Справа № 463/1835/21 Головуючий у 1 інстанції: Жовнір Г.Б.
Провадження № 22-ц/811/4056/21 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2022 року м. Львів
Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді Бойко С.М.,

суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря Юзефович Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні без фіксування судового процесу звукозаписувальним технічним засобом цивільну справу за апеляційною скаргою ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 23 липня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання неправомірною відмову житлової комісії та зобов`язання до вчинення дій,

в с т а н о в и в:
У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати неправомірною відмову житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 , оформлену протоколом №9 від 30.10.2020 року, щодо зарахування його на квартирний облік з 16.08.1992 року з урахуванням попереднього часу перебування на квартирному обліку під час військової служби в Яворівському гарнізоні та зобов`язати відповідача врахувати термін його (позивача) перебування на квартирному обліку за попереднім місцем служби в Яворівському гарнізоні та зарахувати на квартирний облік з 16.08.1992 року.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що в період з 1988 року по 2009 рік проходив військову службу в Збройних Силах України, 25.12.2009 року був звільнений з військової служби в запас за станом здоров`я. Під час проходження військової служби в АДРЕСА_1 був зарахований та перебував на квартирному обліку з 16.08.1992 року (рішення житлової комісії військової частини НОМЕР_1 , оформлене протоколом №8 від 16.08.1992 року). Після переведення до м. Львова, 15.03.1995 року написав рапорт на постановку його на чергу для отримання житлової площі та 20.06.1995 року був зарахований на квартирний облік з 16.08.1992 року з урахуванням часу перебування на квартирному обліку за попереднім місцем служби. Після розформування Західного оперативного командування, рішенням житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 , оформленим протоколом №1 від 19.02.2014 року, був зарахований на квартирний облік з 13.01.1996 року, без урахування часу перебування на квартирному обліку в м. Яворів.

В 2015 році звернувся до військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 із заявою про перенесення дати зарахування на квартирний облік на 16.08.1992 року, проте отримав відмову (протокол засідання житлової комісії №7 від 01.10.2015 року).

В подальшому, отримавши у 2020 році належним чином засвідчені копії первинних документів про зарахування на квартирний облік, знову звернувся до військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 із заявою про перенесення дати зарахування на квартирний облік на 16.08.1992 року, однак, рішенням житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 (на даний час ІНФОРМАЦІЯ_3 ), оформленим протоколом №9 від 30.10.2020 року, йому знову відмовлено у задоволенні його вимоги.

Вважає вказане рішення відповідача неправомірним й таким, що порушує його право на своєчасне забезпечення житловою площею.

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 23 липня 2021 року позов задоволено.

Визнано неправомірною відмову житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 зарахувати ОСОБА_1 на квартирний облік з 16.08.1992 року з урахуванням попереднього часу перебування на квартирному обліку під час служби в Яворівському гарнізоні, яка оформлена протоколом №9 засідання житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 від 30.10.2020 року.

Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_3 врахувати термін перебування ОСОБА_1 на квартирному обліку за попереднім місцем служби в Яворівському гарнізоні та зарахувати його на квартирний облік з 16.08.1992 року.

Стягнуто з ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 908 грн. судових витрат.

Рішення суду оскаржив відповідач ІНФОРМАЦІЯ_3 , просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Апелянт зазначає, що позивач був зарахований на квартирний облік осіб, які потребують покращення житлових умов, при Львівському обласному комісаріаті протоколом №1 від 19.02.2014 року із збереженням попереднього часу перебування на квартирному обліку з 13.01.1996 року. Дане рішення комісією приймалось з урахуванням протоколу №39 від 29.09.1998 року житлової комісії штабу і управління Західного оперативного командування, оскільки житлова комісія ІНФОРМАЦІЯ_2 є її правонаступником, зауважень до даного протоколу у позивача не виникало щодо дати зарахування на квартирний облік з 13.01.1996 року, дані протоколи ним не оскаржувалися.

Зазначає, що протоколом №7 від 01.10.2015 року житловою комісією було відмовлено в перенесенні дати зарахування на квартирний облік за безпідставністю, оскільки обов`язковою умовою для взяття особи на облік є постійне місце проживання та прописка в даному населеному пункті.

Звертає увагу, що дані паспорта позивача вказують, що він прописаний у м. Львові з 13.10.1995 року, а тому зарахування на квартирний облік раніше дати прописки є порушенням вимог закону.

Додає, що позивач звернувся до житлової комісії із заявою про перенесення дати зарахування його на квартирний облік на 16.08.1992 року, до якого долучив витяг з протоколу №8 від 16.08.1992 та копію довідки від 09.06.1995 року, при цьому, рапорт про зарахування на квартирний облік не було додано до заяви. Вважає, що підстав для перенесення дати зарахування на квартирний облік немає.

В судове засідання апеляційного суду учасники справи не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись у встановленому процесуальним законом порядку, клопотань про відкладення розгляду справи не подавали, тому відповідно до вимог ч.2 ст.247, ч.2 ст.372 ЦПК України розгляд справи проведено апеляційним судом у відсутності учасників справи без фіксування судового процесу звукозаписувальним технічним засобом.

Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 13.12.2022 року, є дата складення повного судового рішення 15.12.2022 року.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Відповідно до положень статті 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають з цивільних, трудових, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Частиною другою статті 2 КАС України передбачено, що до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Адміністративна справа це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір (пункт 1 частини першої статті 4 КАС України).

Публічно-правовий спір це, зокрема спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій (пункт 2 частини першої статті 4 КАС України).

Суб`єкт владних повноважень це орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

Отже, до юрисдикції адміністративного суду належить спір, який виник між двома чи більше суб`єктами стосовно їх прав та обов`язків у правовідносинах, в яких хоча б один суб`єкт законодавчо вповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб`єкта (суб`єктів), а останній (останні) відповідно зобов`язаний (зобов`язані) виконувати вимоги та приписи такого суб`єкта владних повноважень.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив із того, що позивач звернувся до суду з позовом для захисту своїх житлових прав.

Однак, при цьому, суд залишив поза увагою, що в обґрунтування позовних вимог позивач посилався на порушення його прав та гарантій військовослужбовця щодо забезпечення належним жилим приміщенням виконання обов`язку щодо зарахування на квартирний облік, який є складовою системи соціального захисту військовослужбовців відповідно до приписів Конституції України та Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації (абзац другий частини другої статті 1-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»).

Держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України (абзац перший пункту 1 статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»).

Забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями від Міністерства оборони України здійснюється за рахунок новозбудованого, вивільненого або придбаного житла; надання грошової компенсації за належне для отримання жиле приміщення (за згодою військовослужбовця); переобладнання нежилих приміщень фонду Міністерства оборони України у жилі (крім приміщень, розташованих на територіях, які використовуються за призначенням військовими частинами) (пункт 2 розділу І Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 31 липня 2018 року №380 (далі Інструкція №380).

Для ведення обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання, виплати грошової компенсації за належне для отримання жиле приміщення, надання та використання службової жилої площі, обліку військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов шляхом забезпечення службовими жилими приміщеннями (службовою житловою площею), ведення оперативного обліку службових житлових приміщень в апараті Міністерства оборони України, в Генеральному штабі Збройних Сил України, у інших органах військового управління та військових частинах, вищих військових навчальних закладах і військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти, установах та організаціях ЗС України, а також у військових прокуратурах утворюються житлові комісії. До житлових комісій військових частин також належать житлові комісії квартирно-експлуатаційних органів та військових комісаріатів, які утворюються для ведення у встановленому порядку обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання, або виплати грошової компенсації за належне для отримання жиле приміщення особами з числа звільнених із військової служби в запас або відставку (пункт 1 розділу ІІ Інструкції №380).

Житлова комісія військової частини (об`єднана житлова комісія) має право приймати рішення щодо взяття військовослужбовців та членів їх сімей на облік і зняття з обліку військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов шляхом забезпечення службовими жилими приміщеннями (службовою жилою площею); взяття військовослужбовців та членів їх сімей на облік і зняття з обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання; надання військовослужбовцям та членам їх сімей службових жилих приміщень (службової житлової площі), жилих приміщень для постійного проживання або виплату грошової компенсації за належне для отримання жиле приміщення; зміни дати зарахування (перебування) на обліку військовослужбовців та членів їх сімей, які потребують поліпшення житлових умов, шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання; внесення змін до облікових справ військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання; перегляду раніше прийнятих рішень цією житловою комісією або в порядку правонаступництва (пункт 7 розділу ІІ Інструкції №380).

Рішення житлової комісії військової частини (об`єднаної житлової комісії) оформлюється протоколом, підписується членами комісії, які були присутні на засіданні житлової комісії, та протягом двадцяти робочих днів затверджується командиром військової частини та оголошується в наказі (абзац перший пункту 8 розділу ІІ Інструкції №380).

Отже, у спірних правовідносинах відповідач наділений повноваженнями приймати рішення, що впливають на можливість реалізації позивачем соціальних гарантій в силу його особливого статусу, визначеного Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», тобто внаслідок проходження ним публічної служби, різновидом якої є служба військова.

У постанові від 08 червня 2022 року в справі №362/643/21 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що спори щодо оскарження особами з числа військовослужбовців рішень, дій чи бездіяльності відомчих житлових (житлово-побутових, з контролю за розподілом житла) комісій є спорами з приводу проходження позивачами військової служби як різновиду служби публічної. Саме у зв`язку з останньою держава передбачила відповідні соціальні гарантії, а також порядок їх реалізації. Отже, такі спори належать до юрисдикції адміністративних судів.

З огляду на викладене, оскільки право, яке позивач вважає порушеним, він набув саме у зв`язку з проходженням військової служби, тобто спір у цій справі виник з приводу можливості реалізації позивачем права на соціальну гарантію, надану йому в силу особливого статусу військовослужбовця, такий спір є публічно-правовим, а тому підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Наведене залишилося поза увагою суду першої інстанції, який належним чином не дослідивши питання юрисдикційності спору, помилково розглянув справу в порядку цивільного судочинства, чим порушив норми процесуального права.

Згідно із частинами першою та другою статті 377 ЦПК України, судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково із закриттям провадження у справі з підстав, передбачених статтею 255 цього Кодексу. Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19 22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України, суд закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

За вимогами частини першої статті 256 ЦПК України, якщо провадження у справі закривається з підстави, визначеної пунктом 1 частини першої статті 255 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи. Суд апеляційної або касаційної інстанції повинен також роз`яснити позивачеві про наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. Заява подається до суду, який прийняв постанову про закриття провадження у справі.

Відповідно до частини другої статті 256 ЦПК України, у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Таким чином, суд першої інстанції розглянув справу з порушенням норм процесуального закону, а саме, статті 19 ЦПК України, а тому, з урахуванням наведених вище норм ЦПК України, оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України.

На виконання вимог частини першої статті 256 ЦПК України, апеляційний суд роз`яснює позивачу право на звернення до суду з таким позовом в порядку адміністративного судочинства, а також роз`яснює про наявність у позивача права протягом десяти днів з дня отримання ними відповідної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

З урахуванням викладеного, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст.255, 256, 367, 374 ч.1 п.4, 377, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:
апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 задовольнити частково.
Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 23 липня 2021 року скасувати.
Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання неправомірною відмову житлової комісії та зобов`язання до вчинення дій, закрити.

Роз`яснити позивачу ОСОБА_1 право на звернення до суду з таким позовом в порядку адміністративного судочинства, а також роз`яснити про наявність права протягом десяти днів з дня отримання постанови звернутись до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. Повний текст постанови складений 15 грудня 2022 року.

Головуючий С.М. Бойко

Судді: С.М. Копняк

А.В. Ніткевич