їх ринкової вартості. Натомість саме на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, покладено обов`язок доведення неспівмірності витрат з наданням відповідних доказів (постанова Верховного від 9 квітня 2019 року в справі № 826/2689/15). Відсутність клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу від іншої сторони виключає можливість суду самостійно (без указаного клопотання) зменшувати розмір витрат на професійну правничу допомогу (постанови Верховного Суду в справі № 907/357/16 від 29 березня 2018 року, від 18 грудня 2018 року в справі № 910/4881/18).

Водночас Верховний Суд у постанові від 22 грудня 2021 року в справі № 873/212/21, в якій досліджував питання стягнення витрат на професійну правничу допомогу, зазначив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Аналогічні критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Адже згідно з його практикою, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited проти України», заява № 19336/04).

Відтак, враховуючи, що представник позивача ОСОБА_2 підтвердила понесені витрати на професійну правничу допомогу та надала відповідні докази до ухвалення рішення, але судом не вирішено питання про понесені витрати на правничу допомогу, суд вважає, що, оцінюючи складність справи, реальність та розумність розміру витрат на правничу допомогу, з позивача на користь відповідача слід стягнути понесені та підтверджені витрати на правничу допомогу в сумі 4700 грн, що відповідатиме принципу пропорційності розподілу витрат відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про те, що заява представника позивача ОСОБА_3 про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу підлягає частковому задоволенню, й у справі необхідно ухвалити додаткове рішення про стягнення на користь позивача судових витрат у сумі 4700 грн., на підставі доказів зазначених у заяві від 9 серпня 2022 року поданих представником позивача Богуцькою Л.П. Враховуючи, що судом відмовлено в продовжені строку на подання доказів представника ОСОБА_3 .суд відмовляє в задоволенні стягнення витрат на правову допомогу в цій частині.

Керуючись ст.ст.133,141,270 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви про продовження строку на стягнення судових витрат - відмовити.

Заяву представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Кравець А.М. про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до Одеського національного медичного університету, про визнання незаконними наказів про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задовольнити частково.

Стягнути з Одеського національного медичного університету на користь ОСОБА_1 суму понесених судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 4700,00 грн.

В іншій частині заяви відмовити.

Апеляційна скарга на додаткове рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення додаткового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього додаткового рішення.

Суддя: А.В. Науменко

Повний текст рішення виготовлено 28.12.2022 року.

Суддя: А.В. Науменко

23.12.2022