Житомирський апеляційний суд
Справа №278/3290/20 Головуючий у 1-й інст. Воробйова Т. А.
Категорія 39 Доповідач Борисюк Р. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2022 року

Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Борисюка Р.М.,

суддів Григорусь Н.Й., Микитюк О.Ю.,

розглянувши у письмовому провадженні без повідомлення учасників у м. Житомирі цивільну справу №278/3290/20 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 14 липня 2022 року, ухвалене під головуванням судді Воробйової Т.А. у м. Житомирі,

в с т а н о в и в :

У грудні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (далі ТОВ ФК «Довіра та Гарантія», Товариство, позивач) звернулось з даним позовом в якому просило стягнути з ОСОБА_2 на їх користь заборгованість за кредитним договором №CL-101439 розмірі 117 469,73 грн та судові витрати.

Позов обґрунтований тим, що 29.03.2018 між ПАТ «Кредобанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №CL-101439, відповідно до умов якого позичальник отримала кредит в розмірі 100 000 грн Банк надає позичальнику грошові кошти на умовах поворотності, строковості та цільового характеру використання, а позичальник зобов`язується використати кредит на цілі, вказані в цьому кредитному договорі, повернути кредит, сплатити проценти та інші платежі в строк та на умовах, визначених цим кредитним договором. Кредит видається виключно на цілі, визначені в цьому кредитному договорі. Сума видачі кредиту складає 100 000 грн, строк кредитування - 60 місяців, терміном до 28.03.2023. Банк виконав свої зобов`язання за кредитним договором, проте, всупереч його умов, позичальник не здійснює своєчасних платежів у повному обсязі для погашення заборгованості.

20 червня 2019 року між ПАТ «Кредобанк» та ТОВ «ФК Довіра та Гарантія» було укладено договір про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами №06/19-2, відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором №CL-101439 від 29.03.2018 перейшло до ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія».

Згідно з додатком №1 до договору відступлення права вимоги №06/19-2 від 20.06.2019, у позичальника існує заборгованість у розмірі 117 469,73 грн, що складається з суми простроченого основного боргу за кредитом - 95 795,25 грн; суми прострочених процентів - 21 674,48 грн.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 14 липня 2022 року у задоволенні позову відмовлено.

У апеляційній скарзі Товариство, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове по суті позовних вимог.

Зазначає, що вони додавали до позовної заяви копію договору факторингу №06/19-2 від 20.06.2019 та копію витягу з додатку до такого договору. Також судом не були досліджені вказані документи та всі обставини які мають значення для справи, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 26.10.2022 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та призначено до розгляду.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи наведене, розгляд справи здійснюється без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 5 ст. 268, ст. 381 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах ст. 367 ЦПК України, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга повинна бути залишена без задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги є необґрунтованими, оскільки позивачем не доведено перерахування суми фінансування на рахунок клієнта за відступлені права вимоги, тому суд позбавлений правової можливості зробити висновок щодо переходу права вимоги до позивача, у зв`язку з чим позовні вимоги задоволенню не підлягають.

З такими висновками погоджується колегія суддів апеляційного суду з огляду на таке.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Судом встановлено, що 29.03.2018 між ПАТ «Кредобанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №CL-101439, відповідно до умов якого позичальник отримала кредит в розмірі 100 000 грн. Відповідно до п. 1 кредитного договору, банк зобов`язується надати у власність позичальникові грошові кошти на умовах поворотності, строковості, платності та цільового характеру використання, а позичальник зобов`язується кредит на цілі, вказані в цьому кредитному договорі, повернути кредит, сплатити проценти та інші платежі в строк та на умовах, визначених цим кредитним договором. Кредит видається виключно в цілі, визначені в цьому кредитному договорі. Відповідно до п. 2.1, 2.2, 2.3, 4.1 кредитного договору, сума видачі та валюта кредиту - 100 000,00 грн, дата видачі кредиту - 29.05.2018, строк кредитування складає 60 місяців терміном до 28.03.2023. За користування кредитом позичальник сплачує банку відсотки за процентною ставкою 44,99 % (а.с.18-22).

