Ухвала

Іменем України

28 листопада 2022 року

м. Київ

справа № 214/7380/19

провадження № 61-10018ск22

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Сердюка В. В., Фаловської І. М.

розглянув касаційну скаргу адвоката Скоробогатька Володимира Юрійовича в інтересах ОСОБА_1 на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 червня 2022 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 13 вересня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг», за участю третьої особи - Первинної організації профспілки трудящих металургійної і гірничодобувної промисловості України Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг», про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «АрселорМітал Кривий Ріг» (далі - ПАТ «АрселорМітал Кривий Ріг») за участю третьої особи - Первинної організації профспілки трудящих металургійної і гірничодобувної промисловості України ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

Позов мотивував тим, що з 18 лютого 2019 року він працював на посаді старшого майстра основного участку (Стан 1250, НЗС 730/500), участку № 1 ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг».

Відповідно до наказу від 09 вересня 2019 року № 981/Л ОСОБА_1 звільнили із займаної посади.

Вважав, що його звільнено із порушенням статті 49-2 КЗпП України, а саме без згоди виборного органу профспілки, членом якої він був.

Також зазначив, що не враховано його трудову діяльність на підприємстві із 1992 року, що свідчить про високий рівень кваліфікації, а також не враховано наявність на утриманні дітей, що надавало переважне право на роботу відповідно до вимог статті 42 КЗпП України.

Окрім того, ОСОБА_1 звернув увагу на те, що при звільненні йому не запропонували всіх наявних вакантних посад, які б відповідали його кваліфікації.

Незаконне звільнення завдало ОСОБА_1 моральної шкоди, яка полягає у хвилюванні щодо втрати роботи, зміни образу життя, погіршення стану здоров`я, а також скрутному матеріальному становищі.

Враховуючи викладене просив суд:

- скасувати наказ про звільнення у зв`язку із скороченням штату від 09 вересня 2019 року № 981/Л;

- поновити на посаді старшого майстра основного участку (Стан 1250, НЗС 730/500), участку № 1 від 09 вересня 2019 року;

- стягнути з ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 09 вересня 2019 року до дня ухвалення судового рішення про поновлення на роботі, виходячи із середньомісячної заробітної плати 26 180,00 грн;

- стягнути з ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» на його користь у відшкодування моральної шкоди 120 000,00 грн.

Рішенням від 13 червня 2022 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у задоволенні позову відмовив.

Стягнув з ОСОБА_1 1 968,40 грн судового збору.

Постановою від 13 вересня 2022 року Дніпровський апеляційний суд апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишив без задоволення, а рішення Саксаганського районного суду від 13 червня 2022 року - без змін.

У касаційній скарзі, яка надійшла до Верховного Суду у жовтні 2022 року, адвокат Скоробогатько В. Ю., який діє в інтересах ОСОБА_1 , просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

Підставою касаційного оскарження адвокат Скоробогатько В. Ю., який діє в інтересах ОСОБА_1 , зазначив неврахування судом апеляційної інстанції висновків щодо застосування пункту 1 частини першої статті 40, частини дев`ятої статті 43 та частини третьої статті 49-2 КЗпП України, викладених у постановах Верховного Суду: від 12 лютого 2020 року у справі № 569/4763/16-ц, від 12 березня 2020 року у справі № 415/1405/18, від 16 березня 2020 року у справі № 331/8965/15-ц, від 18 березня 2020 року у справі № 461/3024/18, від 18 березня 2020 року у справі № 464/5445/18, від 18 березня 2020 року у справі № 643/12579/17.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).

Суди встановили, що з листопада 1991 року ОСОБА_1 був прийнятий в цех блюмінг № 1 слюсарем-ремонтником 4 розряду Криворізького державного металургійного комбінату «Криворіжсталь» ім. В. І. Леніна.

29 лютого 1992 року ОСОБА_1 звільнений на підставі статті 38 КЗпП України за ініціативою працівника.

Позивач прийнятий із 03 березня 1992 року в цех блюмінг № 1 слюсарем-ремонтником 4 розряду Криворізького державного металургійного комбінату «Криворіжсталь» ім. В. І. Леніна.

