Справа №601/3289/21
Провадження № 2/601/210/2022
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 травня 2022 року Кременецький районний суд Тернопільської області

в складі: головуючого судді Коротича І.А.,

за участю секретаря судового засідання: Бончик А.П.,

представника позивачки адвоката Сідорова В.М.,

представника відповідача Затворнюк О.С.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кременці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства «Кременецька районна комунальна лікарня» Кременецької районної ради Тернопільської області про поновлення на роботі та виплату середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу,-

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася з позовом в суд до Комунального некомерційного підприємства «Кременецька районна комунальна лікарня» Кременецької районної ради Тернопільської області про визнання незаконним та скасування наказу Комунального некомерційного підприємства «Кременецька опорна лікарня» № 147-к від 06 жовтня 2021 року про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

З позовної заяви позивачки вбачається, що з 01 жовтня 1998 року ОСОБА_1 працювала на посаді - бухгалтера Кременецької центральної районної лікарні, відповідно до наказу № 152 від 01 жовтня 1998 року. 02 серпня 1999 року її було переведено на посаду заступника головного бухгалтера централізованої бухгалтерії. 01 листопада 2002 року Кременецька центральна районна лікарня перейменована в Центральну району комунальну лікарню. 17 червня 2008 року ОСОБА_1 переведено на посаду виконуючої обов`язки головного бухгалтера. 16 липня 2008 року позивачка переведена на посаду заступника головного бухгалтера. 17 січня 2013 року Кременецька центральна районна комунальна лікарня перейменована в районну лікарню. 23 серпня 2019 року Кременецька районна комунальна лікарня реорганізована в КНП «Кременецька районна комунальна лікарня». 21 січня 2021 року КНП «Кременецька районна комунальна лікарня» перейменована в КНП «Кременецька опорна лікарня» Кременецької міської ради.

07 жовтня 2021 року ОСОБА_1 , відповідно до ч. 1 ст. 40 КЗпП України звільнено із займаної посади в зв`язку із скороченням чисельності штату. Однак, позивачка вважає її звільнення з роботи незаконним, виходячи з наступного.

На адвокатський запит відповідач надав пакет документів щодо її звільнення, однак надане повідомлення № 01 від 06 серпня 2021 року не відповідає обставинам справи, оскільки дане повідомлення позивачці не вручалося. 02 серпня 2021 року ОСОБА_1 на ім`я директора КНП «Кременецька опорна лікарня» написала заяву в якій просила дозволити приступити до роботи після відпустки по догляду за дитиною до 5 років з 08 вересня 2021 року. 06 серпня 2021 року за місцем роботи позивачки, їй хотіли вручити повідомлення № 01 заступника головного бухгалтера штату працівників бухгалтерії, однак дане повідомлення було видане на ім`я ОСОБА_2 .

Після зауважень зі сторони відповідача ОСОБА_1 пояснили, що після внесення виправлень їй буде вручено належне повідомлення у встановленому законом порядку. Однак, як позивачці стало відомо після виходу на роботу та ознайомленням з наказом про звільнення, КНП «Кременецька опорна лікарня» з порушенням закону виправила повідомлення № 01 та склала акт про те, що позивачка відмовилася від підписання вищенаведеного повідомлення. Хоча їй його фактично ніхто не вручав. Вважливо зазначити, що конверт з відповідними документами ОСОБА_1 також не отримувала.

01 жовтня 2021 року ОСОБА_1 було повідомлено про скорочення посади заступника головного бухгалтера та її звільнення, згідно п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України з 07 жовтня 2021 року. Фактично це було перше повідомлення про звільнення позивачки, а тому вважає, що КНП «Кременецька опорна лікарня» не дотримано вимог статті 49-2 КЗпП України, відповідно до якої про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

