справа № 165/2404/21
провадження №2/165/107/22
НОВОВОЛИНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2022 року м. Нововолинськ

Нововолинський міський суд Волинської області в складі:

головуючого Ференс-Піжук О.Р.,

за участю секретаря Пилипчук М.В.,

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в залі суду в м. Нововолинську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , третя особа на стороні позивача без самостійних вимог Благодатненський старостинський округ Нововолинської міської територіальної громади, до Нововолинської міської ради Волинської області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права на користування житловим приміщенням,-

встановив:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом (в редакції від 18.05.2022) до Нововолинської міської ради Волинської області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права на користування житловим приміщенням кімнатою, загальною площею 11,0 кв.м, квартиронаймачем з власним особовим рахунком, якої був ОСОБА_4 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Вимоги мотивує тим, що 10 квітня 1989 року Виконавчим комітетом Нововолинської міської Ради народних депутатів було видано ордер на житлове приміщення № 0809 на ім`я ОСОБА_4 та його членів сім`ї: ОСОБА_5 дружини, ОСОБА_6 доньки, ОСОБА_3 сина, на право зайняття житлового приміщення, площею 38 кв. м, яке складається з 2-х кімнат в ізольованій квартирі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Вказує, що позивач є рідною донькою квартиронаймача. Вони спільно сім`єю проживали в квартирі, проте подружнє життя у батьків не складалося через зловживання батьком спиртних напоїв, у зв`язку з чим у 1993 році батьки розірвали шлюб, але продовжили надалі там спільно проживати. У 1995 році матір позивача звернулася до суду із позовом до батька про зміну договору найму жилого приміщення, який рішенням суду було задоволено.

08 грудня 1995 року було видано свідоцтво про право власності на квартиру (будинок), з якого вбачається, що приміщення квартири спільного заселення, за адресою: АДРЕСА_1 , дійсно належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_5 , тобто матері позивача, позивачу, та її рідному брату ОСОБА_3 . Загальна площа квартири становить 36,2кв.м.

Фактично вони спільно користувалися помешканням, так як окремого входу і жодного перепланування не було, при цьому зауважила, що її батько займав для проживання одну кімнату. Особові рахунки були розділені, і у зв`язку з цим у батька була вказана адреса як - АДРЕСА_1 . Своїм правом на приватизацію відповідно до ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» він при житті не скористався.

ІНФОРМАЦІЯ_1 батько позивача помер. Матір позивача згодом вдруге вийшла заміж, і змінила прізвище з " ОСОБА_7 " на " ОСОБА_8 ". Після смерті батька його особовий рахунок було переписано на матір позивача, а помешканням, в тому числі й площею батька, позивач надалі користувалася та сплачувала усі комунальні платежі.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла матір позивача ОСОБА_9 . Після її смерті позивач прийняла спадщинупро що видано свідоцтво про право на спадщину за законом від 04.09.2019 року. Таким чином, станом на сьогодні позивач є власником 1/3 частки приміщення квартири, що знаходиться за адрсеою: АДРЕСА_1 .

Рідний брат позивача, хоч і має частку у помешканні, проте відношення до частини батька немає, адже не користується нею, оскільки з 2011 року проживає та зареєстрований у Львівській області.

У помешканні ще проживає та зареєстрована з народження донька позивача ОСОБА_2 , відповідач по справі. Вказує, що вона теж немає відношення до частини, якою користувався батько позивача, оскільки догляд та усю оплату здійснює позивач самостійно, хоча й рахунок по даний час залишається на прізвище її покійної матері.

05 липня 2021 року комісією у складі старости селища Благодатного ОСОБА_10 в присутності свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 було складено акт, з якого вбачається, що з 10 квітня 1989 року по теперішній час позивач проживає без реєстрації та користується квартирою, що за адресою: АДРЕСА_1 .

Стверджує, що, батько позивача та члени його сім`ї, включаючи її, на законних підставах вселились у квартиру АДРЕСА_2 , в подальшому, через розірвання шлюбу у батьків, відбулося розділення особових рахунків з присвоєнням номерів однієї квартири АДРЕСА_3 та АДРЕСА_3 , якими позивач постійно, з дня вселення, користується, здійснює повне утримання та вважає своїм житлом.

Позивач вважає, що набула право на користування даною квартирою вцілому, в тому числі й кімнатою, квартиронаймачем якої був її батько. Вона має намір приватизувати дану квартиру відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду", оскільки нею використано право на безоплатну приватизацію у житлі в обсязі 12,07 кв.м. при нормі 24.33 кв.м загальної площі, проте, її місцепроживання не зареєстроване у даній квартирі, а зробити це неможливо, оскільки її батько, квартиронаймач, помер.

Просить визнати за нею, ОСОБА_1 , право на користування кімнатою, загальною площею 11,0 кв.м., квартиронаймачем з власним особовим рахунком, якої був ОСОБА_4 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

У підготовче засідання позивач та її представник ОСОБА_13 не з`явилися, подали суду заяву, в якій просять справу розглядати у їхню відсутність, позовні вимоги підтримують, просять їх задоволити. Судові витрати просить залишити за позивачем.

Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в підготовче засідання не з`явилися, подали суду заяви, в якій позовні вимоги визнають, не заперечують про задоволення позовних вимог. Справу просять розглядати у їхню відсутність (а.с. 63, 92).

Представник відповідача Нововолинської міської ради Волинської області у підготовче засідання не з`явився, подав суду заяву, в якій просить справу розглядати у його відсутності. Позов, із урахування уточнених позовних вимог, визнає, не заперечує проти задоволення позову (а.с.93).

Представник третьої особи у підготовче засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій просить справу розглядати у його відсутності, щодо задоволення позовних вимог не заперечує (а.с.91).

Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Як зазначено в ст.392 ЦК України, визнання права власності здійснюється шляхом пред`явлення позову.

Згідно з ст.64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї.

Відповідно до ст.65 ЖК України наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди непотрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім`ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. При цьому Пленум Верховного Суду України роз`яснив в п.15 постанови від 01 листопада 1996 року "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Однак відсутність письмової згоди членів сім`ї наймача на вселення сама по собі не свідчить про те, що особи, які вселилися, не набули права користування жилим приміщенням, якщо за обставинами справи безспірно встановлено, що вони висловлювали таку згоду.

Враховуючи визнання позову відповідачами, що визнання позову відповідачами не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд позов задовольняє та визнає за ОСОБА_1 право на користування кімнатою, загальною площею 11,0 кв.м., квартиронаймачем з власним особовим рахунком, якої був ОСОБА_4 , яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Керуючись ст. 12, ст. 13, ст. 141, ч.4 ст. 206, ст. 263, ст. 264 ЦПК України,ст.ст. 392 ЦК України, ст. 64 ст.65 ЖК України,- суд

вирішив:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_4 ) право на користування кімнатою, загальною площею 11,0 кв.м., квартиронаймачем з власним особовим рахунком, якої був ОСОБА_4 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Судовий збір залишити за позивачем.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Нововолинський міський суд Волинської області до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий підпис О.Р. Ференс-Піжук