Наказом від 21 березня 1995 року ОСОБА_1 переведений в цех блюмінг № 1 підручним вальцовщиком по 4 розряду, а 26 грудня 1996 року в цех блюмінг № 1 вальцовщиком стану гарячої прокатки по 5 розряду після реорганізації Криворізького державного металургійного комбінату «Криворіжсталь» ім. В. І. Леніна в Криворізький державний гірничо-металургійний комбінат «Криворіжсталь».

31 березня 1998 року ОСОБА_1 звільнений на підставі пункту 5 статті 36 КЗпП України у зв`язку з переведенням на КГЗ «Криворіжсталь-прокат» де прийнятий в цех блюмінг № 1 вальцовщиком стану гарячої прокатки по 5 розряду за переведенням.

10 грудня 2002 року ОСОБА_1 переведений на посаду змінного майстра основного виробничого участку станів цеху блюмінг № 1.

24 грудня 2014 року позивач переведений на посаду старшого майстра основного виробничого участку станів цеху блюмінг № 1.

28 вересня 2015 року ОСОБА_1 переведений вальцовщиком стану гарячого прокату 7 розряду цеху блюмінг (стан 1250, НЗС 730/500 стан 1250).

04 листопада 2015 року позивач переведений на посаду старшого майстра основного виробничого участку (стан 1250, НЗС 730/500 стан 1250 цеху блюмінг).

04 травня 2016 року позивач переведений вальцовщиком стану гарячого прокату 5 розряду цеху блюмінг (стан 1250, НЗС 730/500 стан 1250).

01 квітня 2017 року ОСОБА_1 переведений на посаду старшого майстра основного виробничого участку цеху блюмінг (стан 1250, НЗС 730/500 стан 1250).

13 червня 2017 року переведений з тимчасово займаної посади на постійну.

18 лютого 2019 року посада «старший майстер основного виробничого участку підучастку стан 1250, НЗС 730/500 участку стан 1250 цеху блюмінг» перепідпорядкована на підучасток «НЗС 730/500 участку № 1» цього структурного підрозділу.

Наказом від 28 травня 2019 року «Про внесення змін в організаційну структуру управління цеху блюмінг» № 562 виключено штатну одиницю старшого майстра основного виробничого участку безперервно-заготовочного стану 730/500 участку № 1.

Наказом від 09 вересня 2019 року № 981/Л ОСОБА_1 звільнений із займаної посади за скороченням штату на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України.

Із цим наказом ОСОБА_1 ознайомився під підпис 30 травня 2019 року.

Комісією по вивільненню в складі уповноважених працівників ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» від 07 червня 2019 року вручено позивачу під підпис попередження № 1 про майбутнє звільнення та запропоновано переведення на іншу посаду.

Згідно із списком вакантних посад від 07 червня 2019 року № 511-/81, ОСОБА_1 запропоновано ряд вакантних посад, на які він міг бути працевлаштований з урахуванням наявного у нього стажу роботи, однак від переведення на іншу роботу в межах підприємства та перепідготовки відмовився, про що складено акт від 07 червня 2019 року № 1, з яким ОСОБА_1 ознайомився під підпис 21 червня 2019 року.

На засіданні комісії по вивільненню в складі уповноважених працівників ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» від 21 червня 2019 року № 511-88 ОСОБА_1 повторно запропоновано 4 вакантні посади з урахуванням його стажу роботи, а також 36 вакантних посад з можливістю перенавчання за рахунок підприємства.

Від пропозицій переведення на зазначені в переліку вакантні посади та від перенавчання за рахунок підприємства позивач повторно відмовився, що підтверджено актом про відмову від 21 червня 2019 року № 2.

Комісією в складі уповноважених працівників ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» від 02 серпня 2019 року № 3 втретє складено акт відмови ОСОБА_1 від запропонованої роботи.

Актом від 03 вересня 2019 року № 4 засвідчено чергову відмову ОСОБА_1 від переведення, з яким він відмовився ознайомлюватися, про що зроблено відповідну відмітку на акті.

Адміністрація підприємства ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» від 07 серпня 2019 року звернулась до Профспілкового комітету Первинної організації профспілки трудящих металургійної і гірничодобувної промисловості України ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» (далі - профспілка) з поданням про надання згоди на звільнення ОСОБА_1 на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України.

Протоколом засідання профспілки від 19 серпня 2019 року № 4 відмовлено в наданні згоди на звільнення ОСОБА_1 , мотивуючи це тим, що він перебував на лікарняному у зв`язку із тимчасовою непрацездатністю.

Наказом від 09 вересня 2019 року № 981/Л позивача звільнено із займаної посади на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з відсутності порушень процедури звільнення з роботи ОСОБА_1 .

Залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, апеляційний суд виходив з такого.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації (банкрутства) або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Як вбачається із наведеної норми закону, поняття змін в організації виробництва і праці не вичерпується лише реорганізацією, банкрутством або перепрофілюванням підприємства, установи, організації, скороченням чисельності або штату працівників. Власник або уповноважений ним орган вправі на свій розсуд вносити зміни до штатного розпису, в тому числі має право зменшити чисельність посад, здійснити звільнення працівників, одночасно прийнявши рішення про прийняття на роботу працівників іншого фаху і кваліфікації, чисельність інших посад.

Відповідно до частини третьої статті 64 ГК України підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.

Виходячи із наведених вимог закону, право визначати чисельність і штат працівників належить тільки власникові або уповноваженому органу підприємства. Власник має право, на свій розсуд, вносити зміни в штатний розпис. Суд не вправі обговорювати питання про доцільність скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною другою статті 40 КЗпП України встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно з частинами першою та третьою статті 49-2 КЗпП України, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

ОСОБА_1 повідомлено про вивільнення 07 червня 2019 року, а звільнено з посади 09 вересня 2019 року, тобто відповідач не порушив, передбаченого законодавством 2-х місячного строку попередження.

Суди встановили, що ОСОБА_1 неодноразово пропонували ряд вакантних посад, а також надали право відвідувати структурні підрозділи підприємства, переведення в які його буде влаштовувати, з метою проходження співбесід з керівниками структурних підрозділів та ознайомлення з умовами праці по вакантним професіям (посадам) за їх наявності.

Від пропозицій стосовно вільних посад, запропонованих ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» ОСОБА_1 відмовився.

Також суди встановили, що відповідач вжив всіх можливих заходів, спрямованих на працевлаштування позивача, а тому роботодавцем було дотримано вимог статті 49-2 КЗпП України при його звільненні.

Відповідно до вимог статті 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

За змістом статті 42 КЗпП України коло працівників, серед яких визначаються особи, які мають переважне право на залишення на роботі, та які не мають такого права, стосується всіх працівників, які займають таку ж посаду.

Суди встановили, що на підприємстві ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» згідно з штатним розписом цеху блюмінг наявна лише одна штатна одиниця старшого майстра основного виробничого участку безперервно-заготовочного стану 730/500 участку № 1.

Згідно з частинами першою, другою, п`ятою та сьомою статті 43 КЗпП України, розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. У випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п`ятнадцятиденний строк обґрунтоване письмове подання власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору з працівником. Виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) повідомляє власника або уповноважений ним орган про прийняте рішення у письмовій формі в триденний строк після його прийняття. У разі пропуску цього строку вважається, що профспілковий орган дав згоду на розірвання трудового договору. Рішення виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути обґрунтованим. У разі, якщо в рішенні немає обґрунтування відмови в наданні згоди на розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника).

Виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) повідомляє власника або уповноважений ним орган про прийняте рішення у письмовій формі в триденний строк після його прийняття. У разі пропуску цього строку вважається, що виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) дав згоду на розірвання трудового договору.

Здійснюючи відповідно до статті 263 ЦПК України, перевірку та надаючи юридичну оцінку рішенню виборного органу первинної профспілкової організації, суд, який зазначив, що оцінка обґрунтованості або ж необґрунтованості такого рішення здійснюється з урахуванням загальних принципів, засад цивільного судочинства та виходячи з лексичного значення (тлумачення) самого слова «обґрунтований», яке означає «бути достатньо, добре аргументованим, підтвердженим науково, переконливими доказами, доведеними фактами». Воно повинно містити посилання на правове обґрунтування незаконності звільнення працівника або посилання на неврахування власником фактичних обставин, за яких розірвання трудового договору з працівником є порушенням його законних прав.

Згідно з витягом протоколу засідання президії профкому від 19 серпня 2019 року № 4 адміністрації ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» відмовлено в наданні згоди на звільнення ОСОБА_1 за тимчасовою непрацездатністю останнього.