В повідомлені про звільнення ОСОБА_1 від 01 жовтня 2021 року вказано, що з переліком посад, які вона могла-б зайняти у КНП «Кременецька опорна лікарня» її ознайомили 21 вересня 2021 року. Однак, позивачку з даним переліком ніхто не ознайомлював, її підпис на ньому відсутній, а також відповідач не долучив на запит адвоката акт про відмову ОСОБА_1 підписувати дане повідомлення, що свідчить про те, що даний акт відсутній та з повідомленням про перелік вільних посад ОСОБА_1 ніхто не ознайомлював. Більше того, відповідно до КЗпП України та правової позиції ВС КНП «Кременецька опорна лікарня» мала запропонувати ОСОБА_1 перелік всіх вакантних посад в період з 06 серпня 2021 року по 07 жовтня 2021 року, однак даної вимоги закону дотримано не було.

Ухвалою судді від 21 грудня 2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи та призначено судове засідання.

Представник позивачки адвокат Сідоров В.М. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просить позов задоволити з підстав наведених у позовній заяві.

Представник відповідача Комунального некомерційного підприємства «Кременецька районна комунальна лікарня» Затворнюк О.С. в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, з підстав наведених у відзиві.

20.01.2022 від відповідача надійшов відзив на позов, згідно якого КНП «Кременецька районна комунальна лікарня» позову не визнає, виходячи з наступного. 06 серпня 2021 року по КНП «Кременецька опорна лікарня» буловидано наказ з основної діяльності №109/1-од «Про скорочення чисельності та штату працівників», відповідно до якого посада заступника головного бухгалтера, яку займала позивачка підлягала скороченню із 07.10.2021, у зв`язку із зміною в організації праці бухгалтерії та перерозподілом обов`язків за об`ємом та напрямами виконання роботи.При відповіді на запит представника позивачки, відповідачем було зазначено, що посадові обов`язки, які виконувала ОСОБА_1 за посадою заступника головного бухгалтера більше не потребують наявності окремого працівника, оскільки або розподілені, залежно від ділянок роботи, між бухгалтерами, за якими закріплено профілі бухгалтерської роботи, або не закріплені за жодним ізбухгалтерів, оскільки відсутня потреба у їх виконанні.

Таким чином, 06 серпня 2021 року позивачку було повідомлено про скорочення із 07.10.2021 посади, яку вона обіймає та звільнення її , відповідно до частини 1 статті 40 КЗпП України, шляхом вручення повідомлення та ознайомлення із наказом № 109/1-од від 06.08.2021. Позивачкою було вказано на некоректність зазначення її прізвища у документах (внаслідок кадрової помилки документи містили її попереднє прізвище), на що їй було повідомлено, що таку помилку виправлено та запропоновано поставити відмітку про ознайомлення із повідомленням та наказом, проте позивачка категорично відмовилась ставити відмітку про ознайомлення із зазначеними документами, після чого їй було роз`яснено, що із 07.10.2021 посада, яку вона займає скорочуватиметься, а вона - звільнятиметься за цією підставою. У випадку наявності вільних посад - їй додатково повідомлятиметься про можливість переведення. Про таке ознайомлення складено акт.Повідомлення про скорочення посади та звільнення, наказ №109/1-од було відправлено позивачці поштою, проте адреса, зазначена нею у кадровій службі була застарілою, про що адміністрація не знала, оскільки про зміну своєї адреси позивачка не повідомляла.

Щодо іншої посади, на яку можна було перевести позивачку, то 21.09.2021 позивачці надано перелік вакантних посад, на які її може бути переведено. На даному переліку посад міститься відмітка позивачки про вручення їй 21.09.2021 даного переліку. Тому відповідач вважає, що твердження позивачки про те, що з переліком її ніхто не ознайомлював є ні чим іншим, як введенням суду в оману. До того ж, 01.10.2021, при черговому вивільненні посади, позивачку було додатково повідомлено про розширення переліку посад, на які її може бути переведено, де також міститься відмітка позивачки про ознайомлення.

Виходячи із вищенаведеного, відповідач вважає, що належно виконав вимоги частини 2 статті 40 та частини 3 статті 49-2 КЗпП України, щодо працевлаштування працівника, якому вручено повідомлення про звільнення у зв`язку ізскороченням.

Свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснила, що вона працює у відділі кадрів КНП «Кременецької районної комунальної лікарні». Позивачка писала заяву, що бажає приступити до роботи 02.08.2021. 06.08.2021 ОСОБА_1 було повідомлено про скорочення із 07.10.2021 посади, яку вона обіймає та її звільнення, згідно наказу № 109/1-од від 06.08.2021. Позивачкою було вказано на некоректність зазначення її прізвища у документах (внаслідок кадрової помилки документи містили її попереднє прізвище), на що їй було повідомлено, що таку помилку виправлено та запропоновано поставити відмітку про ознайомлення із повідомленням та наказом, проте позивачка категорично відмовилась ставити відмітку про ознайомлення із зазначеними документами, після чого їй було роз`яснено, що із 07.10.2021 посада, яку вона займає скорочуватиметься, а вона - звільнятиметься за цією підставою. Про таке ознайомлення було складено акт.

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснила, що вона працює на посаді інспектора з кадрів КНП «Кременецької районної комунальної лікарні». Позивачка написала заяву про вихід із декретної відпустки, та що вона бажає приступити до роботи 02.08.2021. 06.08.2021 ОСОБА_1 було повідомлено про скорочення із 07.10.2021 посади, яку вона обіймає та її звільнення, згідно наказу № 109/1-од від 06.08.2021. Позивачці було роз`яснено, що на даний час такої посади як заступник головного бухгалтера немає. Крім того, 06.08.2022 було складено акт про відмову ОСОБА_1 від отримання повідомлення про звільнення.

Суд, заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши надані сторонами документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов не підлягає до задоволення зі слідуючих міркувань.

Згідно виписки з наказу № 81-від від 31.08.2020 КНП «Кременецька опорна лікарня», ОСОБА_1 , заступнику головного бухгалтера надано оплачувану відпустку по догляду за дитиною до 5-ти років з 08.09.2020 по 07.09.2021.

02.08.2021 ОСОБА_1 написала заяву на ім`я директора КНП «Кременецька опорна лікарня», про надання дозволу приступити до роботи після відпустки по догляду за дитиною до 5-ти років з 08.09.2021.

Згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 від 01 жовтня 1998 року, ( ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 07.10.2021 була звільнена із займаної посади заступника головного бухгалтера, в зв`язку із скороченням чисельності та штату працівників п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України, згідно наказу № 147-к від 06.10.2021.

ОСОБА_1 було відправлено поштою повідомлення про скорочення посади та звільнення, копію наказу №109/1-од від 06.08.2021, копію акту про відмову ОСОБА_1 від проставляння підписів про ознайомлення з наказом № 109/1-од від 06.08.2021.

З наказу № 109/1-од від 06.08.2021, виданого КНП «Кременецька опорна лікарня» слідує, що скорочено 1.00 шт. од. заступника головного бухгалтера бухгалтерії, що займає ОСОБА_1 . Наказано повідомити ОСОБА_1 про звільнення із займаної посади із 07.10.2021. Економісту внести необхідні зміни до штатного розпису.

Згідно акту від 06.08.2021, складеного старшим інспектором з кадрів ОСОБА_3 та інспектором з кадрів ОСОБА_4 вбачається, що ОСОБА_1 було ознайомлено з текстом наказу № 109/1-од від 06.08.2021 «Про скорочення штату та чисельності працівників» та повідомленням про скорочення посади, проте ставити підпис про ознайомлення вона відмовилась, повідомлення отримувати також відмовилась.

01 жовтня 2021 року ОСОБА_1 було повідомлено про скорочення посади заступника головного бухгалтера та її звільнення, згідно п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України з 07 жовтня 2021 року. В даному повідомлені також зазначено, що ОСОБА_1 з переліком інших посад, які вона могла-б зайняти у КНП «Кременецька опорна лікарня» її ознайомлено 21.09.2021.

21.09.2021 позивачці надано перелік вакантних посад, на які її може бути переведено. На даному переліку посад міститься відмітка позивачки про вручення їй 21.09.2021 даного переліку.