20 червня 2019 між ПАТ «Кредобанк» та ТОВ «ФК Довіра та Гарантія» укладено договір факторингу №06/19-2 із відступленням прав грошової вимоги за кредитними договорами (далі-договір факторингу), відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором №CL-101439 від 29.03.2018 перейшло до ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» (а.с.22-27).

Згідно з додатком №1 до договору факторингу №06/19-2 від 20.06.2019, клієнт відступає фактору (передає у власність фактора), а фактор набуває (приймає у власність) від клієнта права вимоги в повному обсязі до ОСОБА_2 за кредитним договором №CL-101439 від 29.03.2018 у розмірі 117469,73 грн, що складається з суми основного боргу за кредитом - 95 795,25 грн; суми процентів - 21 674,48 грн (а.с.28).

За статтею 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події.

У таких випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.

Згідно зі статтею 1080 ЦК України презюмується дійсність договору факторингу незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження.

За правилом статті 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом.

Отже, за змістом наведених положень закону заміна кредитора на фактора не означає звільнення боржника від обов`язку виконати зобов`язання, а лише надає боржникові право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце та у випадку, коли таких доказів не надано, виконати зобов`язання на рахунок первинного кредитора.

Позивачем при зверненні до суду не надано належних та допустимих доказів на підтвердження виконання умов пункту 3.1. договору, відповідно до якого клієнт відступає фактору (передає у власність фактора) права вимоги в повному обсязі за плату та під фінансування від фактора, а фактор з дня, наступного за днем укладення цього договору, набуває (приймає у власність) від клієнта права вимоги в повному обсязі та здійснює їх оплату (надає фінансування) клієнту. У матеріалах справи відсутні належно засвідчені копії повного тексту договору факторингу (наявна копія не містить повного викладу п. 4.1 договору), усіх додатків до нього та доказів оплати - здійснення фінансування клієнта, тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позивачем не було належним чином доведено факт виникнення права вимоги, що відступається за укладеним договором.

Аналогічні за змістом висновки містяться у постановах Верховного Суду від 01.02.2018 у справі №2-127/11; від 17.01.2020 у справі №916/2286/16; від 23.09.2020 у справі №185/1054/16-ц.

Первинний кредитор та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» на власний розсуд визначили момент виникнення у фактора права вимоги. Так, в абзаці 8 п. 1.1 договору факторингу, сторони визначили, що ціна відступлення означає суму грошових коштів, яка підлягає сплаті (надається в якості фінансування) фактором клієнту за набуття прав вимоги (під відступлення прав вимоги) та яка визначена в п. 4.1 цього договору.

Відповідно до п. 3.1. договору факторингу №06/19-2, клієнт відступає фактору (передає у власність фактора) права вимоги в повному обсязі за плату та під фінансування від фактора, а фактор з дня, наступного за днем укладення цього договору, (а щодо прав вимоги, які виникнуть в майбутньому після цього, - з дня їх виникнення) набуває (приймає у власність) від клієнта права вимоги в повному обсязі та здійснює їх оплату (надає фінансування) клієнту.

Відповідно до п. 4.1. договору факторингу №06/19-2, суми, в яких фактор зобов`язаний здійснити оплату (надати фінансування) клієнту за (під) відступлення прав вимоги на умовах цього договору щодо кожної із заборгованостей, визначені в додатку №1 до цього договору (а.с.22-27).

Відповідно до ч. ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно з ч. ч. 1, 2, 8 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Частинами 2, 3 ст. 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Товариство не надало доказів неможливості подання їх до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від них.

Відтак, долучені до апеляційної скарги докази не підлягають прийняттю та дослідженню апеляційним судом.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим. Судом було правильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними, зокрема, є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в сили вимог закону.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 367, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» залишити без задоволення, а рішення Богунського районного суду м. Житомира від 14 липня 2022 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Судді