Суд першої інстанції направив звернення до профспілки для вирішення питання про надання згоди на звільнення ОСОБА_1 на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України.

Протоколом засідання профкому від 29 листопада 2019 року № 109 питання про надання згоди на звільнення ОСОБА_1 залишено без розгляду, оскільки, станом на 29 листопада 2021 року, він не є членом профспілки, а тому відсутні підстави та повноваження на розгляд питання про надання згоди на його звільнення.

Відповідно до частини сьомої статті 43 КЗпП України рішення виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути обґрунтованим. У разі якщо в рішенні немає обґрунтування відмови в наданні згоди на розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника).

Частиною шостою статті 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» визначено, що рішення профспілки про ненадання згоди на розірвання трудового договору має бути обґрунтованим. У разі, якщо в рішенні немає обґрунтування відмови у згоді на звільнення, роботодавець має право звільнити працівника без згоди виборного органу профспілки.

Рішення профспілкового органу про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути аргументованим та містити посилання на правове обґрунтування незаконності звільнення працівника або посилання на неврахування власником фактичних обставин, за яких розірвання трудового договору з працівником є порушенням його законних прав.

Висновок про обґрунтованість чи необґрунтованість рішення профспілкового комітету про відмову у наданні згоди на звільнення працівника може бути зроблений судом лише після перевірки відповідності такого рішення нормам трудового законодавства, фактичних обставин і підстав звільнення працівника, його ділових і професійних якостей.

Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що власник має право звільнити працівника без згоди профспілкового органу за відсутності обґрунтування профспілковим органом такої відмови, а не з мотивів її відмови.

Відповідно до статті 49-2 КЗпП в першу чергу пропонується робота: відповідної спеціальністю, а якщо такої роботи немає, інша робота (як вакантна посада, що відповідає кваліфікації працівника, так і вакантна посада, що передбачає виконання роботи більш низької кваліфікації або нижчим рівнем оплати праці).

Суд апеляційної інстанції, погоджуючись із рішенням місцевого суду, виходив із того, що ані протокол засідання президії профкому від 19 серпня 2019 № 4 року, ані протокол засідання профкому від 29 листопада 2019 року № 109, не містять обґрунтування відмови у наданні згоди на звільнення ОСОБА_1 .

Підставою касаційного оскарження адвокат Скоробогатько В. Ю., який діє в інтересах ОСОБА_1 , зазначив неврахування судом апеляційної інстанції висновків щодо застосування пункту 1 частини першої статті 40, частини дев`ятої статті 43 та частини третьої статті 49-2 КЗпП України, викладених у постановах Верховного Суду: від 12 лютого 2020 року у справі № 569/4763/16-ц, від 12 березня 2020 року у справі № 415/1405/18, від 16 березня 2020 року у справі № 331/8965/15-ц, від 18 березня 2020 року у справі № 461/3024/18, від 18 березня 2020 року у справі № 464/5445/18, від 18 березня 2020 року у справі № 643/12579/17.

Разом з тим, постанова суду апеляційної інстанції не суперечить висновкам щодо застосування пункту 1 частини першої статті 40, частини дев`ятої статті 43 та частини третьої статті 49-2 КЗпП України у подібних правовідносинах, викладеним у зазначених постановах Верховного Суду, оскільки зазначені справи та ця справа мають різні встановлені фактичні обставини.

Саме по собі посилання на неоднакове застосування положень КЗпП України у різних справах хоч і у подібних правовідносинах, але з різними встановленими обставинами, не має правового значення для цієї справи та не свідчить про різне застосування чи тлумачення норм матеріального права.

Доводи касаційної скарги висновку суду апеляційної інстанції не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції згідно зі статтею 400 ЦПК України.

Зі змісту касаційної скарги та доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що скарга є необґрунтованою, а Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку.

Підстави, передбачені статтею 411 ЦПК України, для скасування судового рішення, що оскаржене, відсутні.

Керуючись пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою адвоката Скоробогатька Володимира Юрійовича в інтересах ОСОБА_1 на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 червня 2022 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 13 вересня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг», за участю третьої особи - Первинної організації профспілки трудящих металургійної і гірничодобувної промисловості України Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг», про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ю. Мартєв

В. В. Сердюк

І. М. Фаловська