З витягу з наказу № 147-к від 06.10.2021 КНП «Кременецька опорна лікарня», ОСОБА_1 , заступника головного бухгалтера звільнено із займаної посади з 07.10.2021.

Згідно вимог статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до положень, викладених у статтях 13, 81 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень.

Постановою № 9 від 06.11.1992 «Про практику розгляду судами трудових спорів» Пленум Верховного Суду України в ч.1 «звернув увагу на необхідність неухильного додержання при розгляді трудових спорів Конституції України, КЗпП і інших актів законодавства України. Діяльність судів по розгляду справ цієї категорії повинна спрямовуватися на всемірну охорону конституційного права кожного на працю, яке включає можливість заробляти собі на життя працею, яку особа вільно обирає або на яку вільно погоджується, а також на охорону прав і законних інтересів підприємств, установ, організацій, на зміцнення трудової та виробничої дисципліни, на виховання працівників у дусі свідомого й сумлінного ставлення до праці».

У відповідності до частини 1 статті 3 КЗпП України, законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Законодавство про працю складається з Кодексу України про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього (ст.4 КЗпП України). Держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи ( ч. 6 ст.5-1 КЗпП України).

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно пункту 19 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 «Про практику розгляду судами трудових спорів», розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за п.1ст.40 КЗпП, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі,організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за два місяці про наступне вивільнення.

Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю. Держава створює умови для повного здійснення громадян права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у ст.5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Відповідно до статті 55 Конституції України, кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Частиною 2 статті 40 Кодексу (КЗпП України) встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника за його згодою на іншу роботу.

Згідно з ч. ч. 1 та 3 ст. 49-2 КЗпП України, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення, у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 25 травня 2016 року № 6-3048цс15, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України, щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільняється, працював.

Оскільки обов`язок щодо працевлаштування працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

Згідно вимог частин 1, 5-7 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

При цьому, положеннями статті 7 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

В судовому засіданні встановлено, що у КНП «Кременецька районна комунальна лікарня» дійсно відбулися зміни у виробництві та скорочення штату працівників. ОСОБА_1 належним чином, у відповідності до статті 49-2 КУпАП, було повідомлено про звільнення. Суд вважає такими, що не заслуговують на увагу доводи представника позивачки про те, що повідомлення про звільнення не містило дійсного на той час прізвища позивачки, оскільки встановлено, що саме позивачку повідомляли про наступне вивільнення, а зазначення попереднього її прізвища є лише технічною помилкою, яка не може спростовувати факту повідомлення.

Також встановлено, що відповідач виконав свій обов`язок та запропонував ОСОБА_1 всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення. Однак позивачка на них не погодилася.

Суд, вирішуючи справу в межах вимог та на підставі наданих суду доказів, враховуючи встановлені в ході розгляду справи обставини, приходить до висновку, що звільнення позивачки з роботи за прогул здійснене правомірно, у відповідності до вимог діючого законодавства, доказів порушення при звільненні з роботи стороною позивачки не доведено, підстав для визнання незаконним та скасування оспорюваного наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, - не вбачається, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись статтями 40,49-2, 147-149 КЗпП України, статтями 12, 13, 76-81, 141, 211, 228, 235, 258-259, 352, 354 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

В задоволені позову ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства «Кременецька районна комунальна лікарня» Кременецької районної ради Тернопільської області про визнання незаконним та скасування наказу Комунального некомерційного підприємства «Кременецька опорна лікарня» № 147-к від 06 жовтня 2021 року про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Тернопільського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Учасники справи:

Позивачка: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , жителька АДРЕСА_1 .

Відповідач: Комунальне некомерційне підприємство «Кременецька районна комунальна лікарня» Кременецької районної ради Тернопільської області, юридична адреса: вулиця Горбача, 1, місто Кременець, Тернопільської області, .

Повний текст рішення виготовлено 31 травня 2022 року.

Головуючий: